ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року
Справа № 174/1021/13-ц

п/с № 2/174/38/2014

Вільногірський міський суд
Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді
Шаповала Г.І.

при секретарі
Пелипас Н.І.

з участю позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Вільногірську, Дніпропетровської
області, цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у здійсненні права власності шляхом
визнання договору дійсним, третя особа
у справі: приватний нотаріус
Вільногірського міського
нотаріального округу,
Дніпропетровської області, ОСОБА_3,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду
14.10.2013 р., позивач зазначив, що 30.12.1996
року він уклав з відповідачем, ОСОБА_2,
договір купівлі-продажу квартири, який
був оформлений на спеціальному бланку
серії ААВ № 353888, та посвідчений
приватним нотаріусом Вільногірського
міського нотаріального округу, ОСОБА_4
Таким чином він придбав у відповідача у
власність квартиру АДРЕСА_1, яка
розташована на другому поверсі
п'ятиповерхового будинку, та
складається з однією житлової кімнати
і допоміжних приміщень загальною
площею 29,3 кв.м. Після укладення
договору він 16.01.1997 року зареєстрував
цей договір у Верхньодніпровському
бюро технічної інвентаризації
Дніпропетровської області.

01.01.2004 року в силу вступив Цивільний
кодекс України в редакції Закону 2003
року, відповідно до якого право
власності на нерухоме майно підлягає
обов'язковій державній реєстрації. Так,
згідно ст. 182 ЦК України, передбачено, що
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації. З
даною нормою Цивільного кодексу
кореспондується зміст ч.І ст.4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень", згідно якої - обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до п.6 ч.І ст.19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень",
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: інших документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

На підставі зазначених норм 09.10.2013 року
він звернувся до Реєстраційної служби
Вільногірського міського управління
.юстиції Дніпропетровської області
щодо отримання витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно у вигляді
квартири АДРЕСА_1.

У Реєстраційній службі йому
повідомили, що для отримання цього
витягу спочатку треба зареєструвати
його право власності на зазначену
нерухомість, для чого він повинний
надати нотаріально посвідчену копію
договору купівлі-продажу квартири від
30.12.1996 року. 09.10.2013 року він звернувся до
приватного нотаріуса Вільногірського
міського нотаріального округу, ОСОБА_3,
щодо нотаріального посвідчення копії
зазначеного договору купівлі - продажу
квартири.

Однак приватний нотаріус ОСОБА_3
відмовилася нотаріально посвідчити
копію договору купівлі-продажу
квартири від 30.12.1996 року, посилаючись на
інформаційну довідку з Єдиного реєстру
спеціальних бланків нотаріальних
документів від 09.10.2013 року, згідно якої
спеціальний бланк серії АAB № 353888, на
якому була вчинена нотаріальна дія
приватним нотаріусом Вільногірського
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області, ОСОБА_5, у
вигляді посвідчення та викладення
договору купівлі-продажу від 30.12.1996
року, був отриманий 01.11.1996 року Головним
управлінням юстиції у Вінницькій
області, з чого слідує, що приватний
нотаріус ОСОБА_5 оформив спірний
договір на спеціальному бланку, який не
міг бути ним отриманим у законному
порядку.

Таким чином приватний нотаріус
Вільногірського міського
нотаріального округу, ОСОБА_3 поставила
під сумнів дійсність спірного договору
купівлі-продажу квартири, що у свою
чергу перешкоджає йому у здійсненній
права власності на квартиру, придбану
за цим договором, оскільки він не може
отримати нотаріально посвідчену копію
цього договору, та надати цю копію до
реєстраційної служби для реєстрації
свого права власності і отримання
витягу про державну реєстрацію за ним
права власності на квартиру, придбану
за спірним договором. Вважає, що в
порядку усунення перешкод в здійснені
його права власності на квартиру
АДРЕСА_1, договір купівлі-продажу цієї
квартири від 30.12.1996 року, оформлений на
спеціальному бланку серії ААВ № 353888,
повинний бути визнаним дійсним у
судовому порядку, приймаючи до уваги
наступне. Згідно ст. 227 ЦК УРСР (яка
діяла на час укладення договору
купівлі-продажі квартири), було
встановлено, що договір про відчуження
житлового будинку (квартири), повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо хоч
би однією стороною є громадянин.
Невиконання цієї вимоги має наслідки у
вигляді недійсності договору.

Він та відповідач повністю виконали цю
норму і нотаріально посвідчили спірний
договір купівлі-продажу у приватного
нотаріуса Вільногірського міського
нотаріального округа, ОСОБА_5, який мав
право займатися нотаріальною
діяльністю.

Згідно відповіді Державного
нотаріального архіву в
Дніпропетровської області від 28.02.2013
року № 31/02-04 за підписом завідувача
архіву ОСОБА_6 (яка знаходиться в
матеріалах цивільної справи
Вільногірського міського суду №
174/241/13-ц п/с N° 2/174/245/2013), слідує, що
приватний нотаріус Вільногірського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
припинив нотаріальну діяльність у 2001
році, тобто це підтверджує факт того, що
станом на 30.12.1996 року, цей нотаріус мав
право на зайняття нотаріальною
діяльністю, про що крім іншого свідчить
те, що, відповідно до ст. 26 Закону
України «Про нотаріат» (в редакції на
час укладення спірного договору),
приватний нотаріус має печатку із
зазначенням посади, свого прізвища,
імені та по батькові і округу
діяльності.

У їхньому випадку, станом на 30.12.1996 року,
підпис приватного нотаріуса ОСОБА_5 на
тексті спірного договору
купівлі-продажу квартири, скріплена
печаткою цього нотаріуса з усіма
атрибутами, зазначеними ст.26 Закону
України «Про нотаріат», що підтверджує
правомочність посвідчення ним
документів в нотаріальному порядку.

Згідно п.27 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерстві юстиції України від 18
червня 1994 p. N 18/5 (яка діяла на час
укладення спірного договору),
нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких
законодавством встановлено
обов'язкову нотаріальну форму.
Відповідно до чинного законодавства
обов'язковому нотаріальному
посвідченню підлягають: - договори про
відчуження (купівля-продаж, міна,
дарування, довічне утримання) жилого
будинку, іншого нерухомого майна
(статті 227, 242, 244, 426 Цивільного кодексу).

Відповідно до п.2-1 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 18 червня 1994 р. N 18/5 (яка діяла на час
укладення спірного договору),
нотаріальні дії, що вчиняються
нотаріусами України, виконуються на
спеціальних бланках нотаріальних
документів. Зразок бланка, а також
порядок обліку, зберігання та
витрачення бланків нотаріальних
документів встановлюються
Міністерством юстиції за погодженням з
Українською нотаріальною палатою.
Використання інших бланків або
стандартних білих аркушів паперу для
вчинення нотаріальних дій
забороняються. Документи, виконані не
на стандартному бланку, вважаються
недійсними.

У їхньому випадку спірний договір
виконаний нотаріусом на стандартному
бланку, а тому не має підстав вважати
його недійсним тільки тому, що начебто
стандартні бланки такої серії і номеру
не надавалися Головному управлінню
юстиції у Дніпропетровської області,
тим більше, що ні він, ні відповідач не
могли вплинути на номер та серію
стандартного бланку, на якому
викладений спірний договір.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна полягає в письмовій
формі і підлягає нотаріальному
посвідченню і державній реєстрації.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування або розпорядження своїм
майном (що є складовими частинами права
власності).

Конституція України у ч. 1 ст. 55 гарантує
кожному, що його права і свободи
захищаються судом. Згідно пункту 8
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року № 2 "Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції", відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК
України сторони зобов'язані подати
свої докази чи повідомити про них суд
до або під час попереднього судового
засідання у справі. Докази подаються у
строк, встановлений судом з
урахуванням часу, необхідного для
подання доказів. Згідно ч. 4 п. 7
вищевказаної Постанови Пленуму
Верховного Суду України, подання
доказів можливе на наступних стадіях
цивільного процесу, тому суд не вправі
через неподання доказів при
пред'явленні позову залишати заяву без
руху та повертати заявнику.

Керуючись ст.ст. 3, 109 ЦПК України, ст. 227
ЦК УРСР, ст.ст. 16, 202, 204, 316, 317, 328, 391 ЦК
України, позивач прохає: усунути
перешкоду в здійсненні ним права
власності на квартиру АДРЕСА_1,
визнавши дійсним договір
купівлі-продажу зазначеної квартири
від 30.12.1996 року укладений між ним та
ОСОБА_2, викладений на спеціальному
бланку серії ААВ № 353888 і посвідчений
приватним нотаріусом Вільногірського
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області, ОСОБА_4;
витрати у справі покласти на нього.

В судове засідання позивач не з'явився,
але надав заяву про розгляд справи за
його відсутності. Разом з тим, раніше, в
судовому засіданні, позивач позовні
вимоги та їх обгрунтування, що
викладені в позовній заяві, підтримав в
повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилася, про причини неявки суд не
повідомила, заяви про розгляд справи за
її відсутності та заперечень проти
позову не надала, проте сама була
належним чином повідомлена про час,
дату та місце судового засідання,
згідно розписки від 23.01.2014 р. Відповідно
до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд
дійшов висновку про проведення
судового засідання за відсутності
відповідачки, з заочним розглядом
справи. (а.с. 32)

Третя особа, приватний нотаріус ОСОБА_3,
надала заяву про розгляд справи за її
відсутності та згідно діючого
законодавства. (а.с.15)

Приймаючи до уваги пояснення позивача
та обгрунтування позову, що викладені в
позовній заяві, відсутність заперечень
з боку відповідачки, дослідивши в
судовому засіданні докази: квитанцію
про оплату судового збору - 114.70 грн. від
10.10.2013 р.; копію паспорту громадянина
України на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
н., згідно якого останній
зареєстрований за місцем проживання по
АДРЕСА_1 з 21.11.1997 р.; копію договору
купівлі-продажу квартири від 30 травня
1996 року, укладеного між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, викладеного на спеціальному
бланку серії ААВ № 353888 і посвідченого
приватним нотаріусом Вільногірського
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області, ОСОБА_4, з
відміткою Верхньодніпровського БТІ
про реєстрацію права власності на це
нерухоме майно 16.01.1997 р.; копію
інформаційної довідки з єдиного
реєстру спеціальних бланків
нотаріальних документів від 09.10.2013 р.,
згідно якої бланк серії ААВ 353888 був
отриманий Головним управлінням
юстиції у Вінницькій області 01.11.1996 р.;
копію довідки Державного
нотаріального архіву в
Дніпропетровській області від 17.10.2013 р.
№ 342/01-14, згідно якої Державний
нотаріальний архів в
Дніпропетровській області повідомляє,
що в реєстрі нотаріальних дій
приватного нотаріуса Вільногірського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
30.12.1996 року за реєстровим № 575 був
посвідчений договір купівлі-продажу
квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, для чого
були використані спеціальні бланки
нотаріальних документів ААВ № 353888 ТА
353889, - та оцінивши їх в сукупності та
взаємозв'язку, керуючись законом, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, законні і підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Суд вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини:

- Між сторонами виник спір внаслідок
того, що при оформленні договору
купівлі-продажу спірної квартири
АДРЕСА_1 30.12.1996 р., нотаріусом було
використано бланк нотаріального
документу серії ААВ 353888, який потрапив
до нього за невідомих обставин,
оскільки згідно єдиного реєстру
спеціальних бланків нотаріальних
документів цей бланк документу був
розподілений для іншої області
України, а саме для Головного
управління юстиції у Вінницькій
області;

- Спору та сумнівів стосовно факту
укладення договору купівлі-продажу
спірної квартири між позивачем та
відповідачкою, стосовно факту
належного нотаріального посвідчення
цього договору, стосовно належної
державної реєстрації права власності
на квартиру за позивачем, стосовно
змісту та форми бланку нотаріального
документу, на якому оформлено договір
купівлі-продажу квартири - немає; дані
факти підтверджуються копією довідки
Державного нотаріального архіву в
Дніпропетровській області від 17.10.2013 р.
№ 342/01-14, та копією договору
купівлі-продажу спірної квартири,
представленого позивачем;

- Відповідно до цих правовідносин,
враховуючи обгрунтування позову
позивачем, враховуючи відсутність
заперечень з боку відповідача,
оцінивши надані докази в їх сукупності
та взаємозв'язку, суд дійшов висновку,
що договір-купівлі продажу спірної
квартири між позивачем та
відповідачкою, дійсно, був укладений і
належним чином нотаріально
посвідчений, при цьому підстав,
передбачених ст. 203 ЦК України, для
визнання цього договору недійсним,
немає.

Згідно ст.204 ЦК України, передбачено
презумпцію правомірності правочину, а
саме, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно ст.ст.10,11,60 ЦПК України, суд
розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд і вправі
вчиняти щодо свого майна будь які дії,
які не суперечать закону, при
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства, усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав, власність зобов'язує.

Згідно статті 321 ЦК України: 1. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні. 2.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом

Згідно ст. 386 ЦК України: 1. Держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. 2. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. 3. Власник, права
якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод в
здійсненні права користування та
розпорядження майном.

Згідно ст. 150 ЖК України: Громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Приймаючи рішення, суд також керується
вимогами ст.ст. 209-211, 215-220 ЦК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд дійшов висновку про
покладення судових витрат, в виді
судового збору - 243.60 грн., на позивача,
ОСОБА_1, згідно його заяви, стягнувши з
нього в дохід держави України,
додатково, судовий збір - 128.90 грн.,
враховуючи, що ним сплачено при подачі
позову судовий збір в сумі - 114.70 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215,222-233, 294 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Усунути перешкоду в здійсненні
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., уродженцем м.
Вільногірська, Дніпропетровської
області, і/к № НОМЕР_1, зареєстрованим
за місцем проживання по АДРЕСА_1 права
власності на квартиру АДРЕСА_1,
визнавши дійсним договір
купівлі-продажу зазначеної квартири
від 30.12.1996 року, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, викладений на спеціальному
бланку серії ААВ № 353888 і посвідчений
приватним нотаріусом Вільногірського
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області, ОСОБА_4

Судові витрати у справі, в виді
судового збору - 243.60 грн., покласти на
позивача, ОСОБА_1, згідно його заяви,
стягнувши з нього в дохід держави
України, додатково, судовий збір - 128.90
грн., враховуючи, що ним сплачено при
подачі позову судовий збір в сумі - 114.70
грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається, протягом десяти днів з дня
його проголошення, через
Вільногірський міський суд,
Дніпропетровської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з
часу виготовлення його в повному
обсязі, надіслати рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
сторонам та третій особі.

Головуючий суддя
Шаповал Г.І.