Номер провадження № 22-ц/785/1388/14
Головуючий у першій інстанції Кочко
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: судді
Парапана В.Ф.

Суддів: Громіка Р.Д.,
Драгомерецького М.М.

При секретарі:
Горновій А.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 25 листопада 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант - Авто» в
особі Одеського філіалу до ОСОБА_2 про
стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013р. Публічне акціонерне
товариство «Українська страхова
компанія «Гарант - Авто» в особі
Одеського філіалу (далі - ПАТ «УСК
«Гарант-Авто) звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу.

Зазначало, що 19.11.2012р. між ним та
відповідачем було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів на строк до 18.11.2013р.

13.02.2013р. у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яку
визнано страховим випадком, було
пошкоджено автомобілі РЕНО, державний
номер НОМЕР_3 та автомобіль МАЗДА,
державний номер НОМЕР_2, їх власникам
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виплачено страхове
відшкодування в розмірі 15 111,89 грн. та 15
764,84 грн. відповідно на загальну суму 30
876,73 грн.

Посилаючись на те, що
дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини ОСОБА_2, який керував належним йому
на праві власності забезпеченим
транспортним засобом МЕРСЕДЕС,
державний номер НОМЕР_1 та який у
порушення вимог п. п. «г» п.38.1.1 ЗУ «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» не
повідомив страховика про настання ДТП
у строки і за умов, визначених у ст. 33
цього Закону, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в
особі Одеської філії просило стягнути
з відповідача суму сплаченого ним
страхового відшкодування в порядку
регресу.

Представник відповідача позов не
визнав, указуючи на відсутність
підстав для його задоволення.

Рішенням суду від 25.11.2013р. позов
задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на
користь позивача страхове
відшкодування в розмірі 30 876,73 грн. і
судові витрати - 308,77 грн.

У апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, які суд вважав встановленими
та на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

У судове засідання апеляційної
інстанції апелянт та його представник,
будучи належним чином сповіщеними про
час та місце розгляду справи, двічі не
з'явилися у судове засідання, з
посиланням на те, що ОСОБА_5, яка є
представником ОСОБА_2, саме в ті дні
коли призначалася справа до розгляду: з
15.01.2014р. по 17.01.2014р. та з 05.02.2014р. по 08.2014р.
знаходиться у відрядженні в м. Києві.

Колегія суддів дослідивши надані
документи, клопотання про відкладення
справи, пояснення інших учасників
процесуp, вважає що апелянт та його
представник зловживають своїми
процесуальними права, навмисно не
з'являються у судове засідання, тому за
правилами ст. 305 ЦПК України суд
розглядає справу за їх відсутністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та перевіривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» та стягуючи суму
сплаченого страхового відшкодування в
порядку регресу у розмірі 30 876,73 грн.,
суд першої інстанції виходив з того, що
позов є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає вимогам закону та дійсним
обставинам справи.

Судом установлено, що 19.11.2012р. між
сторонами укладено договір
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів на строк до
18.11.2013р.

13.02.2013р. з вини відповідача сталася
дорожньо-транспортна пригода
унаслідок якої було пошкоджено
автомобіль РЕНО, державний номер
НОМЕР_3 під керуванням володільця гр.
ОСОБА_3, власником якого є ОСОБА_6 та
автомобіль МАЗДА, державний номер
НОМЕР_2, під керуванням власника ОСОБА_4

Постановою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 26.02.2013р.
ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 124 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

У зв'язку з настанням страхового
випадку ПАТ «УСК «Гарант-Авто»
виплатило ОСОБА_3 та ОСОБА_4 страхове
відшкодування в розмірі 15 111,89 грн. та в
розмірі 15 764,84 грн. відповідно, що
підтверджується платіжними
дорученнями №17033 від 19.06.2013р. та №13218
від 27.06.2013р., з печаткою банку про
виплату цих грошей, а/с. 18-19.

У п. п. «г» п.38.1.1 ст. 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній на момент
виплати страхового відшкодування)
визначено, що страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
ст. 33 цього Закону. Тобто зазначена
норма статті передбачає наявність
права у страховика на пред'явлення
регресного позову, а не відсутність
такого права.

Згідно з підпунктом 33.1.2 пункту
33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (у редакції,
чинній на момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди)
учасники дорожньо-транспортної
пригоди зобов'язані вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТСБУ про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки ОСОБА_2 не
повідомив страхову компанію про скоєне
ДТП, чим порушив вимоги ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній на момент
виплати страхового відшкодування),
тому відповідно до наведених вимог
закону позивач після виплати
страхового відшкодування отримав
право на пред'явлення регресного
позову до особи, відповідальної за
завдану шкоду.

Районний суд, встановивши, що позивачем
у порядку та в межах, визначених
законом було здійснено страхову
виплату, спрямовану на відшкодування
шкоди, заподіяної ОСОБА_2, що
дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини останнього, який не повідомив
позивача про настання ДТП у строки і за
умов, визначених вищезазначеним
Законом, дійшов правильного висновку
щодо покладення на відповідача
обов'язку з регресного відшкодування
страховику суми страхового
відшкодування в розмірі 30 876,73 грн.

Разом з тим, вирішуючи справу суд
помилково послався і на ст. 1191 ЦК
України, оскільки ця норма не регулює
спірні правовідносини сторін.

Правовідносини сторін регулюються гл.
67 ЦК України, а саме ст. 993 ЦК України,
оскільки між сторонами був укладений
договір страхування, який відповідачем
було порушено, а ст. 1991 ЦК України
міститься у главі 82 ЦК України, що
регулює деліктні зобов'язання.

Однак, приймаючи до уваги те, що судом
правильно, у порядку регресу, вирішено
справу, що зазначені норми
матеріального права за своїм змістом є
тотожними, колегія суддів вважає, що
рішення суду з підстав, передбачених ч.2
ст. 308 ЦКПК України, не підлягає
скасуванню.

Відповідно до п.1.6 ст. 1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» власники транспортних
засобів - це юридичні та фізичні особи,
які відповідно до законів України є
власниками або законними володільцями
(користувачами) наземних транспортних
засобів на підставі права власності,
права господарського відання,
оперативного управління, на основі
договору оренди або правомірно
експлуатують транспортний засіб на
інших законних підставах.

Тому доводи апеляційної скарги про те,
що позивач неправильно виплатив ОСОБА_3
страхове відшкодування, оскільки він
не є власником автомобіля РЕНО є
безпідставними. Матеріалами справи
встановлено, що ОСОБА_3 експлуатував та
розпоряджався зазначеним автомобілем
на підставі довіреності ОСОБА_6 від
27.09.2012р.

Інші доводи апеляційної скарги
вищевикладених висновків не
спростовують, а тому колегія суддів не
приймає їх до уваги.

Рішення суду є правильним, воно
ухвалено у відповідності до положень
ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для
його скасування, як про це йдеться мова
у апеляційній скарзі, немає.

Судом першої інстанції обставини
справи досліджено повно, а зібраним
доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від 25
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф. Парапан

М.М.Драгомерецький

Р.Д.Громік