Ухвала

іменем україни

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Харківського міського управління
Головного управління МВС України в
Харківській області, Державної
казначейської служби України,
прокуратури Київського району м.
Харкова, третя особа - Московський
районний суд м. Харкова, про
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури та
суду,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Харківського міського управління
Головного управління МВС України в
Харківській області, Державної
казначейської служби України,
прокуратури Київського району м.
Харкова, третя особа - Московський
районний суд м. Харкова, про
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури та
суду.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 18 липня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 17 вересня 2013
року, позов задоволено частково.
Відшкодовано за рахунок коштів
державного бюджету України шкоду,
завдану ОСОБА_1

Зобов'язано Державну казначейську
службу України виплатити ОСОБА_1 з
рахунку Державного бюджету України 80
тис. грн.

У решті позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Державна
казначейська служба України просить
зазначені судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Установлено, що 04 грудня 2004 року ОСОБА_1
було затримано працівниками
Московського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області і доставлено до
приміщення Московського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області, де з ним
проводилися оперативні і слідчі дії,
спрямовані на отримання від нього
визнання у вчинені вбивства ОСОБА_2

З цією метою 06 грудня 2004 року його
конвоювали із застосуванням
спеціальних засобів - наручників до
ХОБСМЕ з метою відібрання зразків
крові та слини для експертного
дослідження в обсязі вказаної
кримінальної справи. Про його
затримання рідні повідомлені не були.
Працівниками Московського РВ ХМУ ГУМВС
України було складено протокол про
адміністративне правопорушення за ст.
185 КУпАП, за яким постановою
Московського районного суду м. Харкова
від 07 грудня 2004 року ОСОБА_1 притягнуто
до відповідальності.

11 січня 2005 року постановою в.о. голови
апеляційного суду м. Харкова постанову
Московського районного суду м. Харкова
від 07 грудня 2004 року щодо ОСОБА_1
скасовано та матеріали направлено на
новий судовий розгляд.

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 29 квітня 2005 року
справу про адміністративне
правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 185
КпАПУ закрито за відсутністю у його
діях складу адміністративного
правопорушення.

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 04 липня 2007 року дії
Московського РВ ГУ МВСУ в Харківській
області щодо затримання ОСОБА_1,
неповідомлення родичів про його
затримання, застосування спецзасобів -
наручників, складання протоколу про
адміністративне правопорушення за ст.
185 КУАП визнано незаконними.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2008
року апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено. Визнано незаконним
проведення Московським РВ ГУМВСУ в
Харківській області щодо ОСОБА_1
оперативно-розшукових заходів за
кримінальною справою, порушеною за
фактом умисного вбивства ОСОБА_2

Відповідні обставини встановлені
судовими рішеннями, які набрали
законної сили та сторонами у справі, що
розглядається, не заперечуються.

Заявляючи позов, ОСОБА_1 посилався на
те, що внаслідок незаконних дій йому
завдано моральну шкоду.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, прийнятих Радою Європи 04
листопада 1950 року, кожен, хто є
потерпілим від арешту або затримання,
здійсненого всупереч положенням цієї
статті, має забезпечене правовою
санкцією право на відшкодування

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» відшкодування
моральної шкоди проводиться у разі,
коли незаконні дії органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, досудового розслідування,
прокуратури і суду завдали моральної
втрати громадянинові, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Моральною шкодою
визнаються страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок фізичного і
психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Відповідно до медичної картки
амбулаторного хворого встановлено, що
ОСОБА_1 з 04 грудня 2004 року хворіє після
психологічного перенапруження, з
приводу якого відбулося загострення
гіпертонічної хвороби. У відповідний
період у позивач позначилися
серцебиття, головний біль,
запаморочення, шум у голові, шаткість
ходи, миготіння перед очима.

Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 пояснили в
судовому засіданні про те, що внаслідок
пережитих подій змінилася особистість
позивача, який став замкнутим,
пригніченим, втратив інтерес до
власної справи, його бізнес занепав,
погіршився стан його здоров'я.

За висновком ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.
Бокаріуса від 25 лютого 2013 року
зазначена у медичній документації
симптоматика, яка за часом
безпосередньо слідує за подіями його
затримання, свідчать, що
психофізіологічний стан ОСОБА_1
характеризується ознаками
інтенсивного хронічного стресу, для
якого характерні зазначені у медичних
записах хвороби серця, судин. Події, що
є предметом цивільного позову ОСОБА_1,
призвели до перешкод в основних сферах
його життєдіяльності, а саме праці,
стану фізичного здоров'я, відчуття
психологічного комфорту,
матеріального благополуччя, в сімейних
стосунках, негативно змінили його
особистість, об'єктивно порушили
звичні та оптимальні зміст і якість
його життєдіяльності, подолання яких
до цього часу потребує надлишкових
зусиль для пристосування до негативно
зміненого стану. З метою відстоювання
своїх прав він позбавився свого
бізнесу, зазнає матеріальних
нестатків, на цей час працює водієм
машини швидкої медичної допомоги.
Моральні страждання ОСОБА_1, які
виникли внаслідок незаконних дій
працівників Московського РО ХМУ ГУМВСУ
в Харківській області, є психологічною
підставою для вирішення питання про
відшкодування йому моральної шкоди.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, вважав, що
позивачем доведено позов щодо завдання
йому моральної шкоди незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність.

При визначені розміру відшкодування
моральної шкоди суд враховував
характер, значимість, тривалість у часі
негативних наслідків, завданих
позивачу незаконними діями
працівників міліції, та стягнув на його
користь 80 тис. грн.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що зазначені судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права;
наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної
казначейської служби України
відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 18 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 17 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель