Провадження по справі 2/122/207/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого - судді Злотнікова В.Я.,

при секретарі - Мехтієвій А.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Сімферополі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Приватбанк " до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором №SAMDN6696 від 28.12.2004 року, у
сумі 29 018,06 грн., яка складається з
наступного: 4 147,65 грн. - заборгованості
за кредитом, 24 870,41 грн. - заборгованості
по процентам за користування кредитом,
мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідно до укладеного кредитного
договору відповідач 28.12.2004р. отримала
кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою процентів
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом, проте свої зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконала, у зв'язку з чим, станом на
09.09.2013 р. за нею числиться
заборгованість у вищевказаній сумі.
Також позивач просив стягнути з
відповідача судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала заявлені вимоги по
тих же підставах.

Представник відповідача у судовому
засіданні просив у задоволені позову
відмовити через сплив позовної
давності.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд, оцінивши зібрані докази в їх
сукупності, приходить до висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню по наступних підставах.

Судом встановлено, що між сторонами
28.12.2004 р. був укладений кредитний
договір №SAMDN6696, згідно якого
позивач надав відповідачу кредит у
сумі 5000 грн., у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом на
строк по листопад 2006р. включно.

Сторони домовилися, що погашення
заборгованості за кредитом
здійснюється щомісячно, у період з 01 по
30 число кожного місяця відповідач
проводить щомісячний платіж у розмірі 7
% від загальної суми кредиту, платіж
включає в себе проценти за звітний
місяць та частку кредиту (п.1.1 договору).

У п.9.3. кредитного договору сторони
домовилися, що дія договору
припиняється в момент виконання
відповідачем всіх обов'язків,
передбачених договором (а.с.5).

З наданого позивачем розрахунку
заборгованості слідує, що станом на
09.09.2013р. заборгованість за кредитним
договором складає 29 018,06 грн., з яких 4
147,65 грн. - заборгованість за кредитом, 24
870,41 грн. - заборгованість по процентам
(а.с.4).

Заперечуючи проти позову, представник
відповідача вказував, що його
довіритель жодного разу не проводила
оплату за кредитним договором, просив
про застосування наслідків спливу
позовної давності.

З наданої представником позивача
виписки з банківського рахунку
вбачається, що поповнення рахунку
проводилося 04.07.2005р., 27.09.2009р. та 11.08.2013р.,
як пояснила представник позивача у
судовому засіданні поповнення рахунку
27.09.2009р. та 11.08.2013р. проводилися не
позивачкою, а внаслідок службових
операцій банку, зокрема, через
повернення раніше списаного штрафу,
дані обставини визнанні представником
відповідача, отже, в силу ч.1 ст.61 ЦПК
України, не потребують доказування.

Як вже було зазначено вище, сторони у
договорі встановили строки виконання
зобов'язань з щомісячним погашенням
платежів, строки сплати чергових
платежів визначено місяцями, отже,
поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входить до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Як слідує з наданого позивачем
розрахунку, відповідач перестав
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту та процентів з липня
2005 року, кредит надавався до листопада
2006 року, у той час як з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитним
договором банк звернувся до суду лише у
листопаді 2013 року.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Таким чином, оскільки умовами договору
погашення кредиту та процентів
повинно здійснюватися позичальником
частинами кожного місяця, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі № 6-116 цс13.

З огляду на вищезазначене, суд
приходить до висновку, що дана позовна
заява подана позивачем з пропуском
строку позовної давності, у зв'язку з
чим, враховуючі наявність заяви
сторони відповідача про застосування
позовної давності, у задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст.256,257,267 ЦК
України, ст.ст. 10,11,58-60,88,212,215,294 ЦПК
України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Приватбанк " до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Залізничний районний суд м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: