Справа № 265/9685/13-ц
Провадження № 2/265/600/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 лютого 2014 року
місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д.О.,

при секретарі Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
Кредитної спілки «Можливість» до
ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя з позовом до
відповідача про стягнення суми боргу
за кредитним договором, посилаючись на
те, що 8 травня 2007 року між КС
«Можливість» та ОСОБА_1 був укладений
договір кредиту № 455 на суму 18530 грн.
строком на 24 місяці на придбання
побутової технічки. За п. 6.1 договору
відповідачу був наданий кредит під 0,126 %
від залишку боргу за кредитом за кожен
день користування кредитом. Відповідач
повинен був сплачувати щомісячно
відповідно до встановленого графіку
тіло кредиту та відсотки за його
використання. Відповідач ухиляється
від виконання своїх зобов'язань
внаслідок чого у ОСОБА_1 утворилась
заборгованість в загальному розмірі
7895,43 грн., яку представник позивача
просить суд стягнути з відповідача
разом із судовими витратами.

Представник позивача, яка діє на
підставі довіреності, Соколова Т. Л., у
судовому засіданні на задоволенні
заявлених позовних вимог наполягала,
надавши пояснення аналогічні тим, що
викладені у позовній заяві. Не
заперечуючи проти ухвалення заочного
рішення, просила суд задовольнити
позов повністю.

Відповідач у судове засідання не
з'явився за невідомих суду причин
повторно, про час та місце слухання
справи повідомлявся належним чином.

Зі згоди представника позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст. 224
ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає позов КС «Можливість» таким, що
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних міркувань.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику в строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно положень ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Факт укладення договору споживчого
кредиту 8 травня 2007 року між сторонами
по справі підтверджується копією
вказаного договору від 8 травня 2007 року,
з якої вбачається, що ОСОБА_1 КС
«Можливість» надала споживчий кредит в
розмірі 18530 грн. строком на 24 місяці зі
сплатою за користування кредитом 0,126 %
за кожен день користування від залишку
боргу за кредитом. На підставі п. 6.5
договору кредитна спілка при порушення
строків сплати кредиту або відсотків
може застосувати додаткову відсоткову
ставку в розмірі 4% за кожен день
прострочення (а. с. 5).

При цьому сторони угоди домовились, що
погашення кредиту та відкотів за його
використання відбуватиметься за
графіком щомісячних платежів, що є
додатком до договору споживчого
кредитування (п. 6.3 договору) (а. с. 6).

За розрахунком заборгованості за
споживчим кредитом від 8 травня 2007 року
станом на 24 грудня 2013 року вбачається,
що ОСОБА_1 має заборгованість перед
позивачем на загальну суму в розмірі
7895,43 грн., з яких заборгованість по
кредиту - 3587,88 грн., заборгованість по
відсоткам - 4235,79 грн., заборгованість по
додаткових відсотках - 71,76 грн. (а. с. 10,
11-13).

Факт наявності заборгованості у
позичальника у вказаному вище розмірі
підтверджується умовами договору
споживчого кредитування від 8 травня 2007
року, за яким передбачено порядок
сплати наданого кредиту, нарахування
та сплати відсотків та додаткових
відсотків.

На підставі положень ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

З урахуванням умов договору від 8
травня 2007 року суд дійшов того, що
договір між сторонами № 455 з надання
споживчого кредиту є діючим, тому
зобовязання, що виникло за цим договром
повинно виконуватись сторонами
належним чином згідно діючого
законодавства.

За ст. 256 ЦК України позовна давність -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна
давність обчислюється за загальними
правилами визначення строків,
встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України, за
ст. 253 якого перебіг строку починається
з наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів" (далі за
текстом - Закон), яка містить перелік
прав споживача в разі придбання ним
продукції у кредит, вказано, що
кредитодавцю заборонено вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

За ч. 1 ст. 22 Закону захист прав
споживачів, передбачених
законодавством, здійснюють суди.

В п. 31 Постанови № 5 від 30 березня 2012
року Пленуму Вищого Спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» наголошено,
що за п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» суди мають
виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Верховним Судом України у справі №
6-116цс13 було надано правовий висновок,
на підставі якого відповідно до ст. 261
ЦК України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов. Перебіг позовної
давності за вимогами кредитора, які
випливають з порушення боржником умов
договору (графіка погашення кредиту)
про погашення боргу частинами
(щомісячними платежами) починається
стосовно кожної окремої частини, від
дня, коли відбулося це порушення.
Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу. Несплачені до
моменту звернення кредитора до суду
платежі підлягають стягненню у межах
позовної давності по кожному із
платежів.

Таким чином суд робить висновок, що
згідно до умов кредитного договору від
8 травня 2007 року № 455 відповідач повинен
був погашати борг по кредиту та
відсотках щомісячними рівними
платежами згідно до встановленого
графіку, що однак відповідачем не було
здійснено.

З переліченого суд робить висновок, що
право зі зверненням до суду до
відповідача в представників позивача
виникло з моменту ненадходження
чергового платежу від позичальника у
момент, коли відповідач повинен був
здійснити черговий платіж, тому з
відповідної дати необхідно
обраховувати початок перебігу
позовної давності за заявленими
позовними вимогами, що стосується
окремо кожної суми платежу, який
повинен був бути внесений
позичальником.

На підставі того, що оскільки останній
платіж відповідач повинен був
здійснити у травні 2009 року, то,
починаючи з вказаної дати, слід
обраховувати за вказаним позовом
початок перебігу строку позовної
давності для чергового платежу за
договором. Тому трирічний строк
позовної давності для чергового
платежу за договором від 8 травня 2007
року закінчився в травні 2012 року.

Внаслідок того, що кредитний договір
від 8 травня 2007 року є чинним, за ним
проводяться нарахування відсотків, то
вимоги кредитної спілки підлягають
задоволенню частково в межах строку
позовної давності окремо для кожного
чергового платежу, який повинен був
бути внесений відповідачем.

Суд не приймає на підтвердження факту
переривання строку позовної давності
до уваги те, що 19 грудня 2013 року ОСОБА_1
було здійснено платіж за вказаним
договором в розмірі 50 грн., оскільки
вказані суми були сплачені
позичальником в рахунок нарахованих
відсотків за використання кредитних
коштів за договором від 8 травня 2007
року, тому не свідчать про визнання ним
боргу по тілу кредиту.

Таким чином в судовому засіданні не
було встановлено доказів на
підтвердження факту переривання
строку позовної давності за вказаним
спором.

Оскільки представники позивача
звернулись до суду із позовом до
відповідача у грудні 2013 року, то вимоги
банку підлягають задоволенню в межах
позовної давності, яка дорівнює
трирічний період часу, починаючи з
грудня 2010 року.

Згідно до наданого представниками
банку розрахунку та умов споживчого
кредитування від 8 травня 2007 року
вбачається, що станом з грудня 2010 рік по
момент звернення до суду із вказаним
позовом у ОСОБА_1 заборгованість за
кредитним договором становила: по
наданому кредиту - відсутня ( 3587,88 - 3587,88 =
0), по відсоткам за користування
кредитом - 4950,20 грн. (3587,88 грн. боргу по
кредиту х 0,00126 х 1095 днів користування
кредитом в межах трирічного строку
позовної давності = 4950,20 грн.), по
додатковим відсоткам - 71,76 грн., а
загалом - 5021,96 грн.

При цьому суд враховує, що
представниками кредитної спілки до
ОСОБА_1 було заявлено вимоги щодо
сплати нарахованих відсотків в
загальному розмірі 4307,55 грн., тому суд
не вправі вийти за межі заявлених в цій
частині позивачем позовних вимог.

З урахуванням переліченого, незважаючи
на існування невиконаного зобов'язання
у відповідача перед кредитною спілкою
за договором від 8 травня 2007 року, суд
вважає необхідним задовольнити вимоги
КС «Можливість» частково в розмірі 4307,55
грн. (4235,79 + 71,76 = 4307,55), тобто в межах
строку позовної давності щодо
заявлених позовних вимог.

Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з іншої сторони, відповідно
до частки задоволених вимог, понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати.

Згідно копії платіжного доручення
представники кредитної спілки
сплатили судовий збір у розмірі 229,40
грн. за подання до суду вказаного
позову, на підставі чого на користь
позивача з відповідача підлягають
стягненню витрати КС "Можливість" по
сплаті судового збору в розмірі 229,40
грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 224-226
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Кредитної спілки «Можливість» до
ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за
кредитним договором - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1,
зареєстрованого в АДРЕСА_1, на користь
Кредитної спілки «Можливість»
заборгованість за договором від 8
травня 2007 року № 455 в розмірі 4307 (чотири
тисячі триста сім) грн. 55 коп.

У задоволенні решти заявлених позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КС
«Можливість» витрати по сплаті
судового збору в сумі 229,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто
Орджонікідзевським районним судом
міста Маріуполя Донецької області за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду позивачем може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Донецької області протягом десяти днів
з дня отримання його копії шляхом
подання апеляційної скарги через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя.

Суддя