Справа № 166/509/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Савчук М.А. Провадження №
22-ц/773/153/14 Категорія: 37 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

пр-ка позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

пр-ка відповідача - ОСОБА_4,

пр-ка третьої особи: Гірниківської
сільради - Мерчука В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, третя особа
на стороні позивача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
ОСОБА_6, до ОСОБА_3, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Гірниківська сільська рада, про
визнання заповіту недійсним за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Ратнівського районного суду
від 11 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л
А :

Рішенням Ратнівського районного суду
від 11 грудня 2013 року в позові ОСОБА_1 у
даній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати це рішення та ухвалити нове -
про задоволення позову.

Вважає, що судом допущено неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
у момент складання заповіту від 15.11.2012
року волевиявлення ОСОБА_7 було вільним
і відповідало її внутрішній волі, вона
усвідомлювала значення своїх дій та
могла керувати ними, а тому позов про
визнання заповіту недійсним не
підлягає до задоволення.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
та обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з наступних підстав.

Згідно ст.ст.1233, 1234 ЦК України заповітом
є особисте розпорядження фізичної
особи на випадок своєї смерті. Право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.
Вчинення заповіту через представника
не допускається.

Відповідно до ст.1254 ЦК України
заповідач має право у будь-який час
скасувати заповіт. Заповідач має право
у будь-який час скласти новий заповіт.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Частиною першою статті 225 передбачено,
що правочин, який дієздатна фізична
особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Із копії свідоцтва про смерть
вбачається, що ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 рік (а.с.8).

За життя ОСОБА_7 Гірниківською
сільською радою Ратнівського району
тричі від її імені посвідчувалися
заповіти - 21.05.2004 року на ім'я ОСОБА_1;
23.04.2012 року на ім'я ОСОБА_6 і 15.11.2012 року
на ім'я ОСОБА_3 (а.с.101).

Із оспорюваного заповіту вбачається,
що 15.11.2012 року ОСОБА_7 зробила
розпорядження - на випадок своєї смерті
належний їй житловий будинок з
надвірними будівлями і спорудами, який
знаходиться в АДРЕСА_1 і присадибну
ділянку заповіла ОСОБА_3. Цей заповіт
посвідчено секретарем Гірниківської
сільради ОСОБА_8, зареєстрований у
реєстрі за № 69 та із заповідача
стягнуто державне мито. При
посвідченні заповіту особу ОСОБА_7
встановлено та її дієздатність
перевірено (а.с.15).

Як показала в суді першої інстанції
свідок ОСОБА_8 (секретар сільської ради)
ОСОБА_7 прийшла складати заповіт 15.11.2012
року сама особисто. Коли їй було
роз'яснено, що заповіт можна посвідчити
лише після попередньої оплати
державного мита, то вона все зрозуміла
і прийшла вдруге уже із відповідними
квитанціями, після чого і було
посвідчено заповіт. Жодних сумнівів
щодо дієздатності ОСОБА_7 не виникало.
Вона не була ані заляканою, ані
збентеженою і чітко висловила свою
волю залишити майно ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_9 (працівник пошти
с.Гірники) в суді першої інстанції
показала, що ОСОБА_7 15.11.2012 року
приходила сплатити державне мито за
складання заповіту. При цьому була
здоровою та адекватною, була без
будь-кого, а сама особисто і чітко
пояснила, які саме кошти їй необхідно
сплатити.

Згідно акту № 409 посмертної
судово-психіатричної експертизи від
26.11.2013 року Волинської обласної
психіатричної лікарні № 1 ОСОБА_7 під
час підписання заповіту 15 листопада 2012
року виявляла ознаки церебрального
атеросклерозу, без суттєвих
когнітивних розладів. Однак, в наданих
на дослідження комісії матеріалах
справи, медичної документації, показах
свідків відсутні переконливі дані про
наявність у ОСОБА_7 виражених розладів
психіки, які б позбавляли її можливості
розуміти значення своїх дій та
керувати ними (а.с.137-139).

Із копії медичної картки ОСОБА_7
вбачається, що у спірний період з
жовтня по грудень 2012 року вона
зверталася за медичною допомогою лише
до лікаря-окуліста (а.с.55-58).

ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра не
перебувала, за час амбулаторного
нагляду розладів психіки лікарями не
відмічалось.

Не заслуговують на увагу покликання
апелянта на ті обставини, що ОСОБА_7 на
момент вчинення заповіту не розуміла
значення своїх дій, оскільки після
отриманої травми в 2011 році не сприймала
події за дійсні, не могла потрапити
додому, легко піддавалася під вплив і
вірила у все, що їй кажуть, а тому
вчинила цей правочин поза своєю волею
та під впливом відповідачки ОСОБА_3,
тобто помилково.

Зазначеним обставинам суд дав належну
оцінку. Сам факт наявності у
спадкодавця ряду хвороб не свідчить
про її неможливість усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

Абсолютна неспроможність ОСОБА_7 у
момент вчинення правочину розуміти
значення своїх дій та (або) керувати
ними свого підтвердження не знайшла,
оспорюваний заповіт був вільним
волевиявленням померлої.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції на підставі встановлених в
судовому засіданні фактів, що
підтверджуються належними доказами,
правильно визначено правовідносини
між сторонами і застосовано норми
матеріального права, що регулюють ці
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а є
власним тлумаченням встановлених
обставин справи, були предметом
дослідження суду першої інстанції і їм
суд в сукупності з іншими доказами у
справі дав правильну юридичну оцінку.

Рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити, а рішення Ратнівського
районного суду від 11 грудня 2013 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді