Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,
Василевича В.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,
з участю відповідача та представників
сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Рівненського міського суду від
27 березня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
грошових коштів за договорами позики,

в с т а н о в и л а :

16 лютого 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення коштів за договорами
позики.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 20 лютого 2007 року він надав
ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 796 доларів
США (що на момент їх отримання
становило 14 350 грн.), які позичальник
зобов'язався повернути до 1 вересня 2007
року з врахуванням 2% інфляційних у
місяць, про що останній написав
розписку. Кошти були отримані у
присутності свідків. Відповідно до
домовленості між ними, 20 лютого 2007 року
відповідач взяв на себе зобов'язання
повернути позивачу до 1 вересня 2007 року
41 300 грн., які за нього сплатив позивач.
При цьому сторони встановили доларовий
еквівалент, який становить 8 178 доларів
США. Згідно зобов'язання відповідач
також мав повернути кошти з
врахуванням 2% процентів у місяць на
суму боргу.

Відповідач взяті на себе зобов'язання у
визначений строк не виконав, у зв'язку з
чим, просив стягнути гроші в загальній
сумі 173 722 грн. 88 коп., що складається з 79
686 грн. 27 коп. основного боргу та 94 033 грн.
61 коп. процентів за період з березня
2007року по лютий 2012року, 1 737 грн.
судового збору.

Заочним рішенням Рівненського
міського суду від 27 березня 2012 року
позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 173 722, 88 грн.
боргу та 1 737 грн. судового збору.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1
вказує, що рішення суду є незаконним в
зв'язку з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими та порушенням норм
процесуального та матеріального права.

Покликається на поважність причин
своєї неявки в судові засідання,
оскільки про дату, час і місце розгляду
справи він належним чином повідомлений
не був.

При виникненні спірних відносин сума
позики складала 1 796 доларів США, а її
еквівалент до національної валюти
становив 9 069, 80 гривень. Натомість суд
помилково нарахував і стягнув з нього
на користь позивача 14 350 гривень.

Вважає, що спірні кошти у 41 300 гривень
складаються з внесків позивача до
статутного фонду ТОВ НТЦ "Інфобезпека",
обладнання офісу, матеріалів на
проведення капітального ремонту,
обладнання комп'ютерного клубу. Умовою
виконання зобов'язання було подання
заяви про вихід з товариства ОСОБА_2 та
проведення
________________________________________________________________________
___________________

Справа № 1715/2570/12
Головуючий у суді І інстанції -
Кухарець В.М.

Провадження № 22-ц/787/132/2014
Доповідач - Бондаренко Н.В.

повного розрахунку, що є корпоративним
спором і підлягає розгляду за
правилами господарського судочинства.

Суд усупереч вимогам ст. 10 ЦПК України
не викликав й не допитав свідків, чим не
дотримався принципів змагальності
сторін у цивільному судочинстві.

Просить застосувати до спірних
правовідносин позовну давність,
оскільки був позбавлений права
заявляти клопотання в місцевому суді.

З наведених підстав, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову повністю.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 15 серпня 2013
року заочне рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, яке ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 листопада 2013року
скасовано, справу направлено на новий
апеляційний розгляд.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з доведеності
наявності заборгованості відповідача
перед позивачем та правильності
наданого позивачем розрахунку розміру
цієї заборгованості, зокрема щодо
стягнення боргу за розписками від
20.02.2007 р., то суд виходив із того, що
кошти в загальному розмірі 79689,27 грн. в
дійсності передавалися позивачем
відповідачу строком до 1 вересня 2007року
під 2% процентів в місяць і не були
повернуті на час розгляду справи.
Кількість місяців прострочення
становить 59 (з 1.03.2007 р. по лютий 2012 р.),

Проте з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позичальникові таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

20 лютого 2007 року ОСОБА_1 зобов'язався у
разі виконання директором НТЦ
«Інфобезпека» ОСОБА_2 розрахунків із
бюджетом за фірму НТЦ «Інфобезпека»
сплатити йому до 1 вересня 2007 року 41 300
грн. або її еквівалент 8178 доларів США та
проценти у розмірі 2% у місяць на суму
залишку (а.с.3).

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Таким чином спірні права та обов'язки
сторін з приводу повернення
відповідачем ОСОБА_2
41300грн.(еквівалент-8178 доларів США) та
суми 2 % річних під умовою, тобто після
розрахунків позивача з бюджетом за
фірму НТЦ «Інфобезпека», не
регулюються ст.ст.1046-1053 ЦК України,
оскільки ці правовідносини не
випливають з договору позики.

За таких обставин позов в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
боргу в розмірі 41 300грн. за зазначеною
вище розпискою задоволенню не
підлягає, оскільки останнім не
доведено отримання відповідачем цих
коштів.

В п. 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18.12.2009року № 14
роз'яснено, що встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Також встановлено, що 20 лютого 2007 року
ОСОБА_2 передав відповідачу ОСОБА_1 1 796
доларів США, які позичальник
зобов'язався повернути до 1 вересня 2007
року з урахуванням 2% інфляції за кожен
місяць. Зазначений факт укладення
договору позики підтверджено наданою
суду розпискою (а. с. 4).

Тобто правовідносини, що виникли між
сторонами у справі на підставі даної
розписки є такими, що випливають з
договору позики.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідачем вказане грошове
зобов'язання перед позивачем належним
чином не виконано, оскільки належні
докази про це відсутні. Оригінал
розписки знаходиться у ОСОБА_2, що
підтверджує факт неповернення боргу.

Не заслуговують твердження
відповідача про безгрошовість даного
договору позики, оскільки ОСОБА_1 до
постановлення судового рішення не
оскаржував його з підстав його
безгрошовості.

Разом з тим, відповідач заявив
клопотання про застосування строку
давності в поданих: 8.11.2012року заяві про
скасування заочного рішення та
27.05.2013року апеляційній скарзі, тобто
після ухвалення заочного рішення.

Ухвалою Рівненського міського суду від
22.05.2013р. відповідачу в задоволенні
заяви про перегляд заочного рішенння
відмовлено.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Така заява може бути подана в суді
апеляційної інстанції тільки за умови
неналежного повідомлення сторони про
розгляд справи в суді першої інстанції,
що перешкодило цій особі скористатися
своїм правом на подачу такої заяви суду
першої інстанції.

Встановлено, що відповідно до
інформації адресно-довідкового бюро
УМВС України в Рівненській області
відповідач зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.6) Про реєстрацію та
проживання ОСОБА_1 за даною адресою
свідчать і його розписка від
20.07.2007р.(а.с.4), заяви від 15 та 23 жовтня
2012року про видачу копії судового
рішення і про ознайомлення з
матеріалами справи(а.с.17,19), ксерокопія
Статуту ТзОВ «Науково-технічний центр
«Інфобезпека», затвердженого та
зареєстрованого у 2005р., відповідно до
якого ця адреса значиться за даними
його паспорта місцем проживання
відповідача як співзасновника
товариства.(а.с.27), оглянутий в судовому
засіданні апеляційного суду паспорт
боржника, ксерокопія якого долучена до
матеріалів справи.

За вказаною адресою суд першої
інстанції тричі направляв ОСОБА_1
рекомендовані поштові відправлення з
повістками про виклик у судові
засідання, призначені на 1, 16 та 27
березня 2012року. Рекомендовані
повідомлення про вручення поштового
відправлення містять додатки - конверт,
у якому знаходяться судові повістки та
відмітку про повернення поштового
відправлення без вручення - за
закінченням терміну
зберігання(а.с.9,10,12).

Відпвідно до ч.1 ст.158 ЦПК України
розгляд судом цивільної справи
відбувається у судовому засіданні з
обов'язковим повідомленням осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно з п.1 ч.1 ст.169 ЦПК України суд
відкладає розгляд справи в межах
строків, встановлених статтею 157 цього
Кодексу, у разі неявки в судове
засідання однієї із сторін або
будь-кого з інших осіб, які беруть
участь у справі, про яких нема
відомостей, що їм вручені судові
повістки.

Тобто, належним повідомленням особи,
яка бере участь у справі, є розписка
про отримання судової повістки з
підписом особи, яка бере участь у
справі.

Таким чином, судом першої інстанції не
дотримано вимоги чинного цивільного
процесуального закону з приводу
належного повідомлення сторін у справі
про час та місце розгляду справи та
порядок ухвалення судового рішення,
чим, окрім іншого, порушено і вимоги ст.6
Європейської Конвенції з прав людини
та основоположних свобод.

Суд першої інстанції не звернув увагу
на дану обставину і при розгляді заяви
про перегляд заочного рішення.

З наведених підстав, колегія суддів
вважає поважною причиною не подання
заяви про застосування позовної
давності при вирішенні справи судом
першої інстанції і вона може бути
подана в суді апеляційної інстанції,
оскільки сторона не повідомлена
належним чином про розгляд справи в
суді першої інстанції, що перешкодило
ОСОБА_1 скористатися своїм правом на
подачу такої заяви суду першої
інстанції.

Так, ст.257 ЦК України встановлює, що
загальна позовна давністьстановить
три роки.

В розписці міститься дата виконання
зобов'язання - до 1 вересня 2007 року.
Перебіг позовної давності розпочався
наступного дня від дня, коли позивач
довідався про порушення свого права,
тобто з 2 вересня 2007 року, і закінчився 2
вересня 2010 року. До суду позивач
звернувся лише 16 лютого 2012 року через 1
рік і 6 місяців.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Як пояснила в судовому засіданні
апеляційного суду представник
позивача, її довіритель не звертався
раніше із позовом тому, що ОСОБА_1
постійно обіцяв повернути
позичальнику борг.

Такі причини пропуску строку позовної
давності апеляційний суд визнає
неповажними, а тому підстави для його
поновлення відсутні.

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення з ОСОБА_1 боргу по даній
розписці задоволенню не підлягають
через пропуск позивачем строку
позовної давності.

На підставі ст. 88 ЦПК України не
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача і понесені ним судові
витрати.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
325 ЦПК України, ст.ст. 257, 267,1047 ЦК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від
27 березня 2012 року скасувати.

ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про стягнення
грошових коштів за договорами позики
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді
Бондаренко Н.В.

Василевич В.С.

Шимків С.С.