Справа №489/7327/13-ц 03.02.2014 03.02.2014 03.02.2014
Провадження №22-ц/784/148/14
Головуюча у 1-й інстанції Тихонова Н.С.
Доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

03 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Руднік Є.М.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2, його представника -
ОСОБА_3,

- представника третьої особи ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

представника третьої особи ОСОБА_5 -
ОСОБА_4

на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 29
жовтня 2013 року, ухваленого у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи,
які не заявляють вимог щодо предмета
спору: державне підприємство
«Науково-виробничий комплекс
газотурбобудування «Зоря» -
«Машпроект», ОСОБА_5, про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом,

встановила:

04 вересня 2013 року ОСОБА_2 пред'явив до
суду позов до Миколаївської міської
ради та державного підприємства
«Науково-виробничий комплекс
газотурбобудування «Зоря» -
«Машпроект» (далі - Підприємство) про
визнання за ним права власності на
спадкове майно в порядку спадкування
за заповітом.

Протокольною ухвалою Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 16
вересня 2013 року замінено первісного
відповідача, Миколаївську міську раду,
належним - ОСОБА_6 та залучено
Підприємство, як третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору.

Позивач зазначав, що ОСОБА_7 належала на
праві спільної часткової власності ?
частина квартири АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 15 лютого 2005 року.

Зазначена квартира була набута ним у
спільну часткову власність разом з
ОСОБА_5 в порядку приватизації.

06 жовтня 2012 року ОСОБА_7 склав заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстрований в
реєстрі за №3117, за яким усе належне
своє майно заповів позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер.

Спадщину після його смерті у
встановленому законодавством порядку
прийняли він та донька померлого
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на відсутність оригіналу
правовстановлюючого документу на
спадкове майно та відмову нотаріуса у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
позивач просив визнати за ним право
власності на ? частку вказаної
квартири в порядку спадкування за
заповітом.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 29
жовтня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено. Визнано за ним право
власності на ? частку квартири АДРЕСА_1

Ухвалою того ж суду від 28 листопада 2013
року відмовлено у задоволенні заяви
ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник
третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, а саме те, що спадкодавець, не
провівши державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, за життя
не набув право власності на спірну
частину квартири, просив рішення суду
скасувати й ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
посилалася на її безпідставність.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
спірна частина квартири належала
спадкодавцю, а позивач, як єдиний
спадкоємець за заповітом, позбавлений
можливості отримати свідоцтво про
право на спадщину у нотаріальній
конторі.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень статей 1216, 1217 ЦК
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті.

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК
України).

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична
або юридична особа може набути право
власності у разі приватизації
державного майна та майна, що є в
комунальній власності. Приватизація
здійснюється у порядку, встановленому
законом.

Частиною п'ятою статті 5 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" передбачено, що передача квартир
(будинків) у власність громадян з
доплатою, безоплатно чи з компенсацією
відповідно до статті 5 цього Закону
оформлюється свідоцтвом про право
власності на квартиру (будинок), яке
реєструється в органах приватизації і
не потребує нотаріального посвідчення.

Органи приватизації, що здійснюють
приватизацію державного житлового
фонду, згідно з частиною сьомою статті 8
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" мають
право на діяльність по оформленню та
реєстрації документів про право
власності на квартиру (будинок).

Тобто, у разі приватизації об'єктів
державного та комунального житлового
фонду документом, що підтверджує
виникнення прав на такі об'єкти, є
свідоцтво про право власності видане
відповідно до Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", яке є підставою для проведення
державної реєстрації права власності
на приватизаційні об'єкти нерухомого
майна в органах державної реєстрації
за заявою власника або уповноваженого
ним органу.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що ОСОБА_7 з
ОСОБА_5 з 01 листопада 2002
року по 02 жовтня 2011 року перебували у
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей
не мали.

В період шлюбу, їм передана у приватну
спільну часткову власність, по ? частки,
однокімнатна квартира АДРЕСА_1 згідно
із Законом України Про приватизацію
державного житлового фонду".

15 лютого 2005 року органом приватизації
їм було оформлено та видане свідоцтво
про право власності на житло, яке
зареєстроване у реєстровій книзі за №
2122.

19 січня 2005 року оформлений технічний
паспорт на цю квартиру.

Між тим, реєстрація вказаного
свідоцтва в органах державної
реєстрації ними не була проведена.

06 жовтня 2012 року ОСОБА_7 склав заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстрований в
реєстрі за №3117, за яким усе належне
своє майно заповів позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер.

Проаналізувавши викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що з
оформленням свідоцтва про право
власності відповідно до Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" у ОСОБА_7 виникло право власності
на спірну частину квартири.

А не проведення державної реєстрації
цього свідоцтва в органах державної
реєстрації, на що посилалась ОСОБА_5, на
думку колегії суддів, не свідчить про
те, що у ОСОБА_7 на спірне майно такого
права не виникло.

Тому висновок суду першої інстанції
проте, що спірна частина квартири
входила до складу спадщини після
смерті ОСОБА_7, згідно ст. 1218 ЦК України,
є вірним.

З матеріалів справи також вбачається,
що спадщину після смерті ОСОБА_7 у
встановленому законодавством порядку
прийняли позивач та донька померлого
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обставин щодо права ОСОБА_6 на
обов'язкову частку у спадщині, згідно
ст. 1241 ЦК України, матеріали
справи не містять.

За такого, висновок суду першої
інстанції, що позивач є єдиним
спадкоємцем за заповітом, після смерті
ОСОБА_7, є вірним.

Судом також встановлено, що 25 липня 2013
року постановою приватного нотаріуса
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, відмовлено ОСОБА_2 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за відсутністю правовстановлюючого
документу на квартиру.

З урахуванням викладених обставин, суд
першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку, що
відсутність оригіналу
правовстановлюючого документу на
належне спадкодавцю майно позбавляло
позивача права отримати свідоцтво про
право на спадщину в нотаріальній
конторі, тому його право на спадкування
підлягало захисту в судовому порядку
шляхом визнання за ним права власності
на частку майна спадкодавця.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
рішення суду першої інстанції,
постановленого з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_4
відхилити, а заочне рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 29 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: