УХВАЛА

10 лютого 2014 року
м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Гримич М.К.,
Дем'яносова М.В.,

Парінової І.К.,
Штелик С.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Вишгородської центральної районної
лікарні, третя особа: Вишгородська
районна державна адміністрація, про
відшкодування добових на період
відрядження на курси підвищення
кваліфікації,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до Вишгородської
центральної районної лікарні, третя
особа: Вишгородська районна державна
адміністрація, про відшкодування
добових на період відрядження на курси
підвищення кваліфікації.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 12 червня 2013
року позов задоволено.

Стягнуто з комунального закладу
«Вишгородської центральної районної
лікарні» на користь ОСОБА_3 витрати на
відрядження у розмірі 600 грн та судові
витрати у розмірі 229 грн.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 02 жовтня 2013 року скасовано
рішення суду першої інстанції,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 жовтня 2013 року
у відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 02 жовтня 2013 року у вказаній справі
відмовлено на підставі п.5 ч.4 ст. 328 ЦПК
України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних

кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 жовтня 2013 року, з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:
положень частини 1 статті 233 КЗпП
України.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
від 31 жовтня 2012 року у справі за позовом
про стягнення виплат по службових
відрядженнях та середнього заробітку
за час затримки розрахунку; та на
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
від 13 листопада 2013 року у справі за
позовом про визнання незаконним та
скасування наказу про зменшення
посадового окладу, стягнення
заробітної плати та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 Цивільного процесуального кодексу
України», заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права полягає, зокрема: у
різному тлумаченні судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин; у різному застосуванні
правил конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за
змістом судових рішень означає, що суд
(суди) касаційної інстанції при
розгляді двох або більше справ за
подібних правовідносин при однаковому
їх матеріально-правовому регулюванні
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків.

Розглянувши заяву ОСОБА_3, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску вказаної цивільної справи до
провадження Верховного Суду України,
оскільки з наданої копії ухвали суду
касаційної інстанції від 31 жовтня 2012,
вбачається, що наведені заявником
підстави стосуються інших фактичних
обставин справи, а тому підстави для
допуску вказаної вище справи до
Верховного Суду України в порядку,
встановленому главою 3 розділу 5 ЦПК
України відсутні.

Крім того, відповідно до п.7 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2011
року № 11 «Про судову практику
застосування статей 353 - 360 Цивільного
процесуального кодексу України»,
постановлення касаційною інстанцією
ухвали про скасування рішення судів
нижчих інстанцій із передачею справи
на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК, і
на них не може здійснюватися посилання
на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК.

Таким чином, колегія суддів також не
знаходить підстав для допуску вказаної
цивільної справи до провадження
Верховного Суду України, оскільки
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
від 13 листопада 2013 року, на яку
посилається заявник, було скасовано
ухвалу суду апеляційної інстанції з
передачею справ на новий розгляд.
Тобто, вказаною ухвалою остаточного
вирішення спору та застосування норм
матеріального права судом касаційної
інстанції не відбулося, тому на таку
ухвалу не може здійснюватися посилання
на підтвердження підстави,
встановленої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
Вишгородської центральної районної
лікарні, третя особа: Вишгородська
районна державна адміністрація, про
відшкодування добових на період
відрядження на курси підвищення
кваліфікації, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 жовтня 2013 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.К. Гримич

М.В. Дем'яносов

І.К. Парінова

С.П. Штелик