Справа № 2-1450/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року Соломянський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.,

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Приватне підприємство «Компанія Акон»
про поділ майна подружжя та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Приватне підприємство «Компанія Акон»,
про збільшення частки у спільній
частковій власності, визнання
особистою приватною власністю та поділ
спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя, у якому просила визнати її
особистою приватною власністю 49/100
частину квартири АДРЕСА_1. 51/100 частину
квартири просила визнати спільною
сумісною власністю подружжя в рівних
частках.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначала, що спірна квартира була
набута нею та відповідачем у шлюбі,
який вони зареєстрували 24 вересня 1997
року.

Значну частину коштів на придбання
квартири була її особистою приватною
власністю.

Так, сестра позивача ОСОБА_4 викупила
частку квартири у м. Кишиневі,
яку вона (позивач) могла приватизувати,
за 7000 доларів США. Крім того, батько
подарував їй 12 000 доларів США,
переказавши кошти з Російської
Федерації на рахунок відповідача.

29 червня 2004 року відповідач
зареєстрував ПП «Компанія АКОН», майно
та статутний капітал якого вони не
поділили.

Оскільки після розірвання шлюбу
позивач вважала, що частки на квартиру
не можуть бути рівними, за нею потрібно
визнати право власності на 49/100 частин
квартири, іншу частину - поділити між
подружжям, то змушена звернутися з
позовом до суду.

Під час розгляду справи, 17 жовтня 2013
року, позивач уточнила позовні вимоги,
просила визнати її особистою приватною
власністю 49/100 частину квартири
АДРЕСА_1. 51/100 частину квартири просила
визнати спільною сумісною власністю
подружжя в рівних частках.

Також позивач просила визнати спільною
сумісною власністю подружжя статутний
капітал та майно ПП «Компанія АКОН»,

диван, вартістю 54 600 грн.;

м'ягкий куточок, вартістю 76 400 грн.;

холодильник, вартістю 17 700 грн.;

комплект меблів (стіл та стільці),
вартістю 2 400 грн.;

комплект меблів (стіл та стільці),
вартістю 3 900 грн.;

диван кутовий, вартістю 6 500 грн.;

диван, вартістю 5 000 грн.;

крісла шкіряні 2 шт., вартістю 2 400 грн.:

дві картини олією, вартістю 3 000 грн.;

комплект меблів (два письмових столи,
комод, етажерка), вартістю 4 500 грн.;

комод, вартістю 3 500 грн.;

телевізор марки «SonYKDL-55Х450», вартістю 37
800 грн.;

холодильник, вартістю 4 000 грн.;

мікрохвильова піч, вартістю 2 000 грн.;

пральна машина, вартістю 3 000 грн.;

програвач марки «SONY BDP-S500» Blue-Ray,
вартістю 8 000 грн.;

5-канальний підсилювач потужності
марки «Marantz ММ 7055 В», вартістю 16 000 грн.;

комплект акустики марки «B&W 802 Diamond» в
комплектації: акустичні колонки марки
«B&W 802 Diamond», акустичні колонки марки «B&W
805 Diamond», центральний канал «B&W НТМ2
Diamond», сабвуфер марки «B&W DВ1» зі
стійками для колонок та багатожильними
проводами, вартістю 338 000 грн.;

ресивер марки «Marantz», вартістю 8 800 грн.;

програвач марки «Blue-Ray» та CD-диски в
кількості 50 штук, вартістю 25 000 грн.;

DVD, CD - програвач марки «SONY», вартістю 5 000
грн.;

гітара марки «Yamaha» в чохлі, вартістю 7 500
грн.;

цифровий фотоапарат марки «Pentax К 20D»,
вартістю 7 800 грн.;

об'єктив до фотоапарата марки «Pentax SMC DA
21 mm F 3.2 AL Limited», вартістю 5 000 грн.;

об'єктив до фотоапарата марки «Pentax SMC DA
16-45/4.0 ED AL», вартістю 8 800 грн.;

об'єктив до фотоапарата марки «Pentax SMC DA
12-24 mm f/4 ED AL», вартістю 8 800 грн.;

об'єктив до фотоапарата марки «Pentax FA 77 mm
f/1.8 SMC Limited», вартістю 8 800 грн.;

об'єктив до фотоапарата марки «Pentax SMC DA
35 mm f/2.4 AL», вартістю 8600 грн.;

ноутбук марки «Sony vaio», вартістю 20 000
грн.;

комп'ютери у кількості 7 штук, вартістю
30 000 грн.;

сканер, вартістю 6 000 грн.;

кольоровий фотопринтер, вартістю 8 000
грн.;

електродриль марки «Makita», вартістю 2 500
грн.;

набір інструментів, вартістю 2 500 грн.;

японські кухонні ножі, вартістю 9 800
грн.;

банківське золото в злитках, вартістю
115 100 грн.;

грошові кошти на банківській платіжній
картці в розмірі 50 000 грн.

Позивач просила поділити спільне
сумісне майно, виділивши їй:

квартиру АДРЕСА_1;

диван, вартістю 54 600 грн.;

м'ягкий куточок, вартістю 76 400 грн.;

холодильник, вартістю 17 700 грн.;

комплект меблів (стіл та стільці),
вартістю 2 400 грн.;

комплект меблів (стіл та стільці),
вартістю 3 900 грн;

банківське золото в злитках, вартістю
115 100 грн.;

? суми грошових коштів на банківській
платіжній картці в розмірі 25 000 грн.

ОСОБА_2 просила виділити наступне
майно:

диван кутовий, вартістю 6 500 грн.;

диван, вартістю 5 000 грн.;

крісла шкіряні 2 шт., вартістю 2 400 грн.:

дві картини олією, вартістю 3 000 грн.;

комплект меблів (два письмових столи,
комод, етажерка), вартістю 4 500 грн.;

комод, вартістю 3 500 грн.;

телевізор марки «SonYKDL-55Х450», вартістю 37
800 грн.;

холодильник, вартістю 4 000 грн.;

мікрохвильова піч, вартістю 2 000 грн.;

пральна машина, вартістю 3 000 грн.;

програвач марки «SONY BDP-S500» Blue-Ray,
вартістю 8 000 грн.;

5-канальний підсилювач потужності
марки «Marantz ММ 7055 В», вартістю 16 000 грн.;

комплект акустики марки «B&W 802 Diamond» в
комплектації: акустичні колонки марки
«B&W 802 Diamond», акустичні колонки марки «B&W
805 Diamond», центральний канал «B&W НТМ2
Diamond», сабвуфер марки «B&W DВ1» зі
стійками для колонок та багатожильними
проводами, вартістю 338 000 грн.;

ресивер марки «Marantz», вартістю 8 800 грн.;

програвач марки «Blue-Ray» та CD-диски в
кількості 50 штук, вартістю 25 000 грн.;

DVD, CD - програвач марки «SONY», вартістю 5 000
грн.;

гітара марки «Yamaha» в чохлі, вартістю 7 500
грн.;

цифровий фотоапарат марки «Pentax К 20D»,
вартістю 7 800 грн.;

об'єктив до фотоапарата марки «Pentax SMC DA
21 mm F 3.2 AL Limited», вартістю 5 000 грн.;

об'єктив до фотоапарата марки «Pentax SMC DA
16-45/4.0 ED AL», вартістю 8 800 грн.;

об'єктив до фотоапарата марки «Pentax SMC DA
12-24 mm f/4 ED AL», вартістю 8 800 грн.;

об'єктив до фотоапарата марки «Pentax FA 77 mm
f/1.8 SMC Limited», вартістю 8 800 грн.;

об'єктив до фотоапарата марки «Pentax SMC DA
35 mm f/2.4 AL», вартістю 8600 грн.;

ноутбук марки «Sony vaio», вартістю 20 000
грн.;

комп'ютери у кількості 7 штук, вартістю
30 000 грн.;

сканер, вартістю 6 000 грн.;

кольоровий фотопринтер, вартістю 8 000
грн.;

електродриль марки «Makita», вартістю 2 500
грн.;

набір інструментів, вартістю 2 500 грн.;

японські кухонні ножі, вартістю 9 800 грн.

Відповідач подав до суду зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_3, третя особа:
Приватне підприємство «Компанія Акон»,
про збільшення частки у спільній
частковій власності, визнання
особистою приватною власністю та поділ
спільного майна подружжя, у якій просив
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3,
визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частини квартири АДРЕСА_1. 1/4 частину
квартири просив визнати спільною
сумісною власністю подружжя.

Також відповідач просив визнати
спільною сумісною власністю подружжя:

диван, вартістю 54 600 грн.;

два шкіряних крісла, вартістю 60 400 грн.;

м'ягкий куточок, вартістю 76 400 грн.;

холодильник, вартістю 17 700 грн.;

комплект меблів (стіл та стільці),
вартістю 2 400 грн.;

комплект меблів (стіл та стільці),
вартістю 3 900 грн;

телевізор SONY KDL40Х2000, вартістю 24 600 грн.;

домашній кінотеатр SONY, вартістю 6 400
грн.;

телевізор SAMSUNG, вартістю 8 000 грн.;

домашній кінотеатр SONY, вартістю 6 000
грн.;

вбудовані кухонні меблі виробництва
Італії, вартістю 80 000 грн.;

посудомийна машина BOSCH, вартістю 4 800
грн.;

мікрохвильова піч GORENJE, вартістю 7 200
грн.;

духовий шкаф GORENJE, вартістю 6 400 грн.;

електрична плита GORENJE, вартістю 5 600 грн.;

кухонна витяжка, вартістю 5 600 грн;

гранітна столешниця, вартістю 26 400 грн.;

пральна машина BOSCH, вартістю 6 400 грн.;

пилосос з парогенератором KARCHER,
вартістю 7 200 грн.

Відповідач просив поділити спільне
сумісне майно подружжя, виділивши йому
1/4 частину квартири АДРЕСА_1;

вбудовані кухонні меблі виробництва
Італії, вартістю 80 000 грн.;

посудомийну машину BOSCH, вартістю 4 800
грн.;

духовий шкаф GORENJE, вартістю 6 400 грн.;

електричну плиту GORENJE, вартістю 5 600 грн.;

гранітну столешницю, вартістю 26 400 грн.;

мікрохвильову піч GORENJE, вартістю 7 200
грн.;

кухонну витяжку, вартістю 5 600 грн.

ОСОБА_1 відповідач просив виділити
наступне майно:

диван, вартістю 54 600 грн.;

два шкіряних крісла, вартістю 60 400 грн.;

м'ягкий куточок, вартістю 76 400 грн.;

холодильник, вартістю 17 700 грн.;

комплект меблів (стіл та стільці),
вартістю 2 400 грн.;

комплект меблів (стіл та стільці),
вартістю 3 900 грн;

телевізор SONY KDL40Х2000, вартістю 24 600 грн.;

домашній кінотеатр SONY, вартістю 6 400
грн.;

телевізор SAMSUNG, вартістю 8 000 грн.;

домашній кінотеатр SONY, вартістю 6 000
грн.;

пральна машина BOSCH, вартістю 6 400 грн.;

пилосос з парогенератором KARCHER,
вартістю 7 200 грн.

Обгрунтовуючи свої вимоги, відповідач
зазначав, що оплату вартості квартири у
розмірі 167 820 грн. здійснив з отриманих в
дар від батьків коштів.

Крім того, ним особисто було оплачено
ремонт у квартирі у розмірі 580 000 грн., в
тому числі з коштів, отриманих за
продаж золотих злитків, які йому
подарували батьки.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2013 року у
якості третьої особи у справі залучено
ПП «Компанія АКОН».

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги
ОСОБА_1, викладені в уточненій позовній
заяві та просив позов задовольнити
посилаючись на викладені у позові
обставини, у зустрічному позові просив
відмовити, посилаючись на його
необгрунтованість.

Представники відповідача у судовому
засіданні первісний позов не визнали
та просили у його задоволенні
відмовити, підтримали вимоги
відповідача, посилаючись на викладені
у зустрічному позові обставини.

Суд, заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
первісний та зустрічний позови не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Так, згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час
ухвалення рішення суд вирішує, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони уклали шлюб 24 вересня 1997 року,
що підтверджується даними свідоцтва
про укладення шлюбу (а.с.59).

Відповідно до ст. 12 КпШС
України шлюб укладається в державних
органах запису актів громадянського
стану.

Статтею 13 КпШС України передбачено,
що права і обов'язки подружжя породжує
лише шлюб, укладений у державних
органах запису актів громадянського
стану. Час виникнення прав і обов'язків
подружжя визначається моментом
реєстрації шлюбу в органах запису
актів громадянського стану.

Згідно з Прикінцевими положеннями СК
України цей Кодекс регулює відносини,
які виникли починаючи з дня набрання
ним чинності.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 травня 2010 року було
задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу (а.с.а.с. 64-65).

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один із них не мав з
поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
контрактом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо. Майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох.

Згідно з даними свідоцтва про право
власності від 07 вересня 2005 року,
виданому Головним управлінням
житлового забезпечення Виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) (а.с. 60) квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних
частках.

Інвестиційний контракт Л-К№6/48 (про
інвестування у житлове будівництво) -
квартири АДРЕСА_1 було укладено 27
лютого 2003 року між ЗАТ
«Домобудівельний комбінат №1», ОСОБА_2
та ОСОБА_3 (а.с.а.с. 142-149).

ОСОБА_2 надав суду квитанції про оплату
ним платежів по інвестиційному
контракту (а.с.а.с. 150-153), договори про
надання дизайнерських послуг з ремонту
квартири та розписки про отримання
виконавцем коштів за надані послуги
(а.с.а.с. 170 - 205, 211-232).

Разом з тим, судом встановлено, що
квартира належить сторонам не на праві
спільної сумісної власності подружжя,
а на праві спільної часткової
власності.

Відповідно до даних звіту про
незалежну оцінку вартості житлової
квартири від 08 липня 2013 року ринкова
вартість квартири АДРЕСА_1 становить 1
203 506 грн. (а.с.а.с.54-57).

Суд критично оцінює викладені у
первісному позові обставини щодо
дарування позивачу коштів у розмірі 12
000 доларів США батьком, оскільки нею не
надано суду належних та допустимих
доказів цієї обставини, зокрема,
переказів коштів батьком позивача на
банківський рахунок, як зазначено
позивачем у позовній заяві.

Посилання позивача на 7 000 доларів США,
які вона отримала за не приватизовану
нею частку квартири у м. Кишиневі від
сестри, суд також вважає
безпідставними, оскільки наданий
позивачем ордер від 16 травня 1990 року
про надання ОСОБА_3 з сестрою ОСОБА_4
квартири АДРЕСА_2 (а.с.69) не є належним та
допустимим доказом цієї обставини.

Суд також критично оцінює викладені у
зустрічній позовній заяві обставини
про оплату відповідачем за квартиру
його особистих коштів у розмірі 167 820
грн., отриманих в дар від батьків,
оскільки надані відповідачем
квитанції на скуплені цінності
(а.с.а.с.208-210) про скупку у ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 цінностей не містять даних про
виплату та отримання коштів.

Крім того, відповідачем не надано суду
доказів про те, що зазначені у
квитанціях особи є його батьками та
подарували йому особисто належні їм
кошти.

Згідно з даними договору дарування від
09 січня 2006 року (а.с.а.с. 233-234) та акту
передачі-приймання матеріальних
цінностей (а.с. 235) ОСОБА_5 подарував
ОСОБА_2 золото у зливках (2) по 500 гр.
кожний вартістю 90 000 грн.

11 червня 2009 року ОСОБА_2 продав
банківський метал вагою 500 грн. на суму
115 100 грн., що підтверджується даними
квитанції (а.с.91).

Разом з тим, відповідач не надав суду
доказів про те, що отримані ним від
продажу банківського металу кошти він
витратив саме на поліпшення квартири, а
не на інші цілі.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги про поділ квартири в
запропонованих сторонами варіантах
такими, що не підлягають задоволенню.

Також, не підлягають задоволенню
позовні вимоги про визнання спільною
сумісною власністю подружжя
статутного капіталу та майна ПП
«Компанія АКОН».

Так, відповідно до даних свідоцтва про
державну реєстрацію (перереєстрацію)
суб'єкта підприємницької особи ПП
«Компанія АКОН» зареєстрована 29 червня
2004 року (а.с.70).

З даних Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 16 жовтня 2013 року
видно, що засновником ПП «Компанія
АКОН» є ОСОБА_2, розмір статутного фонду
- 100, 00 грн.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 19 вересня 2012 року у справі
№1-8/2012 статутний капітал та майно
приватного підприємства є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Разом з тим, здійснення подружжям права
спільної сумісної власності
регламентовано статтею 63 СК України,
згідно з якою дружина та чоловік мають
рівні права на володіння, користування
і розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Розпоряджання спільним сумісним
майном подружжя може відбутися шляхом
його поділу, виділення частки. Поділ
майна, що є у спільній сумісній
власності подружжя, є підставою
набуття особистої власності кожним з
подружжя.

Позивач не заявляла вимог про поділ
статутного капіталу та майна
приватного підприємства, яке є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Також позивачем ОСОБА_3 надано суду
квитанцію від 18 червня 2008 року про те,
що на рахунку ОСОБА_2 у АКБ
«Правекс-Банк» знаходиться 50 000 грн.
(а.с.92).

Однак, позивачем не надано суду доказів
знаходження цієї суми на рахунку на час
розірвання шлюбу з відповідачем, а тому
підстав для задоволення позовної
вимоги про визнання за позивачем права
власності на ? частину цієї суми не
вбачається.

Оскільки сторонами не надано суду
жодного належного та допустимого
доказу про придбання ними у шлюбі майна
- меблів, техніки, предметів побуту, а
рішення суду не може ґрунтуватися на
припущеннях, то позовні вимоги сторін
про поділ цього майна також
задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позови задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
10, 27, 31, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 21,
60, 63, 70 СК України, Постановою Пленуму
Верховного суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», Рішенням
Конституційного Суду України від 19
вересня 2012 року у справі №1-8/2012, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Приватне підприємство «Компанія Акон»
про поділ майна подружжя - відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: Приватне підприємство
«Компанія Акон», про збільшення частки
у спільній частковій власності,
визнання особистою приватною
власністю та поділ спільного майна
подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.І. Кізюн