Справа № 476/1454/13-ц
Провадження № 2/476/41/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2014 року Єланецький районний суд
Миколаївської області в складі:

головуючого - судді
Патрик Ю.Ю.

за участю секретаря
Минаєвої Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду с.м.т. Єланець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
фермерського господарства «Лілія» про
визнання договору оренди та додаткової
угоди до договору оренди землі
недійсними

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до фермерського господарства «Лілія»
про визнання договору оренди та
додаткової угоди до договору оренди
землі недійсними.

Свої вимоги мотивує тим, що в її
власності знаходиться земельна
ділянка площею 8,26 га, розташована в
межах Возсіятської сільської ради
Єланецького району Миколаївської
області, яка належить їй на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії РЗ № 530049.

17.12.2007 року між позивачкою та
фермерським господарством «Лілія»
укладено договір оренди землі (паю)
строком на 5 років, який було
зареєстровано в Єланецькому
реєстраційному окрузі (офісі) МРФ ДП
«Центр ДЗК» 17.01.2008 року за № 10.

Восени 2012 року позивачка маючи намір
самостійно обробляти земельну ділянку
звернулася до відповідача з вимогою
надати їй екземпляр договору оренди з
метою написання листа з повідомленням
про закінчення договору оренди землі
та повернення земельної ділянки.
Відповідач не заперечував та надав
останній договір оренди, додаткову
угоду до нього та оригінал державного
акту з поземельною книгою. Позивачка
виявила, що в додатковій угоді термін
оренди землі продовжено ще на 25 років,
про що категорично заперечує,
пояснюючи тим, що не продовжувала
термін дії договору оренди земельної
ділянки. В 2009 році при проведенні
розрахунку за оренду землі дружина
голови фермерського господарства
«Лілія» ОСОБА_2 подала їй на підпис
додаткову угоду, пояснивши, що в ній
йдеться про підвищення орендної плати,
про те, що договір оренди буде
продовжено ніхто не повідомив.

На підставі викладеного позивачка
просила суд визнати договір оренди та
додаткову угоду до договору оренди
землі недійсними.

Позивачка в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила суд
задовольнити позов.

Представник позивачки в судовому
засіданні позов підтримав, суду
пояснив, що договір оренди землі від
17.12.2007 року був укладений з порушенням
законодавства та порушив права
позивачки як орендодавця так як
договором не були досягнуті всі
істотні умови, що передбачені ст. 15
Закону України «Про оренду землі». Крім
того під час укладення договору оренди
землі були порушені статті 4, 5, 6, 11, 17, 19
вказаного закону, що є підставою для
відмови в державній реєстрації
договору, а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.
Додаткова угода до договору оренди
землі від 17.12.2007 року була укладена
шляхом омани позивачки в тому, що в ній
йдеться лише про підвищення орендної
плати, під час підписання додаткової
угоди не було зазначено строк
продовження терміну оренди землі, дане
питання ніким не порушувалося. В
зв'язку з викладеним представник
позивачки просив суд задовольнити
позов.

Представник відповідача Райчук
Володимир Володимирович позовні
вимоги не визнав, суду пояснив, що під
час укладення договору оренди землі
від 17.12.2007 року були досягнуті всі
істотні умови, була обумовлена плата за
оренду, строк дії договору та інші
умови. В 2009 році між ним та позивачкою
була укладена додаткова угода до
договору оренди землі, з умовами якої
ОСОБА_1 погодилася та підписала її.
Просив суд відмовити в задоволення
позову.

Представник відповідача в судовому
засіданні суду пояснила, що договір
оренди землі від 17.12.2007 року був
укладений з дотриманням чинного
законодавства, з досягненням всі
істотних умов, передбачених ст. 15
Закону України «Про оренду землі»,
сторони погодилися з його умовами та
підписали його. Вказаний договір
виконується сторонами протягом всього
часу, починаючи з його реєстрації.
Позивачка отримує орендну плату за
користування її земельною ділянкою,
розмір плати її влаштовував. Права
позивачки ні в якій мірі не були
порушені укладеним договором оренди
землі, оскільки жодних заперечень з
приводу тих чи інших умов договору в
неї не виникало. В зв'язку з викладеним
просила суд відмовити в задоволенні
позову.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали цивільної справи,
встановивши факти та відповідні до них
правовідносини, суд приходить до
наступного.

Позивачка є власницею земельної
ділянки площею 8,26 га, розташованої в
межах Возсіятської сільської ради
Єланецького району Миколаївської
області, яка належить їй на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії РЗ № 530049 від 20
серпня 2002 року.

17.12.2007 року між позивачкою та
фермерським господарством «Лілія»
укладено договір оренди землі (паю)
строком на 5 років, який було
зареєстровано в Єланецькому
реєстраційному окрузі (офісі) МРФ ДП
«Центр ДЗК» 17.01.2008 року за № 10.

Як вбачається з матеріалів справи
договір було зареєстровано в
Єланецькому реєстраційному окрузі
(офісі) МРФ ДП «Центр ДЗК» 17.01.2008 року за
№ 10.

15.03.2009 року між сторонами була укладена
додаткова угода до договору оренди від
17.12.2007 року. Даною угодою строк дії
договору продовжувався ще на 25 років.

Даний факт позивачка заперечує
пояснюючи тим, що під час укладення
додаткової угоди з відповідачем в ній
не йшлося про продовження строку
договору оренди.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України.

Судом встановлено, що волевиявлення
сторін під час укладення договору
оренди земельної ділянки та додаткової
угоди до нього було вільним, що
підтверджується підписами сторін на
вказаних документах. Посилання
представника позивачки на факт
зловживання довірою є безпідставним,
оскільки сторони мали змогу
ознайомитись з текстом договору та
додатку до нього, а в разі незгоди з
будь-якою умовою не підписувати
вищезазначені документи. При цьому суд
враховує і тривалість стосунків по
оренді земельної ділянки, які склались
між позивачкою та відповідачем.
Позивачка з 2007 року отримує кошти за
оренду землі та з цього часу нікуди не
зверталася із заявами про порушення її
прав відповідачем.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Як вбачається з тексту договору, він
має незаповнену графу п.16 Умови
збереження стану об'єкта оренди.

Згідно правової позиції, яка
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 25 грудня 2013 року (справа
№ 6-94 цс 13) виходячи з того, що
відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України та статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України від 6 жовтня 1998 року №
161-ХІV «Про оренду землі», визначити
істотність цих умов, а також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка добровільно укладала
спірний договорі оренди земельної
ділянки, ознайомлювалась з ним та
підписала його на підтвердження своєї
згоди з викладеними умовами.

Посилання представника позивачки про
те, що невизначення умов зберігання
земельної ділянки у спірному договорі
призвело до порушень прав позивачки
суд вважає спростованим, оскільки
позивачкою не надано жодних доказів на
підтвердження того, що земельна
ділянка зберігається або
використовується всупереч вимог
чинного законодавства, втрачає свою
якість та вартість, або ж в інший спосіб
негативно впливає на її права.

Тривалість використання відповідачем
земельної ділянки із збереженням її
стану, відсутність скарг позивачки на
погіршення якості її земельної ділянки
за час використання, а також існування
п.20 спірного договору, де передбачене
повернення земельної ділянки в тому ж
стані, підтверджує забезпечення прав
позивачки щодо збереження її земельної
ділянки.

Таким чином є недоведеним факт
порушення прав позивачки, пов'язаний із
відсутністю у спірному договорі пункту
щодо умов збереження стану об'єкта
оренди.

З огляду на викладене суд вважає
необхідним відмовити у задоволенні
позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 203, 215, 638 Цивільного кодексу
України, ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», ст.ст. 10, 11, 58, 60, 64, 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Єланецький районний суд
Миколаївської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя Ю.Ю. Патрик