АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/743/14
Головуючий у 1 інстанції - Тітов М.Ю.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 лютого 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

головуючого -
Панченка М.М.

суддів -
Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційними скаргами Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Києві та
ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2,
на рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 16 січня 2009 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Відкритого
акціонерного товариства «Трест
Міськбуд-4», Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Києві про
відшкодування шкоди у зв»язку з
ушкодженням здоров»я на виробництві,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2007 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Будівельного управління №16
Відкритого акціонерного товариства
«Хрещатикбуд», правонаступником якого
є відповідач Відкрите акціонерне
товариство «Трест Міськбуд-4» (далі -
ВАТ «Трест Міськбуд-4»), а також до
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Києві (далі -
«Виконавча дирекція Фонду») і, з
урахуванням уточнень до позову, просив
стягнути з ВАТ»Трест «Міськбуд-4»
заборгованість по відшкодуванню шкоди
за три роки з 1998 по 2000 рік в розмірі 13.285
грн.96 коп., а також компенсаційні втрати
частини грошових доходів у зв»язку з
порушенням термінів їх виплати, у
розмірі 24.860 грн.60 коп.

Також просив, з урахуванням того, що на
час передачі його справи до Виконавчої
дирекції Фонду розмір відшкодування
шкоди повинен становити 397 грн.22 коп.,
просив зобов»язати Виконавчу дирекцію
Фонду сплачувати йому компесаційні
виплати у зв»язку із втратою
працездатності з 1.04.2001 року щомісяця по
397 грн.22 коп. /т.1а.с.1-3, 300-301, т.2 а.с.3-4/.

Зазначав, що, працюючи у відповідача
ВАТ»Трест «Міськбуд-4» слюсарем 3
розряду, у грудні 1972 року був
травмований на виробництві, що
підтверджене актом форми Н-1 від 27.12.1972
року. Оскільки відповідач ВАТ»Трест
«Міськбуд-4» з порушення чинного
законодавства не в повній мірі
виплачував йому компенсаційні виплати
у зв«язку із втратою здоров»я,
звернувся з даним позовом до суду.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Рішенням Оболонського районного суду
м.Києва від 16.01.2009 року позовні вимоги
задоволено частково /т.2 а.с.46-50/.

Судовим рішенням зобов»язано
Виконавчу дирекцію Фонду при
здійсненні позивачу виплат щомісячних
грошових сум, що компенсують
відповідну частину втраченого
заробітку, враховувати, що станом на
1.04.2001 року відшкодування втраченого
ним заробітку становить 271 грн.02 коп., а
в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням,
Виконавча дирекція Фонду та ОСОБА_1,
який діє за дорученням ОСОБА_2,
оскаржили його до апеляційної
інстанції /т.2 а.с.56-59, 61-64/.

Відповідач Виконавча дирекція Фонду
вважає, що він взагалі не є належним
відповідачем, оскільки, у
відповідності із Законом України від
23.09.1999 року №1105-ХІV «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» зобов»язаний
виплачувати позивачу компенсацію лише
на підставі розрахунку і документів
переданих йому підприємством, тобто,
відповідачем ВАТ»Трест «Міськбуд-4».

Скаржник ОСОБА_1, який діє за дорученням
ОСОБА_2, у апеляційній скарзі послався
на те, що суд першої інстанції
неправильно здійснив розрахунок
щомісячної компенсації.

Останнім рішенням Апеляційного суду
м.Києва від 10.07.2013 року в позові
відмовлено у повному обсязі /т.3 а.с.9-15/.

Скасовуючи указане рішення з передачею
справи на новий апеляційний розгляд,
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 20.11.2013 року
звернута увага на те, що ступінь втрати
працездатності позивачу був
встановлений до 1.05.1992 року, тому при
обчисленні середнього заробітку для
визначення суми відшкодування
втраченого заробітку необхідно брати
заробіток за січень-квітень 1992 року.
Проте, відсутність зазначеної довідки
в матеріалах справи позбавило
можливості суд застосувати вище
зазначені норми матеріального права, а
отже ухвалити рішення по суті вимог.
При цьому, ВССУ звернув увагу на те, що
Постановою КМ України від 3.10.1997 року
№1100 до Правил відшкодування
підприємствами, організаціями шкоди,
завданої робітникам та службовцям
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров»я, пов»язаним з виконанням ними
трудових обов»язків, затверджених
постановою КМ України від 23.06.1993 року
№472 внесені зміни, якими пункт 28
доповнено абзацом шостим, відповідно
до якого перерахований або нарахований
розмір втраченого заробітку у
перерахунку на 100% втрати професійної
працездатності не може бути більшим
від середньомісячного заробітку
відповідного працівника (після
підвищення тарифних ставок) за умови
його роботи протягом повного
календарного року або у перерахунку на
повний календарний місяць роботи.

Колегія суддів ВССУ також вважає
необхідним зазначити, що відповідно до
п.22 Постанови Пленуму ВС України «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» №6 від 27.03.1992 року, перерахунок
сум щомісячних платежів, пов»язаних з
відсотками втрати працездатності
проводиться за час, що не перевищує
трьох років, що передували
відповідному зверненню працівника /т.3
а.с.42-44/.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення учасників процесу, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
дійшла висновку про їх часткове
задоволення. Рішення суду першої
інстанції належить скасувати з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення,,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
свої вимог і заперечень, підтверджених
тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення першої
інстанції в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що у грудні 1972 року
позивач ОСОБА_2, будучи
працевлаштованим у відповідача
ВАТ»Трест «Міськбуд-4», яке з 18.05.1995 року
перейменоване у ВАТ»Хрещатикбуд», а з
7.02.2007 року перейменоване на ВАТ
«Трест»Міськбуд-4», при виконанні
трудових обов»язків слюсаря 3 розряду
отримав виробничу травму, що
підтверджується Актом форми Н-1 від
27.12.1972 року/т.1 а.с.4-5/.

У травні 1973 року позивачу вперше
встановлена МСЕК група інвалідності та
визначена втрата професійної
працездатності 35%. В подальшому після
чергових переобстежень МСЕК
неодноразово змінював ступінь втрати
працездатності. 3.10.1992 році встановлена
3 група інвалідності і 50% втрати
професійної працездатності
безстроково/т.1 а.с.6,242, т.2 а.с.51/.

Відповідно до ст. 456 ЦК УРСР, чинного на
час виникнення права у позивача на
компенсацію заробітної плати, у разі
заподіяння каліцтва, або іншого
ушкодження здоров»я, пов»язаних з
виконанням ним трудових обов»язків,
організація чи громадянин,
відповідальні за шкоду, зобов»язані
відшкодувати потерпілому в повному
розмірі втрачений заробіток.

Станом на період отримання позивачем
ушкодження здоров»я, порядок
нарахування та відшкодування цієї
шкоди до 1.01.2001 року з набрання чинності
з цього питання Законом України від
23.09.1999 року «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
регулювався крім Цивільного Кодексу
УРСР, також Правилами відшкодування
підприємствами, організаціями, шкоди,
завданої робітникам та службовцям
каліцтвом, або іншим ушкодженням
здоров»я, пов»язаним з виконанням ними
трудових обов»язків від 22.12.1961 року. В
подальшому цей порядок регулювався
Правилами від 3.07.1984 року та відповідною
Інструкцією від 13.02.1985 року Про порядок
застосування Правил 1984 року, а з 23.06.1993
року Правилами відшкодуванням
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров»я, пов»язаним з
виконанням ним трудових обов»язків»,
затверджених постановою КМ України за
№472 від 23.06.1993 року.

Постановою КМ України від 26.05.1992 року
за №276 передбачено новий порядок
розрахунку середнього заробітку з
застосуванням коефіцієнту підвищення
тарифних ставок, згідно якого при
визначенні розмірів відшкодування
шкоди у випадках трудового каліцтва
або іншого ушкодження здоров»я.

Відповідно до цієї Постанови, з
урахування того, що позивач був
травмований і вперше ступінь втрати
працездатності йому визначена до 1.05.1992
року, при обчисленні середнього
заробітку для визначення суми
відшкодування втраченого заробітку
слід брати заробітну плату за
січень-квітень 1992 року, яка, відповідно
до довідки відповідача ВАТ»Трест
«Міськбуд-4» становить 3.993грн.05 крб.(2.546,4
+ 3.972,82 + 2.386,64 + 7.066,34 = 15.972,2 :4) /т.1 а.с.294/.

З урахуванням підвищення тарифних
ставок на коефіцієнт 2.25 по професії
відповідного працівника, середній
заробіток позивача для нарахування
суми відшкодування з 1.05.1992 року
становив 8.984,36 крб. А з урахуванням 50%
ступеню втрати позивачем
працездатності, розмір відшкодування
втраченого позивачем заробітку мав
складати 4.492,18 крб.

З 1.11.1992 року відповідно до роз»ясень
Міністерства праці України і федерації
профспілок від 31.05.1993 року №06-2100,16-29-699
перерахування здійснюється шляхом
збільшення розміру відшкодування, що
склався на цей час, на коефіцієнт
фактичного підвищення тарифних ставок
і посадових окладів відповідних
працівників.

Відповідно даних наданих суду
відповідачем ВАТ»Трест «Міськбуд-4»/т.1
/а.с.63-108,289,233, 314-321, т.2 а.с.89-100/ про
підвищення коефіцієнту тарифних
ставок на підприємстві по професії
відповідного працівника, розмір
щомісячного відшкодування втраченого
заробітку позивачем, повинен складати
9.922.713,5 крб., що, у відповідності з
грошовою реформою 1996 року, після
введення з 2.09.2006 року в обіг грошової
одиниці гривні за курсом обміну з
карбованцем, як 1 грн. : 100.000 крб., станом
на 2.09.2006 року розмір відшкодування
позивачем втрати заробітку становив 99
грн.23 коп.

В подальшому, відповідно до
коефіцієнтів підвищення тарифних
ставок: з 1.06.1997 року на 1,6, та з 3.04.2000
року на 1.7, розмір відшкодування
втраченого заробітку позивача
становив, відповідно 158,76 грн. (99.23 х 1.6),
та 269.9 (158,76 х 1.7).

Отже, станом на квітень 2000 року,
втрачений заробіток позивача складає
269,6 грн., що в перерахунку на 100% втрати
працездатності становить 539 грн.60 коп.

Відповідно до змін внесених Постановою
КМ України від 3.10.1997 року №1100 до Правил
відшкодування підприємствами,
організаціями шкоди, завданої
робітникам та службовцям каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров»я, пов»язаним
з виконанням ними трудових обов»язків,
затверджених постановою КМ України від
23.06.1993 року №472, пункт 28 доповнено
абзацом шостим, відповідно до якого
перерахований або нарахований розмір
втраченого заробітку у перерахунку на
100% втрати професійної працездатності
не може бути більшим від
середньомісячного заробітку
відповідного працівника (після
підвищення тарифних ставок) за умови
його роботи протягом повного
календарного року або у перерахунку на
повний календарний місяць роботи.

Як слідує із довідок ВАТ»Трест
«Міськбуд-4», середня заробітна плата
відповідного працівника за квітень 2000
року становила 377 грн.20 коп. /т.2 а.с.115 173/.

Тобто, втрачений позивачем заробіток у
розмірі 269.9 грн. не може бути
застосований, оскільки, із розрахунку
його 100% (539,8 грн.), він перевищує середню
заробітну плату відповідного
працівника по підприємству, яка
становить 377 грн.20 коп.

У зв»язку з цим, розмір відшкодування
позивачу втраченого заробітку
належить встановити у розмірі 188 грн.60
коп., як 50% від втраченого заробітку, що
узгоджується з абзацом 6 до п.28 Правил
відшкодування шкоди від 23.06.1993 року №472,
відповідно до Постанови КМ України
від 3.10.1997 року №1100.

Між тим, як слідує із матеріалів справи
особова справа позивача у
відповідності до вимог Закону України
від 23.09.1999 року «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» була підприємством
передана до Виконавчої дирекції Фонду
18.04.2001 року з місячним відшкодуванням
втраченого заробітку у розмірі 134 грн.37
коп. /т.1 а.с.111,289.293/.

Саме з цієї суми 134 грн.37 коп. і виходила
Виконавча дирекція Фонду про
продовженні щомісячної компенсації
втраченого заробітку позивачу /т.1
а.с.246/.

У відповідності до вищезазначеного
Закону особам, які потерпіли на
виробництві до 1.04.2001 року, Фонд сплачує
страхові виплати та надає соціальні
послуги з того часу, коли відповідні
підприємства передали йому в
установленому порядку документи, що
підтверджують право цих працівників на
такі виплати й послуги, або коли таке
право встановлено в судовому порядку.

Тим самим суд відхиляє доводи
скаржника Виконавчої дирекції Фонду
відносно того, що він зобов»язаний
виплачувати компенсацію позивачу лише
на підставі розрахунків підприємства,
однак при цьому не враховує, що виплати
й послуги можуть бути також
встановлені судом.

На підставі наведеного, колегія суддів,
дійшовши висновку про часткове
задоволення позову, вважає за
необхідне застосувати п.22 Постанови
Пленуму ВС України №6 від 27.03.1992 року
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», з наступними
змінами, згідно якого перерахунок сум
щомісячних платежів, пов»язаних з
відсотками втрати працездатності
проводиться за час, що не перевищує
трьох років, що передували
відповідному зверненню працівника.
Отже, враховуючи, час звернення
позивача до суду - 11.07.2007 року, позовні
вимоги в частині щомісячної
компенсації втрати заробітної плати
підлягають задоволенню, починаючи з
11.07.2004 року.

А тому позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
заборгованості по відшкодуванню шкоди
за три роки з 1998 по 2000 рік в розмірі 13.285
грн.96 коп., а також компенсаційні втрати
частини грошових доходів у зв»язку з
порушенням термінів їх виплати за цей
період, у розмірі 24.860 грн.60 коп.
задоволенню не підлягають.

Дійшовши висновку про часткове
задоволення позову, лише в частині
здійснення Виконавчою дирекцією Фонду
перерахунку та виплат щомісячної
компенсації позивачу втраченого ним
заробітку, починаючи з 11.07.2007 року із
розрахунку 188 грн.60 коп. на місяць,
відповідно до постанови Пленуму ВС
України від 27.03.1992 року, з послідуючими
змінами, «Про Практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди»указані виплати
повинні бути відповідачем Виконавчою
дирекцією Фонду при щомісячних
виплатах відкориговані на індекс
зростання цін на споживчі товари та
послуги, та з урахуванням здійснених
виплат за період з 11.07.2007 року

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,заявлених у суді першої
інстанції.

У зв»язку з цим, суд не вбачає за
правомірне входити в обговорення і
вирішувати питання, які виходять за
межі позовних вимог, і які можуть бути
вирішені шляхом звернення до суду в
іншому провадженні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.307,309 ЦПК України, колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Києві та
ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2,
задовольнити частково.

Скасувати рішення Оболонського
районного суду м.Києва від 16 січня 2009
року та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Зобов»язати Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Києві в порядку
компенсації частини втраченого
заробітку ОСОБА_2 у зв»язку з
ушкодженням здоров»я на виробництві,
здійснити за період з 11 липня 2004 року
перерахунок щомісячних страхових
виплат, виходячи з розміру
відшкодування втраченого заробітку
станом на 1 квітня 2001 року у сумі 188 (сто
вісімдесят вісім) грн.60 коп. та
відкоригувати суму що підлягає виплаті
на індекс зростання цін на споживчі
товари та послуги.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, але
може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді