АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1564/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука
М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Денисенко
К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 22 вересня 2010
року по цивільній справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
Комерційного банку «Надра» до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2010 року позивач звернувся до
суду із даним позовом, посилаючись на
те, що між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4
12.03.2008 був укладений кредитний договір
№ 08/03/2008/840 К 663 строком до 12.01.2038 на суму
54 255 доларів США 57 центів, для на
придбання квартири.

В забезпечення належного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором було укладено договір
іпотеки квартири, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4

Крім того, в забезпечення повернення
кредиту, у відповідності до укладеного
договору поруки ОСОБА_2 виступила
поручителем за виконання ОСОБА_4
зобов'язань за вказаним кредитним
договором

Відповідно до п.3.3 кредитного договору
позичальник повинен здійснювати
погашення кредиту та сплату відсотків
за користування кредитом шляхом сплати
суми 625 доларів США 58 центів до 10 числа
кожного поточного місяця.

Проте, вказані зобов'язання за
кредитним договором відповідачем
ОСОБА_4 не виконуються, платежі в
повернення кредиту не вносяться в
розмірі та в строки, передбачені
договором, внаслідок чого виникла
значна сума простроченої
заборгованості.

Станом на 21.01.2010 заборгованість перед
ВАТ КБ «Надра» за вказаним договором
становить 53 974 доларів США 92 центи -
основного боргу, 10 178 доларів США 41 цент
- заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 1 485 доларів США
31 цент - пеня. Всього загальна сума
заборгованості складає 65 638 доларів США
64 центів.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 22.09.2010 позов
задоволено - стягнуто солідарно з
ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ
«Надра» заборгованість за кредитним
договором у сумі 525 470 грн. 09 коп.,
судовий збір у розмірі 1 700 грн. 00 коп. та
120 грн. 00 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 19.07.2013 відмовлено в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення.

Не погоджуючись із заочним рішенням
відповідач ОСОБА_2 через свого
представника оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить заочне рішення суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема вказує,
що відношення до зазначених
правовідносин не має та договір поруки
не підписувала. Крім того вважає, що
судом першої інстанції порушено
правила підсудності, оскільки вказаний
позов забезпечений іпотекою.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, заяв про відкладення
розгляду справи не подавали, а відтак
їх неявка не перешкоджає розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі порушили взяті на себе
зобов'язання, визначені договорами,
укладеними між сторонами, щодо
повернення заборгованості за
кредитним договором, що призвело до
виникнення заборгованості, яка
підлягає, в силу вимог договору та
закону, стягненню з відповідачів в
солідарному порядку.

Вказаний висновок суду є законним та
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 12.03.2008 між ВАТ КБ «Надра»
та ОСОБА_4 було укладено кредитний
договір №08/03/2008/840 К 663 відповідно до
якого позивач надає відповідачу
грошові кошти у сумі 54 255 доларів США 57
центів на придбання нерухомого майна -
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, строком з 12.03.2008 до 12.01.2038, на
умовах забезпеченості, повернення,
строковості та платності з
зобов'язанням щомісячного повернення
кредитних коштів, згідно встановленого
графіку, сплатою процентної винагороди
по кредиту, встановленої в розмірі 13,39
річних.

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору
позичальник зобов'язався щомісячно до
10 числа поточного місяця здійснювати
погашення кредиту та сплату відсотків
за користування кредитом шляхом сплати
суми мінімального необхідного платежу
в розмірі 625 доларів США 58 центів.

12.03.2008 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки
ОСОБА_2 поручилась за належне виконання
ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань по
кредитному договору №08/03/2008/840-К 663 від
12.03.2008. Оскільки дані зобов'язання не
виконані, відповідно до п. 1.1. та п. 1.4.
вказаного договору поруки ОСОБА_2
відповідає перед кредитором (банком) у
повному обсязі та всім належним їм на
праві власності майном та грошовими
коштами.

Відповідачі не виконували умови
договору, а саме: не здійснювали
погашення отриманого кредиту згідно
кредитного договору, внаслідок чого
утворилась заборгованість за кредитом
в сумі 65 638 доларів США 64 центів, з яких 53
974 доларів США 92 центи - основний борг, 10
178 доларів США 41 цент - заборгованість
по відсоткам за користування кредитом,
1 485 доларів США 31 цент - пеня.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідачі, не сплативши у вказаний в
договорі строк кредит, порушили вимоги
ст. 530 ЦК України відповідно до якої,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
тобто згідно ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, при чому зобов'язання має
виконуватися належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредити) позичальникові у розмірі та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

При цьому, слід зазначити, що ч. 2
вказаної статті наголошує, що до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
«Позика», якщо інше не встановлено
параграфом 2 «Кредит» і не випливає із
суті кредитного договору.

Тому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюється договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Разом з цим у відповідності до ч. 1 ст. 554
ЦК України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитом як солідарні боржники.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
вказано договором поруки.

З наведеного вбачається, що судом
першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач виконав
належним чином свої зобов'язання за
кредитним договором, натомість,
відповідачі, в односторонньому
порядку, відмовились виконувати взяті
на себе зобов'язання щодо вчасного
повернення кредиту та сплати відсотків
за його користування. Таким чином, в
суді першої інстанції знайшов
підтвердження факт неналежного
виконання відповідачами своїх
зобов'язань за кредитним договором та
договорами поруки, а отже, суд цілком
правомірно дійшов висновку про
необхідність стягнення солідарно з
відповідачів, у відповідності з
вимогами ч. 1 ст. 554 ЦК України, суми
кредиту, відсотків за його
користування, а також пені,
передбаченої кредитним договором.

Посилання апелянта на те, що вона не
підписувала договір поруки не
підтверджені належними і допустимими
доказами.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Отже, апелянтом не надано належних
доказів у підтвердження своїх посилань
про те, що договір поруки нею не
підписувався, а відтак відсутні
підстави для звільнення поручителя від
зобов'язань визначених договором
поруки.

Доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції розглянув справу у її
відсутності, постановивши заочне
рішення, так як вона не була належним
чином повідомлена про розгляд справи
судом, не можуть вплинути на
правильність вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення суду, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

При цьому слід зазначити, що апелянт
мав можливість під час апеляційного
розгляду довести свою позицію по
запереченню позовних вимог, однак
такою можливістю не скористався,
будь-яких належних доказів на
підтвердження заперечень проти позову
до апеляційної скарги не додав, питання
про призначення експертизи не
порушував, а тому колегія суддів
позбавлена підстав для скасування
оскаржуваного рішення суду.

Також є безпідставними посилання
апелянта на порушення судом правил
підсудності, оскільки заявлені позовні
вимоги не стосуються нерухомого майна,
а також сторонами в кредитному
договорі була визначена договірна
підсудність (за місцезнаходженням
банку), що передбачалось чинним, на час
укладення договору, процесуальним
законом.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді
справи порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 22 вересня 2010
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді