У х в а л а

10 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6,
про визнання права власності на
автомобіль та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6,
про витребування майна з чужого
незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суд з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що у жовтні 2007 року він
вирішив придбати у ОСОБА_4 автомобіль -
сідловий тагяч марки «Volvo FN 12», 1995 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 та причіп «Krone», 1995 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2, для
чого він з колишньою дружиною ОСОБА_6
отримали у банківській установі кредит
у сумі 28 тис. доларів США. Отримавши 29
грудня 2007 року гроші за указані
транспортні засоби, ОСОБА_4 видав
позивачу розписку, у якій зазначив, що
переоформить транспортні засоби на
його ім'я після виплати кредиту та
погодився передати їх у заставу банку.
Після розлучення з ОСОБА_6 позивач
погасив заборгованість за кредитом у
повному обсязі та звернувся до ОСОБА_4 з
проханням виконати умови, указані в
розписці, проте останній відмовився. За
таких обставин, відповідно до ст. 336 ЦК
України позивач просив визнати за ним
право власності на указані транспортні
засоби.

Не погоджуючись із позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним
позовом, у якому зазначив, що
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортних засобів він є власником
автомобіля марки «Volvo FN 12», 1995 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 та причепу «Krone», 1995 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2. Оскільки між сторонами
існували трудові відносини, то у січні
2010 року ОСОБА_4 на підставі нотаріально
посвідченої довіреності надав ОСОБА_5
право володіння указаними
транспортними засобами та передав йому
відповідні документи. У вересні
2012 року ОСОБА_4 припинив дію
довіреності, після чого неодноразово
звертався до ОСОБА_5 з проханням
повернути транспортні засоби, на що
отримав відмову. За таких обставин,
просив витребувати від ОСОБА_5 указані
транспортні засоби.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 29 травня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_5
відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4
задоволено. Витребувано із
незаконного володіння ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 транспортний засіб
сідловий тягач «Volvo FN 12» 1995 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та
причеп «Krone» 1995 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 10 вересня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано, позов ОСОБА_5 задоволено.
Визнано за ОСОБА_5 право власності на
автомобіль сідловий тягач «Volvo FN 12» 1995
року випуску реєстраційний номер
НОМЕР_1 та напівпричеп «Krone» 1995
року випуску реєстраційний номер
НОМЕР_2. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 листопада 2013
року ОСОБА_4 у відкритті касаційного
провадження у вказаній справі
відмовлено.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 листопада 2013
року з підстав неоднакового
незастосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема ст. ст. 203,
220 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів заявник
долучив до заяви ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 листопада 2011 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 листопада 2011
року касаційну скаргу відхилено,
судові рішення нижчестоящих судів про
відмову у задоволенні позову про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності
залишено без змін, з тих підстав, що суд
може визнати дійсним лише той договір,
який законом підлягав нотаріальному
посвідченню, але сторони уклали його
без додержання цієї форми і одна зі
сторін виконала його повністю або
частково, а друга ухиляється від
нотаріального оформлення укладеного
договору. Для договорів про
купівлю-продаж автомобіля таке
оформлення не є обов'язковим.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 листопада 2013
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження, оскільки суд
апеляційної інстанції обгрунтовно
виходив з того, що позивач за первісним
позовом сплатив вартість спірного
майна, зняття автомобіля з реєстрації
не тягне за собою визнання договору
купівлі-продажу автомобіля не
укладеним, тому позов про визнання
права власності на автомобіль підлягає
задоволенню.

Таким чином судами встановлені різні
фактичні обставини, а наведені
заявником доводи не містять ознак, які
відповідно до вимог вищевказаної норми
є підставами для перегляду судового
рішення, тому у допуску справи до
провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про
визнання права власності на автомобіль
та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про
витребування майна з чужого
незаконного володіння до провадження
Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник Судді:
Б.І.
Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко