АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-5913/11
Номер провадження 22-ц/786/440/14
Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.
Доповідач Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Винниченко Ю.М. Корнієнко В.І.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

На ухвали Октябрського районного суду
м. Полтави від 10 грудня 2013 року та 11
вересня 2012 року

У справі за позовом ОСОБА_1 до
державного підприємства « Виробниче
об'єднання «Знамя» про визнання
недійсним та скасування наказу про
звільнення поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з вказаним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 20 грудня 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені.

Було визнано недійсним та скасовано
наказ № 46/ОС від 11 серпня 2011 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді контролера
ВВО державного підприємства «
Виробниче об'єднання «Знамя».

Стягнуто з державного підприємства «
Виробниче об'єднання «Знамя» на
користь ОСОБА_1 5235 грн. 27 коп.
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

В червні 2012 року державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби звернувся до суду
з заявою про роз'яснення судового
рішення , зокрема в частині чи є
стягнута судом сума середнього
заробітку відповідальністю власника (
штрафна санкція) за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань та чи
поширюється на цю суму введений
господарським судом мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Октябрського районного суду
м. Полтави від 11 вересня 2012 року було
роз'яснено, що стягнутий середній
заробіток за час вимушеного прогулу
не є заробітною платою, а тому на
нього поширюється вимоги мораторію
на задоволення вимог кредиторів.

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із скаргою на дії державного
виконавця, вказуючи, що всупереч
вимог закону в установлені строки
судове рішення не виконано, та що в
матеріалах виконавчого провадження
відсутні всі необхідні документи.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтави від 10 грудня 2013 року в
задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав
ухвали суду скасувати вказуючи на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постановлених судом
ухвал, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги.

У відповідності з вимогами ст. 360 - 7
Рішення Верховного Суду України
прийняті за насідками розгляду заяв
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних відносинах є обов'язковими
для застосування.

У справах № 6-156цс12, № 6-139 цс 12 , 6-132цс12
Верховним Судом України висловлено
правову позицію, що у трудових
правовідносинах такі поняття як
зобов'язання, неустойка чи інша санкція
за невиконання зобов'язання не
застосовуються. Такі терміни
використовуються в низці статей
Цивільного та Господарського кодексів
України.

Статті 116, 117 КЗпП України структурно
віднесені до розд. VII «Оплата праці»
указаного Кодексу. За своєю суттю
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні не
відноситься до неустойки та не є
санкцією за невиконання грошового
зобов'язання. Це компенсаційна виплата
за порушення права на оплату праці, яка
нараховується в розмірі середнього
заробітку.

Таким чином мораторій на
задоволення вимог колишніх
працівників про виплату середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні чи поновлення на
роботі передбачений ч. 4 ст. 12 Закону №
2343-XII, на трудові відносин не
поширюється.

За таких обставин ухвала
Октябрського районного суду м.
Полтави від 11 вересня 2012 року є
незаконною, вона підлягає скасуванню .

Крім того місцевий суд не звернув
увагу, що у відповідності з вимогами
ст. 221 ЦПК України рішення суду
підлягає роз'ясненню тільки якщо воно
є незрозумілим.

Постановлене судове рішення від 20
грудня 2011 року по своїй суті є чітким
та зрозумілим та роз'ясненню не
потребує.

В своїй заяві державний виконавець
порушив питання, яке входить за межі
роз'яснення судового рішення.

За таких обставин в задоволенні
подання про роз'яснення судового
рішення необхідно відмовити.

Разом з тим відмовляючи в задоволенні
скарги ОСОБА_1 на дії державного
виконавця місцевий суд вірно прийшов
до висновку, що по своїй суті скарга
ОСОБА_1 є необґрунтованою та
немотивованою.

Зокрема, ОСОБА_1 не зазначив, в чому
саме полягає незаконність дій
державних виконавців.

З поданою скарги ОСОБА_1 ( а. с. 116)
вбачається, що дійсно за своєю суттю
скарга не містить чітких вимог, в
чому полягає незаконність дій чи
бездіяльності державних виконавців.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині висновки місцевого суду не
спростували.

Керуючись ст. 303, п. 1, 3, ч2. ст. 307, п1, 2 ч.1
ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Октябрського районного суду м.
Полтави від 10 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвалу Октябрського районного суду м.
Полтави від 11 вересня 2012 року
скасувати.

В задоволенні заяви державного
виконавця про роз'яснення рішення
Октябрського районного суду м.
Полтави від 20 грудня 2011 року
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти діб до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ в частині оскарження дій
державного виконавця.

Судді : (підписи)

Копія згідно: