У х в а л а

іменем україни

30 січня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»)
про визнання акту та рішення
недійсними, стягнення суми за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення
апеляційного суду м. Києва від
23 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що 19 січня 2012 року він набув право
власності на нежиле приміщення по
АДРЕСА_1 при цьому вважав, що колишнім
власником було укладено договір про
постачання електричної енергії. У
лютому 2013 року він з'ясував, що такий
договір із відповідачем не укладений, а
тому 11 лютого 2013 року він звернувся до
відповідача із заявою про укладення
договору про постачання електричної
енергії. Однак, 11 лютого 2013 року
працівники відповідача склали акт про
порушення ним Правил користування
електричної енергії, а саме -
самовільне підключення до
електромережі та самовільне
використання електроенергії. Для
погашення боргу за використану
необліковану електричну енергію йому
було нараховано 34 496 грн 58 коп., які він
сплатив. Вважав висновки, викладені в
акті, такими, що не відповідають
дійсності, так як фактично постачання
електроенергії до приміщення не було
припинено, пломби на лічильнику не
порушені, що засвідчено в акті,
самовільного підключення до
електромереж відповідача він не
здійснював. У зв'язку з цим позивач,
уточнивши позовні вимоги, просив суд
визнати недійсними та скасувати акт
від 11 лютого 2013 року та рішення комісії
ПАТ «Київенерго» від 18 лютого 2013 року №
361; стягнути з відповідача на його
користь сплачені ним кошти в розмірі 34
841 грн 55 коп., а також понесені ним
судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 15 липня 2013 року, позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано недійсним та
скасовано: акт про порушення, складений
структурним відокремленим підрозділом
«Енергозбут» ПАТ
«Київенерго», від 11 лютого 2013 року №
14105; рішення комісії ПАТ
«Київенерго» з розгляду актів порушень
Правил користування електричною
енергією та умов договорів постачання
електричної енергії, що викладено у
протоколі від 18 лютого 20313 року № 361.
Стягнуто з ПАТ
«Київенерго» на користь ОСОБА_4 кошти в
розмірі 34 841 грн 55 коп. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
23 жовтня 2013 року рішення районного суду
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи
у задоволенні позову, суд апеляційної
інстанції на підставі доказів, поданих
сторонами, що належним чином оцінені
(ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного висновку про те, що було
допущено використання електричної
енергії, необлікованої у встановленому
порядку, що є порушенням Правил
користування електричною енергією, про
що складено відповідний акт.

Крім того, оскарження акта та рішення
комісії з розгляду цих актів не є
належним способом судового захисту,
так як вони є тільки претензійними
документами. Таку правову позицію
висловлено Верховним Судом України у
постанові № 6-4цс11 від 6 червня 2011 року,
яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги цих висновків не
спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
23 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта