________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 2-5934/11
Провадження № 2/520/2532/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого-судді
Салтан Л.В.

при секретарях
Небесній О.О., Зозулянському Д.О.,

Мельничуковській К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

про визнання майна спільною сумісною
власністю, поділу спільного
подружнього майна, витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського
районного суду м. Одеси з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вимогами про
визнання майна, а саме квартири АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю та поділу
вказаного спільного подружнього майна.

У судовому засідання позивач підтримав
позовні вимоги, пояснивши, що 30 серпня
1991 року між ним, ОСОБА_1, та ОСОБА_5 було
укладено шлюб. За час шлюбу разом з
дружиною вони придбали трикімнатну
квартиру АДРЕСА_2, уклавши 11 липня 2005
року відповідну угоду купівлі-продажу.
В серпні 2007 року подружжя у відділу
РАЦС розлучилося. Проте, після
розлучення уу них залишилися добрі
взаємовідносини, вони продовжували
проживати разом та в січні 2008 року
продали трикімнатну квартиру АДРЕСА_2
та одночасно придбали однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1. Угода
купівлі-продажу однокімнатної
квартири була укладена від 8 січня 2008
року на ім'я дружини ОСОБА_5

У вказаній квартирі позивач з дружиною
зробив ремонт, придбали побутову
техніку, разом мешкали. ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_5 померла. Після смерті
дружини, позивач не в змозі потрапити
до спірної квартири, так як ОСОБА_3 у той
час, коли позивач перебував на дачі,
змінила замки в квартирі та не впустила
позивача, про що свідчить відповідна
заява до Київського РВ ОМУ ГУМВД
України в Одеської області.

Більш того, відповідачка ОСОБА_2
відмовилася від спадщини на користь
своєї доньки ОСОБА_3 Позивач згодом
дізнався, що ОСОБА_3 в судовому порядку
ще до спливу шестимісячного строку
після смерті спадкодавця, відповідно
до рішення Київського районного суду м.
Одеси від 15 серпня 2011 року отримала
право власності на вказану квартиру. У
суді відповідачка ОСОБА_3 приховала
факт, що спірна квартира була придбана
за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_5
Отримавши рішення суду, відповідачка
ОСОБА_3 продала квартиру сторонній
особі ОСОБА_4, яка вселилася до квартири
та мешкає там досі.

Вказані обставини змусили позивача
звернутися з позовом до суду для
захисту свої прав співвласника
спірного майна.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 до суду не
з'явились, повідомлялись належним
чином, про причини неявки суд не
сповістили.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому
засіданні пояснила, що придбала спірну
квартиру у ОСОБА_3, проте договір
купівлі-продажу оформили договором
дарування від 19 грудня 2011 року. За
вказаним договором дарування від 19
грудня 2011 року, ОСОБА_4 передала 55 000
доларів США ОСОБА_3 Також, вона
заперечує проти задоволення позову
вважаючи, що прав позивача не
порушувала.

Представник ОСОБА_3, за довіреністю
ОСОБА_6, пояснив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
були добрі відносини. ОСОБА_1 допомагав
їй, лікував, давав гроші. За поясненнями
представника, ОСОБА_3, вважає, що спірна
квартира є власністю ОСОБА_5, так як до
ОСОБА_1 у власність перейшла дача, на
якій він постійно мешкав, а в квартирі
бував дуже рідко.

Вислухавши пояснення сторін, присутніх
в судовому засіданні, допитавши
свідків та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що зазначений позов
підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 30
серпня 1991 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у
відділі РАЦС Київського району м. Одесі
було укладено шлюб. Зазначена
обставина вбачається з відповідного
штампу у громадянському паспорті
ОСОБА_1

11 липня 2005 року, в період шлюбу,
подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було
придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.
Відповідно до договору купівлі-продажу
від 11 липня 2007 року, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_15
у реєстрі № 2601, та витягу про
реєстрацію права власності за № 8391192
від 20 вересня 2005 року, право власності
на придбану квартиру було оформлено на
ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу, виданого відділом РАЦС
Київського районного управління
юстиції м. Одеси 21 серпня 2007 року Серія
НОМЕР_1, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було
розірвано.

Як вбачається з копії договору
купівлі-продажу, 08 січня 2008 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 трикімнатну квартиру
АДРЕСА_2 було продано.

В той же день, 08 січня 2011 року, за
договором купівлі-продажу,
посвідченого тим самим нотаріусом, що
посвідчував угоду купівлі-продажу
трикімнатної квартири, на ім'я ОСОБА_5
було придбано однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, яка складається з однієї
житлової кімнати житловою площею 20,3 кв.
м. та підсобних приміщень. Загальна
площа квартири складає 37,9
кв.м.

Право власності на вказану
однокімнатну квартиру було
зареєстровано в КП «ОМБТІ та
РОН» за № 3500 в книзі 670-пр-15, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 18 березня 2008 року за № 18144398.

Вбачається, що між сторонами судового
спору виникли правовідносини спільної
сумісної власності, які регулюються
нормами Сімейного кодексу України, що
набув чинності з 2004 року.

Як вбачається з вимог ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вбачається, що трикімнатна квартира
АДРЕСА_2 рахується спільним сумісним
майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5, так
як була набута за час шлюбу, укладеного
у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Таким чином, грошові кошти як особливий
вид речей, виручені у випадку продажу
спільного сумісного майна, є також
об'єктом спільної сумісної власності.

За таким рахунком, майно, придбане за
рахунок спільних грошових коштів,
також рахується спільним сумісним
майном чоловіка та жінки, які не
перебували на час такої купівлі у
шлюбі, проте мешкали однією родиною.

Фактами, що підтверджують мешкання
однією родиною ОСОБА_1 та ОСОБА_5, є ті
обставини, що позивач постійно
зареєстрований за адресою придбаної
однокімнатної квартири АДРЕСА_1,
постійно мешкав у вказаній квартирі,
усі витрати з поховання ОСОБА_5 поніс
самостійно.

Крім іншого, свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 також підтвердили той факт, що
ОСОБА_1 мешкав разом з ОСОБА_5 однією
родиною по день її смерті, утримував
сім'ю, займався похованням дружини.

Так, свідок ОСОБА_9, колишня власниця
однокімнатної квартири АДРЕСА_1,
пояснила, що вказану квартиру
приходили дивитися ОСОБА_1 разом з
дружиною, гроші за квартиру платив
особисто ОСОБА_1, привозив свою краску
для ремонту. Після продажу бачила їх
разом як біля дому, так і в магазині, так
як близько мешкали.

Свідок ОСОБА_10, подруга померлої
ОСОБА_5, зазначила, що знає ОСОБА_1 20
років. Підтвердила, що квартиру він та
його дружина купували разом, мешкали
однією сім'єю. ОСОБА_1 утримував усю
родину, також доньку та онучок померлої
дружини. Сплатив поховання дружини
ОСОБА_5, доньки ОСОБА_2 не було
навіть на похованні матері.

Свідок ОСОБА_12, також підтвердила,
що знає ОСОБА_1 більше 20 років. Він
завжди утримував родину. Подружжя
ОСОБА_1 посварилось та розірвали шлюб
через те, що дружина усі кошти
витрачала на онучок. ОСОБА_1 лікував та
возив до лікарні дружину. Мешкали разом
після розлучення, мали спільний бюджет,
зробили ремонт, купили меблі, вбудовану
кухню. Свідок підтвердила, що померла
при ній неодноразово давала кошти
онучкам ОСОБА_3 та її чоловіку. Донька
ОСОБА_2 з померлою ОСОБА_5 не
спілкувалася.

Суд приймає до уваги свідчення ОСОБА_10,
ОСОБА_11, так як вони дійсно тісно
спілкувалися з ОСОБА_5 та ОСОБА_13 як
друзі родини, навідували родину за
адресою мешкання та знають родинні
відносини.

Також, суд приймає до уваги свідчення
свідка ОСОБА_9, яка продавала квартиру
АДРЕСА_1, так як не вбачає у свідчення
свідка будь-якої зацікавленості.

Суд також критично відноситься до
свідчень свідка ОСОБА_14, голови
правління «Наш будинок», який пояснив,
що померла ОСОБА_5 робила ремонт,
зверталася зареєструвати ОСОБА_1,
мешкала одна. ОСОБА_1 він не бачив, усі
платежі по квартирі сплачувала ОСОБА_5
Проте, як пояснив свідок, він ніколи не
був у квартирі ОСОБА_5, тісно з родиною
не спілкувався.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 після офіційного
розлучення, примирилися та почали
мешкати разом як одна родина, та 08 січня
2008 року однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
придбали у спільну сумісну власність.
Факт придбання квартири у сумісну
власність також підтверджує та
обставина, що ОСОБА_1 не має у власності
іншого житла, що підтверджується
довідкою КП «ОМБТІ та РОН» № 432942.67.13 від
14 грудня 2013 року.

Проте, як було встановлено у судовому
засіданні, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року, про що свідчить свідоцтво про
смерть Серія НОМЕР_2, видане 03 травня 2011
року Першим Малиновським відділом
ДРАЦС Одеського міського управління
юстиції.

Після смерті ОСОБА_5, її спадкоємиця
донька ОСОБА_2, відмовилася від
успадкування спадщини на користь своєї
доньки, онуки померлої - ОСОБА_3

ОСОБА_3 у судовому порядку, відповідно
до рішення Київського районного суду м.
Одеси 15 серпня 2011 року, отримала право
власності на спірну квартиру АДРЕСА_1,
як на спадщину після смерті ОСОБА_5

Проте, рішенням Апеляційного суду
Одеської області від 12 грудня 2012 року,
рішення Київського районного суду було
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у позовних вимогах ОСОБА_3 про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на
спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1
було відмовлено. Вказане рішення суду
набуло законної чинності.

Але, до скасування вказаного рішення
Київського районного суду м.Одеси від 15
серпня 2011 року, ОСОБА_3 встигла продати
спірну квартиру ОСОБА_4

Як було встановлено у судовому
засіданні, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було
укладено саме договір купівлі-продажу
спірної квартири АДРЕСА_1 який був
прихований договором дарування від 19
грудня 2011 року. Факт укладання саме
договору купівлі-продажу
підтверджується власноруч написаною
розпискою, яка надала ОСОБА_3 ОСОБА_4 на
підтвердження отримання нею 55 000
доларів США від покупця квартири.

За вимогами ст. 388 ЦК України якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Як було встановлено у судовому
засіданні, спірна однокімнатна
квартира

АДРЕСА_1 була продана ОСОБА_3 без згоди
іншого співвласника квартири ОСОБА_1
Укладеним договором дарування
вказаної квартири від 19 грудня 2011 року
ОСОБА_1 був позбавлений права власності
на частку у праві власності на
квартиру, тому як співвласник він має
право на витребування вказаного майна
від набувача ОСОБА_4

Суд не погоджується з доводами ОСОБА_4
щодо пропоску ОСОБА_1 строку позовної
давності на звернення до суду з
вказаним позовом. Спірна квартира
АДРЕСА_1 була придбана позивачем та
його «цивільною» дружиною 08 січня 2008
року. З часу придбання позивач вважав
вказану квартиру спільним сумісним
майном, та, відповідно вважав себе
співвласником квартири. За час життя
ОСОБА_5 права позивача як співвласника
не порушувалися. Та тільки після смерті
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
та з оформленням спадкових прав ОСОБА_3,
він дізнався про порушення своїх прав
співвласника.

За вимогами ст. 71 СК України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, ділиться ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними. За ст.. 70 СК
України, уразі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
частки дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму
Верховного суду № 11 від 21 грудня 2007
року вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом та попереднього
внесення на депозитний рахунок суду
відповідної грошової суми. У разі коли
жоден із подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Враховуючи, що співвласник ОСОБА_5 на
час поділу спільної сумісної власності
померла та не може здійснити дій,
передбачених ст.71 СК України, суд
вважає за доцільне поділити спільне
сумісне майно у вигляді квартири
АДРЕСА_1 шляхом визнання за позивачем
права власності на 1/2 частину
зазначеної квартири.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглянувши справу в межах
заявлених позивачем вимог, на основі
дотримання принципів диспозитивності,
змагальності справедливості
судочинства, всебічного та повного
дослідження обставин справи, перевірки
їх наданими сторонами доказами,
оцінивши їх у сукупності, виконавши
вимоги процесуального закону, дійшов
висновку, що позовну заяву слід
задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 209, 212-214 ЦПК
України, ст.ст. 60, 71, 74 СК України, п.3
Пленуму Верховного Суду України за № 5
від 31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення», п.п. 20, 25
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», п.п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання майна спільною
сумісною власністю, поділу спільного
подружнього майна, витребування майна -
задовольнити.

Встановити факт мешкання однією сім'єю
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з вересня 2007 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Витребувати майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1 у набувача ОСОБА_4, передавши її
у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Поділити спільне сумісне майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, яка
складається в цілому з однієї житлової
кімнати житловою площею 20,3 кв. м та
підсобних приміщень, загальна площа
квартири 37,9 кв. м.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги на
рішення суду, протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Головуючий
Салтан Л. В.