Справа №784/5003/13 13.01.2014 13.01.2014 13.01.2014
Провадження №22-ц/784/70/14
Суддя суду 1-ї інстанції Семенова Л.М.
Доповідач апеляційного суду
Ухвала

Іменем України

13 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі суддів:

головуючої Кутової Т.З.

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Богуславською О.М.,

за участі відповідачки ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 29 жовтня 2013
року, ухваленого по справі за позовом

Публічного акціонерного товариства
(далі - ПАТ) «Акцент - Банк» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

та зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ПАТ «Акцент -Банк» про
визнання договору недійсним та
стягнення збитків, надмірно сплачених
коштів і моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2013 року ПАТ «Акцент-Банк»
звернувся до суду з позовною заявою
до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором.

Позивач зазначав, що 8 серпня 2008 року
між сторонами було укладено кредитний
договір на суму 22317 грн. 29 коп. зі
сплатою 12 % річних за користування
кредитними коштами. Посилаючись на те,
що відповідачкою порушено умови
договору та не виконано належним
чином умови договору виникла
заборгованість яка становить 192295 грн.
44 коп. та складається з 3309 грн. 40 коп.
заборгованості за кредитом, 283 грн. 81
коп. заборгованості по процентам, 9624
грн. 46 коп. заборгованості по комісії,
169444 грн. 65 коп. пені, 500 грн. штрафу
фіксованої частини та 9133 грн. 12
процентної складової штрафу, яку
банк просив стягнути з останньої.

Відповідачка в судовому засіданні
звернулася з зустрічним позовом до
ПАТ « Акцент - Банк» про визнання
вказаного кредитного договору
недійсним, посилаючись на те, що
вказаний договір не відповідає
вимогам закону, так як його умова щодо
здійснення щомісячного платежу за
надання фінансового інструменту
протирічить ст. 53 Закону України «Про
банки та банківську діяльність»,
вказаний платіж не є справедливим,
оскільки він занадто великий. Договір
укладено в наслідок обману, так як
позивачці не надано повної
інформації щодо умов кредитування та
орієнтована сукупна вартість
кредиту.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 29 жовтня
2013 року позов задоволено частково. З
відповідачки на користь банку
стягнуто 16527 грн. 67 коп. кредитної
заборгованості, яка складається з 3309
грн. 40 коп. заборгованості за кредитом,
283 грн. 81 коп. заборгованості по
процентам, 9624 грн. 46 коп.
заборгованості з комісії та 3310 грн.
пені. Розподілені судові витрати. У
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
вказане рішення суду скасувати, а по
справі ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову до неї
та задовольнити зустрічний позов,
посилаючись на те, що суд не вірно
застосував норми матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, районний суд виходив з
того, що оскільки позичальник належним
чином не виконувала свої зобов'язання
за кредитним договором, що призвело до
виникнення заборгованості, то остання
повинна відшкодувати банку
заборгованість за кредитом,
заборгованість за процентами, пеню і
комісію.

При цьому, в частині стягнення пені
суд першої інстанції вважав, що в
даному випадку наявні підстави
передбачені ст. 551 ЦК України для
зменшення її нарахованого розміру,
оскільки розмір нарахованої пені в
сумі 169444 грн. 65 коп. значно перевищує
розмір збитків та стягнув 3310 грн. на
відшкодування вказаного виду
неустойки в розмірі заборгованості
за тілом кредиту.

Також суд виключив з загальної суми
заборгованості нарахований штраф в
сумі 500 грн. в фіксованій частині та в
сумі 9133 грн. 12 коп. в процентній
складовій, виходячи з передбаченої
умовами договору подвійної
відповідальності позичальника за
одне й те саме порушення яке полягає
в порушенні строків сплати суми
кредиту в вигляді нарахування як
штрафу в двох складових так і пені,
які фактично є різними видами
неустойки.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками місцевого суду з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення щодо
договору позики, якщо інше не
встановлено законом і не випливає із
суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві кредит у строк та
порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів
він не звільняється від обов'язку
виконання зобов'язання, при цьому
кредитодавець має право вимагати від
позичальника достроково повернути всю
суму кредиту та внести інші платежі,
передбачені договором.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином, згідно умов договору та у строки
передбачені цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що 8
серпня 2008 року на підставі письмової
заяви ОСОБА_3 остання з Закритим
акціонерним товариством "Акцент Банк",
правонаступником якого є позивач,
укладено кредитний договір, за яким
банк надав позичальнику строковий
кредит у сумі 22317 грн. 29 коп. під 12 %
річних на суму залишку заборгованості
по кредиту до 8 серпня 2011 року включно,
в обмін на зобов'язання позичальника
повернути кредит, сплатити проценти,
винагороду за надання фінансової
послуги в сумі 401 грн. 71 коп. щомісячно
та в сумі 1951 грн. одноразово , комісію
(а.с. 70 ).

В заяві -договорі сторони передбачили,
що позичальник доручив банку, без
додаткового узгодження, перерахувати
кредитні кошти в день надання кредиту в
сумі 19510 грн. на поточний рахунок №
4001 підприємства
торгівельно-сервісної мережі з
призначенням платежу згідно з
рахунком фактурою № 159 від 8 серпня 2008
року.

Також, сторони узгодили
відповідальність сторін в разі
порушення позичальником зобов'язань
по погашенню кредиту.

При цьому, в заяві - договорі також
зазначено, що відповідачка
ознайомилася з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка» і Тарифами банківських
послуг, та погодилася з тим, що вказані
документи, є складовою частиною
кредитного договору та разом
складають кредитно-заставний договір.

Зі змісту вищевказаної заяви
позичальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка» слідує, що вони містять
всі істотні умови договору про надання
фінансових послуг, передбачених ст. 6
Закону України "Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг".

Банк виконав свої зобов'язання
належним чином, надавши позичальнику
кредитні кошти, в розмірі передбаченим
договором. А саме, згідно
рахунку-фактури від 8 серпня 2008 року
ОСОБА_3 придбала у СПД ОСОБА_6 товар на
суму 27880 грн., частину з яких в сумі 8370
грн. оплатила готівкою за квитанцією
від 8 серпня 2008 року (а.с. 104). Банком
перераховано 19510 грн. по вказаному
рахунку за придбаний товар та 856 грн.
29 коп. страхову премію за договором
та єдиноразову суму комісії 1951 грн. (а.с.
102-103).

Проте, відповідачка свої зобов'язання
за договором належним чином не
виконала, у зв'язку з чим, станом на 23
квітня 2013 року утворилось 3309 грн. 40 коп.
- заборгованості по кредиту, 283 грн. 81
коп. - заборгованості по відсоткам, 9624
грн. 46 коп. - заборгованості по
комісії, 169444 грн. 65 коп. - пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, 500 грн. - штрафу (фіксованої
частини), 9133 грн. 12 коп. - штрафу
(процентна складова).

Суд першої інстанції ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позову, виходив із того, що відповідно
до положень ст. 551 ЦК України розмір
неустойки, як такий, що в значній мірі
перевищує розмір збитків, підлягає
зменшенню до 3310 грн. - розміру
заборгованості за тілом кредиту.

Суд також зазначив, що вимоги про
стягнення штрафів (фіксованої
складової та процентної) за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за кредитним договором задоволенню не
підлягають, оскільки у даному випадку
за наявності передбачених умовами
кредитного договору пені, як окремих
видів штрафних санкцій, має місце
подвійна цивільно-правова
відповідальність одного і того ж виду
за одне й те саме порушення договірного
зобов'язання, що суперечить положенням
ст. 61 Конституції України.

Суд вірно враховував, що п.5.5 Умов
надання споживчого кредиту
встановлено позовну давність
тривалістю п'ять років.

За таких обставин,з урахуванням меж
оскарження, колегія дійшла висновку,
що суд першої інстанції, з урахуванням
встановлених під час розгляду справи
обставин, давши належну правову оцінку
зібраним у справі доказам, виходячи з
умов укладеного кредитного договору,
правомірно дійшов висновку про
наявність заборгованості за
кредитним договором та стягнув з
відповідача 3309 грн. 40 коп. -
заборгованості по кредиту, 283 грн. 81
коп. - заборгованості по відсоткам, 9624
грн. 46 коп. - заборгованості по
комісії, 3310 грн. - пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором, а
всього 16527 грн. 67 коп.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги,
районний суд повно та всебічно
дослідив обставини справи, доказам,
які надали сторони, дав належну
оцінку та дійшов вірного висновку про
те, що підстав передбачених ст. 203, 215,
230 ЦК України, відсутні. Оскільки
судом вірно встановлено, що укладена
між сторонами угода відповідає
вимогам ст. 6 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових
послуг», ст.. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», ст. 47 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність».

Також, суд вірно виходив з положень
ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України, згідно з
якими сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору , з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості, а також
що зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Враховуючи наведене, районний суд,
обґрунтовано відмовив в задоволенні
зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги про
неможливість застосування положень
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) оскільки вони не
підписані відповідачкою, не
заслуговують на увагу. Так, в
підписаній позивачкою заяві
(останній абзац) вказано, що ця заява
разом із запропонованими А-Банком
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам
(«Розстрочка»)(Стандарт), Тарифами
складає між позивачкою та банком
кредитно-заставний договір (а.с. 70). Із
довідки, яка міститься в справі на
аркуші 80, вбачається, що відповідачка
ознайомлена з загальною вартістю
кредиту та відповідними тарифами, де
міститься її особистий підпис (а.с. 80).

Безпідставно посилається апелянт і на
те, що їй не було надано вказані
Умови, так як в предостанньому
абзаці заяви-договору позичальниця
вказувала, що вона згодна з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт), які їй
були надані у письмовій формі.

Також, не спростовує висновки суду і
та обставина,на яку вказує апелянт, що
надані суду Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) підписані ПАТ «Акцент
Банк», а не ЗАТ «Акцент Банк», оскільки
позивач є правонаступником закритого
акціонерного товариства. До того ж
такі посилання апелянта не
спростовують зміст вказаних Умов, а
текст цих Умов, який надано
відповідачці для ознайомлення при
укладенні договору, остання суду не
надала.

Також апелянт вказує на те, що в
кредитній справі відсутнє рішення
правління банку щодо надання кредиту
та на порушення з боку банку в
письмовому оформлені договору. Так,
вказане не спростовує факту видачі
кредитних коштів у спосіб визначений
сторонами, та відповідні права і
обов'язки сторін, які виникли в
зв'язку з фактичними діями
відповідачки щодо отримання коштів
та їх повернення. Заява - договір
оформлена на фірмовому бланку банку,
вона містить всі необхідні
реквізити сторін, рух кредитних
коштів обліковувався банком на
відповідному особовому рахунку, що
унеможливлює порушення прав
відповідачки в кредитних
правовідносинах, як позичальника.

Не відповідають наявним доказам у
справі та є надуманими і вказівки в
апеляційній скарзі на ненадання
повної інформації для свідомого
вибору умов кредитування
відповідачкою. Так, остання в
підписаній нею заяві вказувала, що
своїм підписом я стверджую факт
надання мені повної інформації про
умови кредитування в А-Банку( а також
його місцезнаходження), а саме : мету,
для якої кредит може бути витрачений,
форми забезпечення, наявні форми
кредитування, з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі
між зобов'язаннями позичальника, тип
відсоткової ставки, суму на яку він
може бути виданий, орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги
з оформлення договору(перелік усіх
витрат, пов'язаних з одержанням
кредиту, його обслуговуванням та
поверненням, зокрема таких, як
адміністративні витрати, витрати на
страхування, юридичне оформлення
тощо) та інша інформація щодо умов
кредитування.

В довідці щодо тарифів кредитування
особисто підписаній позичальницею,
загальний розмір відсотків, які
підлягають сплаті за обраним нею
видом кредиту, вказаний як 53,76 %, 54, 12
% і 53, 04 % в залежності від строку
договору (а.с. 80).

Таким чином вся необхідна інформація
як для свідомого вибору виду
кредитування так і щодо обраного виду
кредиту відповідачці була надана
кредитором.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, з урахуванням доводів
апеляційної скарги відповідачки,
колегія не вбачає підстав для його
зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст.303,308,315, ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 29 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: