Провадження по справі 2/122/166/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2014 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:
головуючого - судді Уржумової Н.В.,
при секретарі - Тарасюк М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м. Сімферополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні майном, зобов'язання
звільнити самовільно зайняті
приміщення та знесення самовільно
збудованого паркану, треті особи
Железнодорожна районна рада м.
Сімферополя АР Крим, Сімферопольська
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовними вимогами до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
майном, зобов'язання звільнити
самовільно зайняті приміщення та
знесення самовільно збудованого
паркану, та за мотивів, викладених у
позові, просила суд: зобов'язати ОСОБА_2
усунути перешкоди в користуванні
сараєм літ. «З» і коморою літ. «в7», які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
звільнення спірного приміщення від
речей і забезпеченні вільного доступу
ОСОБА_1 до зазначених нежитловим
приміщенням; Усунути ОСОБА_1 перешкоди
в користуванні власністю, шляхом
зобов'язання ОСОБА_2 звільнити пожежний
вихід з квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1;
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в
користуванні власністю, шляхом
зобов'язання ОСОБА_2 за власні кошти
демонтувати самовільно зведений,
вкрадений у ОСОБА_1, паркан перед
квартирою НОМЕР_2 по АДРЕСА_1;
зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1
самовільно привласнений паркан після
його демонтажу; Стягнути з відповідача
всі судові витрати по справі.
Від представника позивача до суду
надійшла заява про розгляд справи у
його відсутність, в якій він позов
підтримав у повному обсязі та просив
його задовольнити в повному обсязі, а
також, у разі неявки відповідача та її
представника ухвалити по справі заочне
рішення.

Відповідач та її представник до
судового засідання не з'явилися, про
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується розпискою на а.с. 57, про
причини неявки суду не повідомили,
клопотань про відкладення слухання
справи або проведення розгляду у їх
відсутність до суду на надавали.

Представник третьої особи -
Железнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим до судового
засідання не з'явився, надала суду
заяву, в якій просила розглянути справу
у її відсутність, проти задоволення
позову не заперечувала.

Представник третьої особи -
Сімферопольської міської ради до
судового засідання не з'явився, про час
та місце розгляду справи сповіщений
належно, про причини неявки суду не
повідомив, клопотань про відкладення
слухання справи до суду на надавав.

Справа розглядається в поряду ч. 2 ст. 197
ЦПК України.

З урахуванням письмової згоди
представника позивача, суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням статей 169, 224
ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи
№2-122/166/2014, оглянувши інвентарну справу
№4475, оцінивши усі наявні у справі
докази, суд дійшов до висновку пр.
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України,
якою встановлений принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справі не інакше як за зверненням
фізичних та юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК
України - кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до частини 3 ст. 60 ЦПК
України, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі виникає спір.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1,
житловою площею 16,8 кв.м , загальною
площею 47,3 кв.м, на підставі договору
купівлі - продажу від 06 червня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.11)

Після проведення реконструкції
квартири, 31 жовтня 2012 року ОСОБА_1 в
Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю в
АР Крим була зареєстрована декларація
про готовність об'єкта - квартири
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, загальною площею 123,8
кв.м., житловою площею 29,6 кв., до
експлуатації після її реконструкції
(а.с.12-14).

Право власності за ОСОБА_1 на квартиру
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 було зареєстровано
згідно діючого законодавства 31 січня
2013 року Реєстраційною службою
Сімферопольського міського управління
юстиції АР Крим (а.с.15).

У подальшому позивачем проводилися
різні будівельні роботи з благоустрою
прилеглої до квартири НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1 території.

Між власниками квартир по АДРЕСА_1 було
досягнуто домовленості з користування
сараями, які знаходяться у загальному
користуванні та веденні
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим.

Так, за відомостями інвентарної справи,
у користуванні власника квартири
НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 перебувала
частина сараю літ. «З», розміром 1,8 м х 3,5
м; у користуванні ОСОБА_4 перебувала
частина сараю літ. «З» , розміром 1,8 м х
3,5 м, яка прилягає до квартири ОСОБА_1; у
користуванні ОСОБА_5 знаходився сарай з
підвалом, розміром 3,5 м х 2,3 м (літ. «в7»),
який також прилягає до квартири ОСОБА_1

Надалі, між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 досягнуто домовленості про
передачу у користування ОСОБА_1
вищевказаних сараїв, про що були
укладені «домашні угоди» - договори
купівлі-продажу (надання права
користування) сараями (а.с.21,23,24).

Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного
кодексу України, власникам квартири у
дво- або багатоквартирному житловому
будинку належать на праві спільної
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі,
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Тобто, право власників
багатоквартирних домів на
розпорядження приміщеннями, які
знаходяться у спільній власності,
дозволено та регулюється цивільним
законодавством, зокрема, дозволяє
власникам самостійно розпоряджатися
таким майном та встановлювати порядок
їх користування.

Право ОСОБА_1 на користування сараями
підтверджується також відомостями
технічних паспортів, за якими у
користуванні власника квартири НОМЕР_1
по АДРЕСА_1 знаходиться частини сараю
літ. «З» площею 1,60 м х 3,5 м та 2,1 м х 3,5 м
(технічний паспорт, виданий на ім'я
колишнього власника квартири ОСОБА_3
від 01.12.2000 року) та сарай літ. «в7»
(технічний паспорт, виданий на ім'я
ОСОБА_118.10.2012 року).

Безпосереднім сусідом ОСОБА_1 є
відповідач ОСОБА_2, яка проживає у
квартирі НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 разом із
членами своєї родини, та була вселена
до даної квартири на підставі рішення
виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради АР Крим № 585 від 24 вересня
1999 року, однак ордеру, що надає право на
вселення, користування квартирою та
допоміжними до неї приміщеннями, не
отримувала.

Як встановлено судом, відповідач та
члени її родини до теперішнього часу не
зареєстровані в квартирі НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1.

За таких підстав, слід вважати, що
ОСОБА_2 не може користуватися усіма
правами, передбаченими для наймачів
житлових приміщень, оскільки не набула
такого права у повному обсязі, що
підтверджується відповіддю
виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради № 5-30/637/2 від 18.10.2011 року.

Надалі, ОСОБА_2 були самовільно зайняті
частини сараю літ. «З», хоча, за
встановленими фактичними обставинами
по справі, сарай знаходиться у
користуванні власника квартири НОМЕР_1
- ОСОБА_1

Крім того, відповідач і члени її сім'ї
самовільно зайняли комору літ. «в7» і
відмовляються в добровільному порядку
звільнити її, що підтверджується
матеріалами цивільної справи та
інвентарної справи, в яких наявні
чисельні звернення ОСОБА_1 до
контролюючих органів з вимогою
зобов'язання ОСОБА_2 звільнити
самовільно зайняті приміщення.

Такі дії відповідача не є законними,
оскільки в неї відсутні права наймача,
який згідно діючого законодавства, має
право користуватися майном та
приміщеннями, які знаходяться у
спільній власності, та наділений
правами власника.

Більш того, з матеріалів справи
убачається, що 05 липня 2012 ОСОБА_7, який є
сином відповідача ОСОБА_2, спільно з
шістьма особами самовільно
демонтували паркан, який було
встановлено перед квартирою НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1 за власні кошти власника
квартири ОСОБА_1

У подальшому, демонтованим парканом
ОСОБА_7 огородив територію, яка
прилягає до квартири НОМЕР_2 по АДРЕСА_1,
в якій він проживає, що не відповідає
технічним характеристикам,
встановленим в технічній документації
на квартиру НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, яка
наявна в матеріалах інвентарної
справи.

Крім цього, сім'я ОСОБА_2 самовільно
забудувала пожежний вихід з квартири
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Зазначені обставини, відповідачкою,
усупереч вимогам частини 1 статті 60 ЦПК
України, не спростовувані.

Згідно частини 1 статті 376 Цивільного
кодексу України, житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, не відведеному для
цієї мети, або без відповідного
документа, що дає право виконувати
будівельні роботи, або належним
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до частини 2 статті 386
Цивільного кодексу України, власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такого порушення .

У підпункті «б» пункту 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» роз'яснено, що
судовий захист права приватної
власності громадян здійснюється
шляхом розгляду справ, зокрема, за
позовами про визначення порядку
володіння, користування і
розпорядження майном, що є спільною
власністю. Судами розглядаються й інші
позови, пов'язані з охороною права
приватної власності .

За положеннями конституційного та
цивільного законодавства України,
громадянин не може бути позбавлений
права власності на своє майно, крім
випадків, передбачених цим Законом та
іншими законодавчими актами України.

Враховуючи усе вищевикладене, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Крім того, відповідно до положень
статті 214 ЦПК України - суд, під час
ухвалення рішення вирішує, у тому
числі, і питання щодо розподілу між
сторонами судових витрат.

З оглядом на викладене, суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача сплачений судовий
збір у розмірі 229,40 грн.

На підставі ч. 2 ст. 382, ч.2 ст.386, ст. 391
Цивільного кодексу України, керуючись
статтями 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1
перешкоди у користуванні сараєм літ.
«З» розміром 1,60 м х 3,5 м та 2,1 м х 3,5 м і
коморою літ. «в7», які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом їх звільнення
від речей і забезпечення вільного
доступу ОСОБА_1 до зазначених
нежитлових приміщень.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні власністю, шляхом
зобов'язання ОСОБА_2 звільнити пожежний
вихід з квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1; за
власні кошти демонтувати самовільно
зведений паркан перед квартирою
НОМЕР_2 по АДРЕСА_1; повернути ОСОБА_1
самовільно привласнений паркан після
його демонтажу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачену суму судового збору в розмірі
229 (вісті двадцять дев'ять) гривень 40
копійок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Залізничний районний суд м.
Сімферополя АРК шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: