Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської
І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя та його поділ, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення
Каланчацького районного суду
Херсонської області від 01 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 17 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з квітня 2004 року
вона з відповідачем проживала у
незареєстрованому шлюбі. 16 червня 2007
року між сторонами було укладено шлюб,
який розірвано 19 січня 2012 року. На
підставі договору купівлі-продажу від
14 червня 1996 року ОСОБА_3 придбав будинок
АДРЕСА_1 За період проживання сторін у
незареєстрованому шлюбі, а також за час
перебування їх у зареєстрованому
шлюбі, було проведено переобладнання
частини будинку у магазин промислових
і продовольчих товарів, а також у
житловому будинку були проведені
роботи з його поліпшення, а саме:
здійснено газифікацію будинку,
проведено внутрішню систему опалення,
внутрішню та зовнішню систему
каналізації, встановлено двигун для
подачі води, проведено ремонт системи
водопостачання, здійснено заміну
дверних блоків, віконних блоків тощо.
На думку ОСОБА_3 всі роботи проведено за
її кошти, тому майно є спільним майном
подружжя і підлягає поділу в рівних
частках. Ураховуючи викладене, ОСОБА_3
просила задовольнити її позовні вимоги
і визнати спільною сумісною власністю
подружжя магазин та житловий будинок,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1
визнати за нею право власності на
Ѕ частину магазину та Ѕ частину
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, а також визнати
за нею право власності на
Ѕ частину земельної ділянки загальною
площею 0,1473 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 і надана для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Рішенням Каланчацького районного суду
Херсонської області від 01
червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 17 жовтня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позову, суд першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивачкою не
доведено обставин, на які вона
посилалась як на підставу своїх вимог,
зокрема що спірний жилий будинок
істотно збільшився у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат, а також що проведення
державної реєстрації приміщення
магазину під час шлюбу створює
виникнення права спільної сумісної
власності на таке майно.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Установлено, що 14 червня 1996 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу на підставі якого
ОСОБА_4 придбав житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
який розташовано за адресою: АДРЕСА_1

На підставі рішення Каланчацької
селищної ради Каланчацького району
Херсонської області від 30 листопада 2006
року № 135 ОСОБА_4 видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку, згідно якого ОСОБА_4 є
власником земельної ділянки площею 0,1473
га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

16 червня 2007 року між ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 укладено шлюб.

Згідно з рішенням Каланчацької
селищної ради Каланчацького району
Херсонської області від 17 червня 2009
року «Про встановлення права власності
із заміною правового документа»
встановлено право власності із заміною
правого документа за ОСОБА_4 на частину
житлового будинку загальною площею 64,7
кв. м та господарські будівлі і споруди,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1

На підставі рішення Каланчацької
селищної ради Каланчацького району
Херсонської області від 19 серпня 2009
року встановлено право власності за
ОСОБА_4 на будівлю магазину
продовольчих та промислових товарів,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст. 368
ЦК України.

За змістом цієї норми майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Таким чином, належність майна до
спільної сумісної власності подружжя
визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але і
спільністю участі подружжя коштами або
працею в набутті майна. У силу статей 69,
70 СК України дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності. У
разі поділу такого майна, частки майна
дружини та чоловіка є рівними.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69 - 72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Суд першої інстанції на зазначені
норми права уваги не звернув, не надав
оцінки тому, що у період шлюбу
подружжям здійснено істотне
переобладнання житлового будинку, тому
таке майно є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя; не
перевірив й не надав оцінки доводам
позивачки, що в період шлюбу подружжям
за спільні кошти було проведено
переобладнання будинку під магазин на
законних підставах, за участі кожного з
подружжя; не з'ясував вартості
проведених робіт як в магазині, так і в
житловому будинку, а також джерело
походження коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених
зазначеною нормою правил, збільшення
вартості майна повинно відбуватися
якраз внаслідок затрат подружжя,
незалежно від інших факторів (зокрема,
тенденцій до загального подорожчання
конкретного майна) і суттєвою ознакою
повинно бути істотне збільшення
вартості майна як об'єкта, його якісних
характеристик.

Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкта в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення; при цьому
сам по собі розмір грошових затрат
подружжя чи одного з них, а також
визначена на час розгляду справи
вартість ремонтних робіт не є тим
фактором, який єдиний безумовно
свідчить про істотність збільшення
вартості майна як об'єкту.

Однак, всупереч вимогам статей 212 - 214
ЦПК України суд першої інстанції не
звернув уваги, що експертом не
встановлено вартості житлового
будинку до проведеного поліпшення, а
також вартості житлового будинку після
проведених робіт, і чи є це істотним
збільшенням майна, крім того, суд не
надав оцінки і не дослідив докази на
підтвердження того, що поряд з роботами
у самому будинку, у садибі було
збудовано гараж, зведено нову огорожу,
встановлено металеві ворота,
побудовано сарай, туалет, не зазначив в
рішенні, чи впливає вартість таких
проведених робіт на істотне збільшення
будинку у своїй вартості.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував
всі обставини справи, не дослідив всі
докази та не надав їм оцінки.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду без
змін.

Оскільки судами допущені порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
оскаржувані судові рішення на підставі
частини другої статті 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Каланчацького районного суду
Херсонської області від 01
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Херсонської області від 17
жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

В.М.
Колодійчук

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська