Дата документу 03.02.2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2013 року. Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
у складі:

головуючого судді ЗИМОГЛЯД В.В.

при секретарі ГАЛИКІНІЙ Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому просить розірвати договір
довічного утримання, укладений 11
грудня 2003 року між нею та ОСОБА_2,
засвідчений державним нотаріусом
Мелітопольського державної
нотаріальної контори Лайзорик О.Ф.

Позивачка та її представник ОСОБА_4
судовому засіданні підтримали
заявлені позовні вимоги, просили їх
задовольнити та пояснили, що 11 грудня
2003 року між нею та ОСОБА_2 укладено
договір довічного утримання.
Відповідно до умов договору вона
передала у власність ОСОБА_2 належну їй
квартиру АДРЕСА_1. Проте у вересні 2013
року відповідачка захворіла та не може
самостійно пересуватися, внаслідок
чого вона самоусунулася від виконання
обов'язків покладених на неї умовами
вказаного договору.

Представник відповідачки - ОСОБА_5
судовому засіданні визнав позовні
вимоги позивачки та не заперечував
проти задоволення позову та пояснив, що
ОСОБА_2 захворіла та не може самостійно
пересуватися, що підтверджується
довідкою лікаря. Таким чином,
відповідачка згодна розірвати договір
за згодою сторін.

Представник третьої особи -
Мелітопольської державної
нотаріальної контори у судове
засідання не з'явився, але надав суду
заяву про розгляд справи у їх
відсутність та що не заперечує проти
задоволення позовних вимог /а.с. 22/.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, дослідивши наявні
докази, суд вважає необхідним
задовольнити позовні вимоги позивачки
на наступних підставах.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

11 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено договір довічного утримання,
який посвідчений державним нотаріусом
Мелітопольської державної
нотаріальної контори Лісовою Н.В., що
підтверджується копією договору /а.с. 6/.

Відповідно до умов договору позивачка
передала у власність ОСОБА_2 належну їй
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно вимог ст. 744 ЦК України, за
договором довічного утримання одна
сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та /або/ доглядом довічно.

Відповідно до п. 4 договору довічного
утримання, відповідачка взяла на себе
зобов'язання довічно утримувати
ОСОБА_1, забезпечувати її одягом, їжею,
поміччю, зберігати в її довічному
користуванні вказану квартиру.

Згідно до п. 5 договору довічного
утримання, вартість матеріального
забезпечення сторонами було оцінено у
100 /сто/ гривень.

Однак як вбачається з мотивування
позову, всупереч умовам договору
довічного утримання, відповідачка
самоусунулася від виконання обов'язків
з вересня 2013 року. Крім того,
відповідачка надавала позивачці
грошові кошти тільки у 2005 році, та ще
раз у жовтні 2013 року.

Як вбачається з п. 6 договору довічного
утримання, вказаний договір може бути
розірваний за згодою сторін, а в разі
невиконання умов та відмови від
добровільного розірвання однієї із
сторін - у судовому порядку.

Відповідно до ст. 755 ч. 1 УК України,
договір довічного утримання (догляду)
може бути розірваний за рішенням суду
на вимогу вічужувача у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

Крім того, як вбачається з пояснень
сторін ОСОБА_2 у даний час хворіє та не
може самостійно пересуватися, про що
також свідчить довідка лікаря від
26.11.2013 року /а.с. 24/.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами,
не підлягають доказуванню.

Таким чином, на підставі викладеного,
суд вважає необхідним розірвати
договір довічного утримання від 11
грудня 2003 року, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, оскільки відповідачкою були
порушенні умови вказаного договору.

Керуючись ст. ст. 744-751, 755-756 ЦК України,
ст. 15, 57-61, 84, 107, 208, 212-215 ЦПК України

В И Р І Ш И
В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання
від 11 грудня 2003 року, укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, завірений державним
нотаріусом Мелітопольської державної
нотаріальної контори Лайзорик О.Ф.,
зареєстрованого в реєстрі за № 2-2703.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
В.В. Зимогляд