У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року
м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

Суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Мазур Л.М., Умнової О.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» до
ОСОБА_5 про відшкодування збитків в
порядку регресу, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду
Луганської області від 14 жовтня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року позивач ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» звернувся до суду з
позовом, вимоги якого збільшив в ході
розгляду справи та просив стягнути з
відповідача на його користь збитки в
порядку регресу, завдані виплатою
страхового відшкодування у розмірі 16
868,73 грн. та судові витрати.

Позов мотивований тим, що 11 лютого 2012
року між страховою компанією та ОСОБА_5
був укладений договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, згідно умов
якого, СК «Гарант - Авто» взяла на себе
зобов'язання здійснити виплату
страхового відшкодування у разі
настання страхової події за участі
забезпеченого транспортного засобу
«Мерседес Бенц 112», д.н. НОМЕР_1. 6 березня
2012 року у м. Луганську на перехресті
вул. Карпінського та вул. Тухачевського
відбулася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля «Мерседес
Бенц 112», д.н. НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_5 та автомобіля «ВАЗ 2107», д.н.
НОМЕР_2, який належить Луганському
обласному будинку творчої
інтелігенції «Світлиця» (далі ЛОБТІ
«Світлиця), під керуванням ОСОБА_7
Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю
«ВАЗ 2107», д.н. НОМЕР_2, завдано
механічних пошкоджень. Постановою
Жовтневого райсуду м. Луганська від 14
травня 2012 року встановлено вину
відповідача у вказаній ДТП. Згідно
ремонтної калькуляції від 15 серпня 2012
року сума страхового відшкодування
склала 15621,11 грн. На підставі страхового
акту від 15 серпня 2012 року, заяви
директора ЛОДТІ «Світлиця» Марінкіної
Г.В. від 6 серпня 2012 року, ПАТ «УСК
«Гарант - Авто» було виплачено страхове
відшкодування у розмірі 15111,11 грн., за
вирахуванням франшизи у розмірі 510 грн.
В подальшому, на підставі заяви
потерпілої сторони, додаткового
страхового акту від 15 жовтня 2012 року, 18
жовтня 2012 року було здійснено доплату
страхового відшкодування у розмірі
1757,73 грн. Враховуючи, що повідомлення
про вказаний страховий випадок від
водія забезпеченого автомобілю ОСОБА_5
до страхової компанії протягом трьох
робочих днів з дня настання ДТП не
надходило, посилаючись на положення пп.
г п.38.1 ст.38, п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», позивач просив суд ухвалити
рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на його
користь суму завданої матеріальної
шкоди в порядку регресу у розмірі 16868,73
грн., а також судові витрати.

Позивач вказував на те, що відповідач
зобов'язаний відшкодувати страховій
компанії виплачене страхове
відшкодування в порядку регресу,
оскільки він письмово не повідомив про
дорожньо-транспортну пригоду протягом
трьох робочих днів з дня її настання.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 25 липня 2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Луганської області від 14 жовтня
2013 року апеляційну скаргу ПАТ
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» задоволено. Рішення суду
першої інстанції скасовано з
ухваленням нового рішення, яким
стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» 16 868,73 грн. заподіяних
збитків. Вирішено питання щодо
судового збору.

ОСОБА_5, не погоджуючись з даним
рішенням суду апеляційної інстанцій
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального
права, просить його скасувати із
залишенням в силі рішення місцевого
суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
протягом трьох днів з моменту настання
страхового випадку мало місце
звернення до страхової компанії водія,
що був причетний до такої пригоди, а
саме ОСОБА_7, тому не погодився з
доводами позивача щодо наявності
правових підстав для стягнення з
відповідача виплаченого страхового
відшкодування в порядку регресу.

Скасовуючи рішення місцевого суду з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову суд апеляційної
інстанції виходив з того, що оскільки
відповідач є особою, яка була причетна
до дорожньо-транспортної пригоди,
винна у її виникненні, є особою - чия
відповідальність була застрахована, то
саме він зобов'язаний був виконати
умови ст. 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», зокрема і умови щодо надання
письмового повідомлення протягом
трьох робочих днів. У ст. 38 вказаного
Закону є пряме посилання на норми та
обов'язки особи, причетної до ДТП, а
саме відповідача, щодо надання
письмового повідомлення. Факт
ненадання такого письмового
повідомлення є доведеним у справі, сам
факт усного звернення по телефону
родича відповідача не виключає
необхідності письмового звернення
останнього.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони зроблені судом без
належного з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін,
оцінки наданих ними доказів, з огляду
на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту
38.1.1 ст. 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Згідно підпунктом 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 вищевказаного Закону у разі
настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний вжити
заходів з метою запобігання чи
зменшення подальшої шкоди.

Судом першої інстанції встановлено,
що одразу після дорожньо-транспортної
пригоди було викликано співробітників
ДАІ, та довіреною особою ОСОБА_5 - ОСОБА_8
на його прохання повідомлено в
телефонному режимі страхову компанію
позивача про настання страхового
випадку, номер поліса, згідно з яким
було застраховано цивільно-правову
відповідальність власника наземного
транспортного засобу в зазначеній
страховій компанії, дату, до якої він
діє, ПІБ, адресу та номер мобільного
телефону застрахованої особи, місце,
час та обставини ДТП, відомості про
іншого учасника ДТП.

Протягом трьох робочих днів після
настання страхового випадку
від 6 березня 2013 року до ЛФ ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» надійшла письмова заява
встановленого зразку від представника
власника автомобілю «ВАЗ 2107», д.н.
НОМЕР_2» ЛОВТІ «Світлиця» ОСОБА_7, який
під час ДТП 6 березня 2012 року керував
зазначеним транспортним засобом.

Скасовуючи рішення місцевого суду
про відмову у задоволенні позову суд
апеляційної інстанції не надав
належної оцінки вказаним обставинам з
урахуванням зазначених вище норм
закону, не перевірив підстав для
відшкодування позивачу виплаченої
суми страхового відшкодування в
порядку регресу за рахунок ОСОБА_5,
цивільно-правова відповідальність
якого була застрахована в ПАТ «УСК
«Гарант-Авто», відповідно до підпункту
«ґ» пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». Не враховано та не надано
оцінки тим обставинам, що водій
причетний до ДТП ОСОБА_7 12 березня 2012
року направив страховій компанії
письмове повідомлення встановленого
зразка.

Апеляційним судом не спростовано
висновків суду першої інстанції, що
норма пп.33.1.4 п.33.1.1 ст.33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не містить прямої вказівки
про необхідність обов'язкового
звернення з письмовим повідомленням
про настання страхового випадку
виключно особи, цивільно-правова
відповідальність якої була
застрахована в цій страховій компанії,
а визначає необхідність звернення до
страховика, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
водія транспортного засобу, причетного
до такої пригоди.

Судом не перевірено та не встановлено
факт порушення відповідачем, як
страхувальником, вимог підпункту 33.1.2
пункту 33.1 статті 33 вищевказаного
Закону, та не враховано, що сам факт
неповідомлення страховика про ДТП за
відсутності зазначених умов не є
підставою для відшкодування
страхувальником в порядку регресу
сплаченого страховиком страхового
відшкодування.

Закон України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» пов'язує
обов'язок страховика здійснити
відшкодування саме зі страховим
випадком, а не з наданням
страхувальником страховику певних
документів.

Задовольняючи позов апеляційний суд
зазначене не врахував та належним
чином свої висновки не мотивував.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судом апеляційної
інстанції фактичних обставин, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, неповноту перевірки
законності і обґрунтованості рішення
місцевого суду, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що в свою чергу, призвело до
поверхневого вирішення спору.

За таких обставин, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.ст.336, 338
ЦПК України його слід скасувати з
передачею справи на новий розгляд до
цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 14 жовтня 2013 року
скасувати.

Справу передати до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. судді Висоцька
В.С. Гримич М.К. Мазур Л.М. Умнова
О.В.