Справа № 2/303/637/14
№44
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 лютого 2014 року
м.
Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в особі:
головуючої - судді Морозової
Н. Л.

при
секретарі Ільчак Р. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Мукачеві цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Чинадіївської селищної ради, ОСОБА_2,
третя особа яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору: Управління
Держземагенства у Мукачівському
районі Закарпатської області про
визнання незаконним та скасування
Рішення 29 сесії 4-го скликання
Чинадіївської сільської ради від 23
березня 2006 року та Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серія ЗК № 005627 від 27 грудня 2006 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовною заявою про визнання
незаконним та скасування Рішення 29
сесії 4-го скликання Чинадіївської
сільської ради від 23 березня 2006 року та
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЗК № 005627 від 27
грудня 2006 року. Позовні вимоги мотивує
тим, що вищевказаним оскаржуваним нею
рішенням органу місцевого
самоврядування та державним актом,
порушено її право на користування
земельною ділянкою, яке перейшло до неї
на підставі п.1 ст. 377 ЦК України, крім
того прийняттям оскаржуваного рішення
та виданням державного акту на право
власності на земельну ділянку з її
користування юридично вилучено значну
частину земельної ділянки. Вказує на
те, що вона є власником житлового
будинку АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
17.02.2006 року № 2-384. Згідно кадастрового
плану, площа земельної ділянки,
закріпленої за домоволодінням АДРЕСА_1
складає 0,1307 га. Під час виготовлення у
20012 році кадастрового плану, було
виявлено, що частину земельної ділянки,
що перебуває у її користуванні, є
Державний Акт на право власності на
земельну ділянку Серії ЗК № 005627 від
27.12.2006 року, який видано на ім'я ОСОБА_2 -
власника домоволодіння АДРЕСА_2.
Вважає оспорюване рішення незаконим,
оскільки воно порушує її права, як
землевласника та замлекористувача і
просить його та Державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЗК
№ 005627 від 27 грудня 2006 року скасувати.

Сторони в судове засідання подали
заяви про розгляд справи у їх
відсутності та відсутності їх
представників. Позивач просить позов
задоволити з підстав наведених у
позовній заяві, Відповідачі не
заперечують проти задоволення позову,
третя особа також не заперечує проти
задоволення позову.

З врахуванням заяв сторін,
вивчивши та перевіривши матеріали
справи суд, приходить до наступного
висновку.

Предметом спору є рішення
виконавчого органу суб'єкту владних
повноважень, що стосується права
власності та права користування
земельною ділянкою громадян.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., - є власником
житлового будинку АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 17.02.2006 року № 2-384, що
стверджується відповідними письмовими
доказами (а. с. 6-8). Згідно кадастрового
плану, площа земельної ділянки,
закріпленої за домоволодінням АДРЕСА_1
складає 0,1307 га (а.с. 15-17).

З зазначеного у позовній заяві,
вбачається, що під час виготовлення у
20012 році кадастрового плану, було
виявлено, що частину земельної ділянки,
що перебуває у її користуванні, є
Державний Акт на право власності на
земельну ділянку Серії ЗК № 005627 від
27.12.2006 року, який видано на ім'я ОСОБА_2 -
власника домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с.15).

Позивач вважає оспорюване рішення
незаконим, оскільки воно порушує її
права, як землевласника та
замлекористувача і просить його та
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серія ЗК № 005627 від 27
грудня 2006 року скасувати. Відповідачі
проти задоволення позову не
заперечують.

Відповідно до ст. 33 Закону України „Про
місцеве самоврядування в Україні" до
відання виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад у сфері
регулювання земельних відносин та
охорони навколишнього природного
середовища, належить погодження
проектів землеустрою.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового права та інтересу.

Порядок припинення прав на землю
регулюється Гл. 22 ЗК України. Орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування має право прийняти
рішення про припинення права власності
на земельну ділянку чи права
користування нею лише в порядку, з
підстав і за умов, передбачених ст.ст.
140-149 ЗК України. Перелік підстав
припинення права власності на земельну
ділянку визначений ст. 140 ЗК України.
Так, підставами припинення права
власності на земельну ділянку є:
добровільна відмова власника від права
на земельну ділянку; смерть власника
земельної ділянки за відсутності
спадкоємця; відчуження земельної
ділянки за рішенням власника;
звернення стягнення на земельну
ділянку на вимогу кредитора;
відчуження земельної ділянки з мотивів
суспільної необхідності та для
суспільних потреб; конфіскація за
рішенням суду; невідчуження земельної
ділянки іноземними особами та особами
без громадянства у встановлений строк
у випадках, визначених цим Кодексом.
Указаний перелік є вичерпним. Такої
підстави припинення права власності на
земельну ділянку, як скасування
рішення органу виконавчої влади, на
підставі якого було видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку, ЗК України не передбачено.
Подібну позицію висловив Пленум
Верховного Суду України в абз. 2 п. 8
постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» (у редакції постанови
Пленуму Верховного Суду України від 19
березня 2010 року № 2), згідно з яким при
вирішенні в судовому порядку питання
про недійсність документів, виданих на
підставі переглянутого рішення органу
виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про скасування свого
рішення, за яким земельна ділянка була
неправомірно одержана у власність чи
користування, слід враховувати Рішення
Конституційного Суду України від 16
квітня 2009 року № 7-рп (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування), відповідно до п. 5
мотивувальної частини якого органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав, визнання угоди
недійсною, визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування тощо.

Визнання недійсним державного акту на
право власності на землю як
правовстановлюючого документа без
оспорення рішення, що надало право на
отримання цього ату та визнання дій
щодо цього факту незаконними не
передбачено законом. Роз'яснення,
викладені у п.2 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року №7 (зі
змінами і доповненнями, внесеними
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 19 березня 2010 року №2),
відповідно до яких судам підсудні
справи за заявами, зокрема, щодо
визнання недійсними державних актів
про право власності на земельні
ділянки.

Згідно п. 10 ст. 59 Закону України „ Про
місцеве самоврядування в Україні" Акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
Законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Оскільки оскаржуване рішення та
Державний акт, виданий на підставі
такого рішення порушують право
позивача на користування належної йому
земельною ділянкою, яка помилково
вилучена з її користування, позовні
вимоги підлягають до задоволення з
врахуванням повного визнання позову
відповідачами.

Керуючись ст. ст.10, 60, 31, 88, 208, 209, 212-218, ЦПК
України, ст. 59 Закону України „ Про
місцеве самоврядування в Україні", суд
-

р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Чинадіївської селищної ради, ОСОБА_2,
третя особа яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору: Управління
Держземагенства у Мукачівському
районі Закарпатської області про
визнання незаконним та скасування
Рішення 29 сесії 4-го скликання
Чинадіївської сільської ради від 23
березня 2006 року та Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серія ЗК № 005627 від 27 грудня 2006 року,
задоволити.

Визнати незаконним та
скасувати Рішення 29 сесії 4-го
скликання Чинадіївської сільської
ради від 23 березня 2006 року, в частині
передачі гр. ОСОБА_2 у приватну
власність земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1 площею 0,1500 га.

Визнати незаконним та скасувати
Державний акт на право власності на
земельну ділянку Серії ЗК № 005627 від 27
грудня 2006 року.

Скасувати реєстрацію Державного акта
на право власності на земельну ділянку
Серії ЗК № 005627 від 27 грудня 2006 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Закарпатської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
Морозова Н. Л.