Справа № 434/1388/13-ц
Провадження № 2/434/779/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м.
Луганськ

Артемівський районний суд м. Луганська
у складі:

головуючого - судді Река А.С.,

при секретарі - Малько А.О.,

за участю представника відповідача -
Момот Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луганську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк", в особі Луганського
відділення про визнання кредитного і
іпотечного договорів недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2, від імені якої діє
представник за довіреністю, пред'явила
дійсний позов, який у процесі розгляду
справи було уточнено. Просила визнати
недійсним кредитний договір №
18-024/ФКВ-08 від 17.01.2008 року, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та ОСОБА_2; визнати
недійсним договір іпотеки, укладений
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу 17.01.2008 року за реєстровим № 68. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначила, що при укладенні
вищевказаних договорів вона, як
сторона правочину, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення, а
саме при укладенні кредитного договору
не мала реальної мажливості
розраховувати на те, що співвідношення
курсу валюти кредиту та гривни
настільки зміниться, що її доходу не
буде вистачати на погашення платежів
по кредиту. Також зазначила, що видача
та отримання кредиту в іноземній
валюті, використання іноземної валюти
як способу платежу можливо при
виконанні суб'єктами господарських
правовідносин імперативних вимог
законодавства, що стосується отримання
відповідної індивідуальної ліцензії,
яка при укладенні зазначеного договору
у сторони правочину - ТОВ «Український
промисловий банк» була відсутня.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позову, суду пояснила, що
при укладенні кредитного договору
сторонами було дотримано усі вимоги
чинного законодавства, зміст правочину
не суперечить Цивільному кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Банком укладено
кредитний договір і видано згідно
нього валютні кошти у відповідності із
наявними у нього ліцензіями НБУ на цей
вид діяльності; особи, які вчиняли
правочин мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасників правочину було вільним;
правочин вчинено у формі, яка
встановлена законом та спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Крім того, при
укладенні кредитного договору
позивача було належним чином
проінформовано про всі істотні умови
договору, як то спосіб, терміни
погашення кредиту, розмір та терміни
сплати процентів та інших платежів,
умови дострокового розірвання
договору тощо, що підтверджується
наявністю особистого підпису ОСОБА_2 на
договорі. Просила відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні обставини:

17 січня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«Український промисловий банк», був
укладений кредитний договір №
18-024/ФКВ-08, за умовами якого банк надав
позивачу кредит в розмірі 55000 дол. США
на придбання нерухомості строком до
10.01.2033 року зі сплатою 11 % річних (а.с. 8-11).

У порядку забезпечення виконання
вказаного кредитного договору між
сторонами був укладений договір
іпотеки № 18-024/Zфквіп-08, посвідчений 17
січня 2008 року приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 За цим договором позивач
передала в іпотеку банку належну їй на
праві власності квартиру АДРЕСА_1 та
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1
(а.с. 12-13).

13 червня 2010 року між ТОВ «Український
промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк»
було укладено договір про передачу
активів та кредитних зобов'язань
Укрпромбанку на користь Дельта Банку
(а.с. 16-17)

28 лютого 2012 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий
напис, відповідно до якого за рахунок
звернення стягнення на передане в
іпотеку майно - квартиру АДРЕСА_1 та
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1,
задоволено вимоги ПАТ «Дельта Банк» у
розмірі 605314,42 грн., з яких: сума
заборгованості за кредитом 430261,93 грн.;
сума заборгованості за відсотками
150033,47 грн.; комісії, передбачені
кредитним договором 25019,01 грн.; витрати,
пов'язані з вчиненням виконавчого
напису 3450 грн. (а. с. 14).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Тобто,
отримуючи кредит позичальник
зобов'язується повернути суму кредиту,
а також сплатити проценти в розмірі та
на умовах, передбаченими кредитним
договором.

Відповідно до ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства є, зокрема, свобода
договору, яка полягає у визнанні за
суб'єктом цивільного права можливості
укладати договори (або утримуватись
від укладення договорів) і визначати їх
зміст на свій розсуд відповідно до
досягнутої з контрагентом
домовленості. Відповідно до ст. 55
Закону України «Про банки і банківську
діяльність», відносини банку з
клієнтом регулюються законодавством
України, нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договорами) між клієнтом та банком.

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому Конституція
України не встановлює обмежень щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом. Тобто відповідно
до законодавства гривня має статус
універсального платіжного засобу, який
без обмежень приймається на всій
території України, однак обіг
іноземної валюти обумовлений вимогами
спеціального законодавства України.

Разом з тим за ст. 533 ЦК України, грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим нормативно -
правовим актом. Використання іноземної
валюти в Україні, а також платіжних
документів в іноземній валюті при
здійсненні розрахунків на території
України за зобов'язаннями допускається
у випадках, порядку та на умовах,
визначених законом.

Випадки і порядок використання
іноземної валюти визначені Законом
України «Про Національний банк
України» та Декретом Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» від 19.02.1993р., відповідно до
яких передбачена можливість
розрахунків в іноземній валюті при
одержанні комерційного чи
банківського кредиту в іноземній
валюті і його погашенні за умови
наявності у комерційних банків
ліцензії на здійснення валютних
операцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України при
укладенні договору кредиту сторони
можуть визначити еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 7 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» у розрахунках між
резидентами і нерезидентами України у
межах торгового обороту, що
здійснюється через уповноважені банки,
як засіб платежу використовується
іноземна валюта.

Пунктом 11 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що у разі виникнення спору щодо
отримання сторонами кредитного
договору індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
або як застави (підпункт «г» пункту 4
статті 5 Декрету про валютне
регулювання) суд має виходити з того, що
Національним банком України на
виконання положень статті 11 цього
Декрету, статті 44 Закону України «Про
Національний банк України» в межах
своїх повноважень прийнято Положення
про порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затверджене постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з
пунктом 1.5 цього Положення
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких Національний банк видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями, який до
переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року №
3024-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків» генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, або генеральну ліцензію на
здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним, надання та
одержання кредиту в іноземній валюті,
сплата процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної зі сторін кредитного
договору.

Відповідно до ст.ст. 47, 49 Закону України
«Про банки і банківську діяльність» на
підставі банківської ліцензії банки
мають право здійснення таких
банківських операцій, як розміщення
залучених від свого імені, на власних
умовах та на власний ризик. Коштами,
відповідно до даного закону, є гроші в
національній або іноземній валютах чи
їх еквівалент.

Також, судом встановлено, що ТОВ
«Укрпромбанк» має право здійснювати
операції з валютними цінностями
відповідно до письмового дозволу № 67
від 13.12.2001 року, № 67-6 від 13.12.2001 року,
додаток до дозволу № 67-6 від 23.09.2009 року,
виданих Національним банком України.
Таким чином, при укладенні кредитного
договору із позивачем ОСОБА_2, ТОВ
«Укрпромбанк» мав право на укладення
такого договору та на надання кредиту
позичальнику у доларах США, а також мав
право на здійснення розрахунків
іноземною валютою з іншими резидентами
України на території України.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв,
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав і з наслідками,
передбаченими законом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Підтвердженням
досягнення згоди з усіх істотних умов
договору є підписи представника Банку
та безпосередньо позичальника - ОСОБА_2

При укладенні кредитного договору,
позивач був ознайомлений з умовами
надання кредиту, що посвідчив власним
підписом на кредитному договорі.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом, а зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
закону. Нормами ст.ст. 610-611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають передбачені
законом наслідки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши
надані докази в їх сукупності, суд
вважає, що позивачем не наведені
належні обґрунтування позовних вимог,
не надано доказів, які підтверджують
позов, таким чином заявлені вимоги
задоволенню не підлягають.

Також, договір іпотеки, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу 17.01.2008 року за реєстровим № 68 і
вимоги про визнання його недійсним,
заявлені як похідні від визнання
недійсним основного зобов'язання, не
підлягають задоволенню, оскільки
підстав для визнання основного
зобов'язання недійсним не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки і
банківську діяльність», ст. 44 Закону
України «Про Національний банк
України», ст.ст. 3, 192, 203, 533, 524, 627, 638, 525, 526,
610-611, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209,
212-215, 218, 223 ЦПК України, ст. 7 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю», суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк", в особі Луганського
відділення про визнання кредитного і
іпотечного договорів недійсними -
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку на
подання апеляційної скарги, якщо така
скарга не була подана.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області шляхом подання
через Артемівський районний суду м.
Луганська у десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Повний текст рішення було складено та
підписано 10.02.2014 року.

Суддя

А.С. Река