Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Рожина Ю.М., Оніпко О.В.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду від
03 липня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору іпотеки,

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду
від 03 липня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання недійсним договору іпотеки
від 28 вересня 2011 року, укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрованого в
реєстрі за №1945 - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 10 вересня 2013 року вказане
рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 грудня 2013 року
ухвалу апеляційного суду скасовано і
направлено справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

У поданій на рішення суду першої
інстанції апеляційній скарзі ОСОБА_1
покликалася на його незаконність та
необгрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вказувала, що судом першої інстанції не
було взято до уваги, що на час її
звернення з позовом про визнання
недійсним договору іпотеки, договір
купівлі-продажу квартири від 17 червня
2011 року вже було визнано недійсним, а
відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Вважала, що право власності на
квартиру АДРЕСА_1 за договором
купівлі-продажу від 17.06.2011 року до
ОСОБА_4 не перейшло, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення та
не породжує тих юридичних наслідків,
задля яких укладався, у тому числі не
породжує переходу права власності до
набувача.

Стверджувала, що при укладенні
договору іпотеки від 28 вересня 2011 року
не було дотримано істотної умови
договору стосовно належності на праві
приватної власності нерухомого майна
іпотекодавцю, що свідчить про
порушення абз. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про
Іпотеку».

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №569/4008/13-ц
Головуючий в суді І інст. -
Гордійчук І.О.

Провадження № 22-ц /787/225/2014р.
Суддя-доповідач - Боймиструк
С.В.

Доводила, що судом неправильно
застосовано норми ч.1 ст. 23 ЗУ „Про
іпотеку", якою передбачено, що у разі
переходу прав власності (права
господарського відання) на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, навіть
у тому випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою.

В спірних правовідносинах вона не
виступає іпотекодавцем, адже не
укладала договору іпотеки, а тому норми
ст. 23 ЗУ „Про іпотеку" про перехід права
власності на предмет іпотеки не можуть
бути застосовані до неї та до спірних
правовідносин.

Враховуючи наведене, просила рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 03 липня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги підтримали та просили її
задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у
встановленому законом порядку,
завчасно були повідомлені про час і
місце розгляду справи, однак до суду не
з'явилися і причин неявки суду не
повідомили, а тому колегія суддів
прийшла до висновку про можливість
розгляду справи за його відсутності.

Причина неявки представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_9 судом визнана не поважною.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що на
момент укладення договору іпотеки від
28 вересня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
ОСОБА_4 був належним власником квартири
АДРЕСА_1.

Такий висновок місцевого суду не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 17 червня 2011 року було
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 (а.с.4).

28 вересня 2011 року на виконання
зобов'язання за договором позики
зазначену квартиру ОСОБА_4 передав в
іпотеку ОСОБА_5.(а.с.5-8).

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 10 липня 2012 року
було визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 17 червня
2011 року (а.с.11-12).

Відповідно до ч. 1 ст.216 та ч.1 ст. 236 ЦК
України нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення та
не створює юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України „Про
іпотеку", предметом іпотеки може бути
нерухоме майно, яке належить
іпотекодавцю на праві власності.

Отже, укладений договір
купівлі-продажу квартири, який був
визнаний недійсним, не породив
переходу права власності до ОСОБА_4 і
на момент укладення ним оспорюваного
договору іпотеки він не був належним
власником спірної квартири, тобто не
міг передавати її в іпотеку, а тому цей
договір іпотеки є недійсним.

При вирішенні спору суд першої
інстанції дійшов неправильного
висновку та застосував норму ст.23
Закону України „Про іпотеку" щодо
дійсності договору іпотеки для
набувача, яким ОСОБА_1 не являється,
оскільки була і є власником спірної
квартири.

Щодо позовних вимог про виключення з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запис за №
11658139 від 28.09.2011 року щодо заборони
відчуження квартири АДРЕСА_1, то вони до
задоволення не підлягають, оскільки
заявлені не до тих відповідачів, а
належний відповідач - утримувач та
розпорядник названого реєстру - до
участі в справі не залучався.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи, а тому
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314,
316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішенням Рівненського міського суду
від 03 липня 2013 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання недійсним договору іпотеки -
задоволити частково.

Визнати недійсним договір іпотеки від
28 вересня 2011 року, укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за
№1945.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

судді: