Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2014 року Юр»ївський районний
суд Дніпропетровської області у
складі головуючого судді Маренич
С.О., при секретарі Літвіченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Юр»ївка
цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» м.
Дніпропетровськ до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним
договором, в обґрунтування заявлених
вимог вказуючи на те, що 14.03.2008
року між позивачем та відповідачем
по справі ОСОБА_1 було укладено
договір без номеру, відповідно до
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 3 000, 00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, зі сплатою
відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на
те, що підписана ним заява разом з
Умовами надання банківських послуг
та Правилами користування платіжною
карткою складає між ним і Банком
договір.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання, при цьому якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Відповідно до п. 6.5 Умов надання
банківських послуг позичальник
зобов»язався погашати
заборгованість за кредитом,
відсотками за його використання, за
перевитрати платіжного ліміту, а
також оплачувати комісії на умовах,
передбачених цим Договором, при
цьому згідно п.6.6 Умов надання
банківських послуг у разі
невиконання зобов»язань за Договором
на вимогу Банку виконати
зобов»язання з повернення кредиту,
оплатити винагороду Банку.

Відповідно до п. 8.6 Умов надання
банківських послуг при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов»язань
передбачених цим договором більш
ніж на 120 днів, позичальник
зобов»язався сплатити Банку штраф в
розмірі 500 грв. + 5% від суми позову.

Позивач зазначав, що свої
зобов»язання за кредитним договором
виконав належним чином, надавши
відповідачеві кредит у визначеному
договором розмірі.

Проте, відповідач не надав Банку
своєчасно грошові кошти для
погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, а також іншими
витратами відповідно до умов
Договору.

Відтак, станом на 10.10.2013 року
відповідач має заборгованість за
кредитним договором в розмірі 23
186, 93 грв. , яка складається з: 2 809, 00
грв. - заборгованість по кредиту;
12 077, 60 грв. -заборгованість по
процентам за користування
кредитом; 6 720, 00 грв.- заборгованість
по комісії за користування
кредитом; 500 грн. - штраф ( фіксована
частина) та 1 080, 33 грв. - процентна
складова штрафу.

Посилаючись на ст. ст. 526, 527, 530, 1050,
1054 ЦК України позивач просив
стягнути з відповідача по справі
заборгованість за кредитним договором
в сумі 23 186, 93 грв. та судові
витрати по справі.

Представник ПАТ КБ « Приватбанк»
Залізко В.С. в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про
розгляд справи в його відсутності,
при цьому позовні вимоги повністю
підтримав (ас. 32, 83).

Відповідач ОСОБА_1 в судове
засідання не з»явився, надав суду
заяву в якій зазначив, що судовий
розгляд даної справи просить
проводити в його відсутності, при
цьому позовні вимоги визнає
частково, а саме - заборгованість за
кредитом в сумі 2 809,00 грв. визнає
повністю; заборгованість по
процентам за користування кредитом в
сумі 12 077, 60 грв. визнає частково в
розмірі 6 000 грв; заборгованість по
комісії за користування кредитом в
сумі 6 720, 00 грв. повністю не визнає;
штраф в сумі 500 грв. повністю визнає,
а його фіксовану частину в сумі 1 080,
33 грв. повністю не визнає (ас.73).

Виходячи з наведеного суд знаходить
можливим розглянути дану справу та
ухвалити рішення у відсутності
сторін по справі на підставі
наявних у ній письмових матеріалів
про права та взаємовідносини
останніх, при цьому відповідно до
ч.2 ст. 197 ЦПК України не здійснює
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Дослідивши письмові матеріали
справи в межах заявлених позовних
вимог , оцінивши надані докази по
справі, суд приходить до наступного:

- судом встановлено, що 14.03.2008 року
між ЗАТ КБ « Приватбанк»,
правонаступником якого в даний час
є ПАТ КБ »Приватбанк» (ас.31), та
відповідачем ОСОБА_1 був укладений
договір № б/н, відповідно до
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 3 000, 00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, зі сплатою
відсотків за користування кредитом
у розмірі 24 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом
, з кінцевим терміном повернення,
що відповідає строку дії картки, що
підтверджується копією заяви,
Умовами та правилами надання
банківських послуг ( а. с. 15, 16, 17-23). При
цьому, заява позичальника на видачу
кредиту , що міститься на аркушах
справи 15 та 16 в більш якісному
вигляді суду надана не була з
повідомленням про неможливість таку
надати в зв»язку з її відсутністю
(ас. 76).

З відповіді на запит суду , наданої
представником позивача, додатково
встановлено, що платіжну картку
відповідач отримав за НОМЕР_1, при
цьому картка видавалась на один
рік, кредитний ліміт за карткою не
збільшувався, погашення
заборгованості за кредитом мало
відбуватися щомісячно (ас.76).

Відповідно до п. п. 3.1.1 пункту 3
частини 11 Умов та правил надання
банківських послуг, строк дії
картки вказаний на картці (місяць та
рік). Картка дійсна до останнього
календарного дня зазначеного місяця
(ас. 21, 22).

Згідно відповіді позивача на запит
суду щодо строку дії картки,
останній повідомив суд, що карта
видавалася відповідачу терміном на
один рік, а відтак, оскільки така
була видана 14.03.2008 року, то
відповідно мала термін дії до
березня місяця 2009 року (ас. 16, 76).

Отже, строк дії платіжної картки
відповідача, відповідно до
зазначеного позивачем строку її
дії, закінчився в березні місяці
2009 року.

Відповідно до п. 5.4 Умов та правил
надання банківських послуг, строк
погашення кредиту в повному обсязі
встановлений останнім днем місяця
дії картки (ас.22).

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач мав погасити
заборгованість по вищезазначеному
кредитному договору не пізніше 31
березня 2009 року.

Оскільки строк дії картки був
встановлений до березня місяця 2009
року, то трьохрічний строк позовної
давності сплинув в березні 2012
року, проте з позовними вимогами
позивач звернувся до суду лише в
листопаді 2013 року.

Позивач в позовній заяві зазначав
про те, що відповідно до п. 9.12 Умов
та Правил надання банківських
послуг договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання, при
цьому якщо протягом цього терміну
жодна зі сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії Договору,
він автоматично лонгується на
такий же термін, а відтак не зазначав
про причини пропуску строку
звернення до суду та питання щодо їх
поновлення не ставив , вважаючи, що з
огляду на дані положення Договору
такі не пропустив, оскільки договір
є діючим.

Разом з тим, як зазначалося вище,
кредитним договором встановлено
кінцевий термін повернення
кредиту в повному обсязі не
пізніше останнього дня місяця,
зазначеного на платіжній картці,
тобто до 31 березня 2009 року.

Відповідно до п. 5.2 розділу 5 Умов
і Правил надання банківських
послуг (ас.20) , позивач мав право у
випадку порушення відповідачем
боргових зобов'язань , умов
укладеного договору, зупинити
здійснення розрахунків по карті,
або ж признати її недійсною до
моменту усунення порушень, а також
вимагати дострокового виконання
боргових зобов»язань в цілому або
у визначеній банком частці , а тому
суд вважає, що якщо відповідач
не здійснив погашення кредиту у
повному обсязі до 31 березня 2009 року
то з 01 квітня 2009 року
розпочався перебіг строку
позовної давності та такий сплинув
01. 04 2012 року.

Початок перебігу позовної давності
пов»язується не стільки зі строком
дії ( припинення дії) договору, як з
певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи
(ст. 261 ЦК України). За змістом цієї
норми початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Як вбачається з виписки з
карткового рахунку відповідача (ас.77 -
81), останній поповнив картковий
рахунок на суму 600 грв. - 10.06.2008
(ас.77), після чого до 31.03.2012 року
включно жодних платежів для
погашення заборгованості за
кредитом не здійснював.

Однак, в межах трирічного строку
позовної давності позивач до суду не
звертався.

Дій та обставин які б свідчили про
переривання перебігу строку
позовної давності в період з
01.04.2009 року (початок перебігу строку
позовної давності) по 01.04.2012 року (
закінчення строку позовної давності)
в судовому засіданні не
встановлено.

Проте, в судовому засіданні
встановлено, що 11.12.2013 року, 19.12.2013
року та 17.01.2014 року, тобто після
сплину строку позовної давності,
позивачем самостійно здійснено
автоматичне погашення простроченої
заборгованості шляхом зняття коштів
з зарплатної картки відповідача, про
що також відповідач зазначав у
наданій суду заяві від 22.01.2014 року,
вказавши, що не заперечував проти
даного (ас. 73 ).

Однак, дана обставина не свідчить
про переривання перебігу строків
позовної давності, які фактично
сплинули 01.04. 2012 року та не дає
підстав для висновку про початок
перебігу строку позовної давності
заново.

Так, відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК
України особа, яка виконала
зобов»язання після спливу позовної
давності, не має права вимагати
повернення виконаного, навіть якщо
у момент виконання не знала про
сплив позовної давності.

Відтак, виконання особою
зобов»язання після спливу строку
позовної давності не свідчить про
переривання такого строку та початку
його перебігу заново.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов»язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк
(термін).

Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за
зобов»язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду
з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три
роки.

Пунктом 7 ч.11 ст.11 Закону України »
Про захист прав споживачів»
визначено, що у випадку, якщо
кредитодавець у позасудовому
порядку або до судового провадження
звертається з вимогою про
повернення споживчого кредиту або
погашення іншого боргового
зобов»язання споживача,
кредитодавець не може у будь- який
спосіб вимагати будь-якої плати або
винагороди від споживача за таке
звернення. При цьому кредитодавцю,
зокрема, забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Також, пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «
Про практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів,
що виникають із кредитних
правовідносин» , роз'яснив, що з
урахуванням п.7 ч. 11 ст.11 Закону
України » Про захист прав споживачів»,
суди мають виходити з того, що у
спорах щодо споживчого кредитування
кредитодавцю заброняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв»язку з
цим позовна давність про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Таким чином, приймаючи до уваги, що
3-х річний строк позовної
давності для захисту майнових
інтересів позивача минув, суд
вважає за необхідне відмовити в
позовних вимогах ПАТ КБ «
Приватбанк».

Керуючись ст. ст. 10, 11, 213, 215, 218, 222 , 294
ЦПК України, суд,

В И Р І
Ш И В :

У позові Публічного Акціонерного
Товариства Комерційний банк »
ПриватБанк» м. Дніпропетровськ до
ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного
суду через суд першої інстанції
шляхом подачі протягом десяти
днів, з дня отримання копії рішення,
апеляційної скарги.

Суддя :
С.О.Маренич