Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської
І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Миропільська
паперова фабрика» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Хмельницької області від
29 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 07 червня 2011 року
він перебував у трудових відносинах з
публічним акціонерним товариством
(далі - ПАТ) «Миропільська паперова
фабрика» і займав посаду головного
інженера. Також 07 червня 2011 року з ним
було укладено контракт, за умовами
якого головному інженеру щомісяця
виплачується заробітна плата за
рахунок коштів товариства в розмірі 8 600
грн. 12 грудня 2011 року ОСОБА_3 було
звільнено за власним бажанням на
підставі ст. 38 КЗпП України. Однак, в
день звільнення з ним не було проведено
повного розрахунку. Ураховуючи
викладене, ОСОБА_3 просив, з урахуванням
уточнених позовних вимог, задовольнити
його позовні вимоги й стягнути з ПАТ
«Миропільська паперова фабрика» 16 311,94
грн. у рахунок виплати заборгованості
по заробітній платі, 1 322,52 грн. у рахунок
виплати компенсації за невикористану
відпустку, 4 201,30 грн. у рахунок виплати
допомоги по листках непрацездатності,
109 600 грн. у рахунок виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, а також 2 800 грн. у
рахунок оплати витрат за надання
правової допомоги.

Рішенням Полонського районного суду
Хмельницької області від 14
січня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з
ПАТ «Миропільська паперова фабрика»
на користь ОСОБА_3 16 311,94 грн. у рахунок
виплати заборгованості по заробітній
платі, 1 322,52 грн. у рахунок
виплати компенсації за невикористану
відпустку, 4 201,30 грн. у рахунок виплати
допомоги по листках непрацездатності,
а всього 51 835,76 грн. В решті позову
відмовлено. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 29 серпня
2013 року рішення Полонського районного
суду Хмельницької області від 14
січня 2013 року скасовано, ухвалено нове
рішення про відмову ОСОБА_3 у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, а справу
направити на новий розгляд до
апеляційного суду.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи ОСОБА_3 у
задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що із ОСОБА_3 в день звільнення
проведено повний розрахунок і
виплачені всі належні кошти, а контракт
укладений між сторонами не може
братися до уваги, оскільки підписаний
він особою, яка не мала повноважень на
його укладення.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд, у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України, має право скасувати рішення
суду першої інстанції і ухвалити
рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Установлено, що наказом заступника
голови правління ПАТ «Миропільська
паперова фабрика» від 07 червня 2011 року
ОСОБА_3 прийнято на роботу на посаду
головного інженера з 07 червня 2011 року.

07 червня 2011 року між ПАТ «Миропільська
паперова фабрика» і ОСОБА_3 укладено
контракт, на підставі якого між його
сторонами виникли трудові відносини.

Наказом заступника Голови правління
ПАТ «Миропільська паперова фабрика»
від 12 грудня 2011 року ОСОБА_3 звільнено з
роботи за власним бажанням на підставі
ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України
особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (у
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, у тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3
просив стягнути невиплачену заробітну
плату при звільненні оскільки умовами
контракту, а саме пунктом 3.1,
передбачено, що йому щомісяця
виплачується заробітна плата в розмірі
8 600 грн.

Вирішуючи спір і зазначаючи, що
контракт підписано заступником Голови
правління ПАТ «Миропільська паперова
фабрика», який не мав таких
повноважень, а тому умови контракту не
можуть братися до уваги, суд
апеляційної інстанції не звернув
уваги, що контракт не може бути визнано
недійсним в розумінні вимог статей 203,
2015 ЦК України.

Відповідно до положень статті 47 КЗпП
України власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Суд апеляційної інстанції на зазначені
вимоги закону уваги не звернув,
всупереч вимогам статей 10, 60, 303 ЦПК
України не з'ясував вини відповідача
щодо невиплати належних позивачу сум у
строки, визначені ст. 116 КЗпП
України, не встановив дійсного розміру
заробітної плати позивача, його
посадового окладу, а також не навів
розрахунку середнього заробітку.

Отже, суд апеляційної інстанції не
з'ясував всі обставини у справі, не
дослідив докази та не надав їм оцінки, у
зв'язку з чим дійшов передчасного
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом апеляційної
інстанції при розгляді справи, рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 29 серпня
2013 року скасувати, справу передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

В.М.
Колодійчук

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська