У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів: Максимчук З.М.,
Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., з участю позивача, представника
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Кравець Г.М. та третьої
особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на рішення Рівненського
міського суду від 26 грудня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства
„Укртранснафта", третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_3 про визнання незаконним та
скасування наказу про скорочення,
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення невиплаченої
заробітної плати, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О
В И Л А :

13 вересня 2013 року ОСОБА_4
звернувся в Рівненський міський суд з
позовною заявою, в якій вказував, що з 11
травня 1995 року він працював в цеху
технологічного транспорту і
слецтехніки бази виробничого
обслуговування «Рівне» філії
«Магістральні нафтопроводи «Дружба»
ПАТ «Укртранснафта» на посаді
машиніста крана автомобільного 6-го
розряду.

Наказом начальника бази
виробничого обслуговування «Рівне»
філії «Магістральні нафтопроводи
«Дружба» ПАТ «Укртранснафта» від 15
серпня 2013 року № 65-к, на підставі наказу
філії «Магістральні нафтопроводи
«Дружба» ПАТ «Укртранснафта» від 29
квітня 2013 року № 163 «Про скорочення
окремих посад у філії «Магістральні
нафтопроводи «Дружба» ПАТ
«Укртранснафта», його було звільнено з
роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи, що оскільки скорочення
займаної ним посади було проведено
відповідачем безпідставно та
необґрунтовано, не було враховано його
переважного права на залишення на
роботі та тривалість безперервного
стажу його роботи, йому

________________________________________________________________________
___________

Провадження № 22-ц/787/339/2014
Головуючий у 1 інстанції : Куцоконь
Ю.П.

Доповідач : Григоренко
М.П.

не було запропоновано іншої роботи на
тому ж підприємстві, орган зайнятості
не був повідомлений про його майбутнє
звільнення, попередження його про
зміну істотних умов праці та
скорочення було проведено невчасно,
подання до профкому про отримання
згоди на його звільнення було
необґрунтоване і профком також надав
свою згоду на його звільнення
необґрунтовано. ОСОБА_4, відповідно до
своєї заяви про уточнення позовних
вимог від 04 жовтня 2013 року, просив суд
визнати незаконним та скасувати наказ
філії «Магістральні нафтопроводи
«Дружба» ПАТ «Укртранснафта» від 29
квітня 2013 року № 163 «Про скорочення
окремих посад у філії «Магістральні
нафтопроводи «Дружба» ПАТ
«Укртранснафта»; визнати незаконним
звільнення його з посади машиніста
крана автомобільного 6-го розряду цеху
технологічного транспорту і
спецтехніки бази виробничого
обслуговування «Рівне» філії
«Магістральні нафтопроводи «Дружба»
ПАТ «Укртранснафта» та скасувати наказ
бази виробничого обслуговування
«Рівне» філії «Магістральні
нафтопроводи «Дружба» ПАТ
«Укртранснафта» про його звільнення
від 15 серпня 2013 року № 65-к; поновити
його на посаді машиніста крана
автомобільного 6-го розряду цеху
технологічного транспорту і
спецтехніки бази виробничого
обслуговування «Рівне» філії
«Магістральні нафтопроводи «Дружба»
ПАТ «Укртранснафта» з 15 серпня 2013 року;
стягнути з ПАТ «Укртранснафта», бази
виробничого обслуговування «Рівне»
філії «Магістральні нафтопроводи
«Дружба» ПАТ «Укртранснафта» на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 16 серпня 2013 року
по дату постановлення судом рішення по
справі, а також 1000 грн. в рахунок
відшкодування завданої моральної
шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду
від 26 грудня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_4 - відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ОСОБА_4 покликається на його
незаконність, через порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції
безпідставно не взяв до уваги те, що
відповідач не надав суду жодних
доказів, які б підтверджували
здійснення ним порівняння
продуктивності праці позивача та
іншого працівника ОСОБА_5

Крім того, відповідачем в повній мірі
не було досліджено та не порівняно його
кваліфікацію із кваліфікацією
працівника ОСОБА_5 та безпідставно
надало останньому перевагу у залишенні
на роботі.

Не було враховано кількість особливо
важливих доручень, що виконувалися
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 2012-2013 роках, оскільки
він більше залучався до виконання
різної роботи, як машиніст карану
автомобільного, аніж ОСОБА_5

Засідання профкому було формальним,
оскільки на засіданні не
обговорювалася кваліфікація та
продуктивність праці працівників, а
просто було погоджено звільнення
ОСОБА_4

В зв'язку із чим суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку, що
відповідач звільнив ОСОБА_4 з
дотриманням вимог ст.ст. 42, 49-2 КЗпП
України.

Також, суд першої інстанції
безпідставно зробив висновок і про те,
що відповідачем не було порушено
строки розрахунку при звільненні
позивача з роботи, передбачені ст. 116
КЗпП України.

Із цих підстав просить оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач вказує, що оскаржуване
рішення вважає законним та
обґрунтованим, тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи
позивач та його представник підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити.

Представник відповідача та третя особа
просили апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги та вивчивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із того, що звільнення
останнього з роботи відповідачем було
здійснено на законних підставах і з
дотриманням встановленого порядку.

Даний висновок суду першої інстанції
відповідає фактичним обставинам
справи, наявним у справі доказам та
ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Вимога позивача про визнання
незаконним та скасування наказу філії
«Магістральні нафтопроводи «Дружба»
ПАТ «Укртранснафта» від 29 квітня 2013
року № 163 «Про скорочення окремих посад
у філії «Магістральні нафтопроводи
«Дружба» ПАТ «Укртранснафта» є
безпідставною, оскільки право власника
або уповноваженого ним органу
визначати чисельність працівників і
штатний розпис нормативно закріплено
щодо підприємств та їх об'єднань у ч. 3
ст. 64 ГК, а тому навіть суд не вправі
обговорювати питання про доцільність
скорочення відповідачем чисельності
та штату своїх працівників, оскільки
має право лише перевірити чи мало в
дійсності таке скорочення і чи було
проведено звільнення працівників із
дотриманням встановленого порядку.

Твердження позивача про те, що
відповідач безпідставно надав
перевагу у залишенні на роботі іншому
працівнику, а саме ОСОБА_5, на увагу не
заслуговують, оскільки, як в суді
першої інстанції так і в ході
апеляційного розгляду справи
представник відповідача пояснював, що
останній має вищу кваліфікацію,
оскільки має право працювати на
автокранах до 20 тон, в той час як ОСОБА_4
має право працювати на автокранах лише
до 10 тон.

Дана обставина, на розсуд колегії
суддів, має більш істотне значення ніж
інші, про які зазначає позивач у своєму
позові та апеляційній скарзі, оскільки
залишивши ОСОБА_4 на роботі, а не ОСОБА_5,
відповідач був би позбавлений
можливості експлуатувати автокран до 20
тон.

Саме ця обставина і вказує на те, що
праця ОСОБА_5 для відповідача є
найбільш продуктивною, а не те, скільки
часу вказані особи виконували свою
безпосередню роботу, оскільки
визначення конкретного працівника,
який має виконувати ту чи іншу роботи,
відноситься виключно до прерогативи
працедавця, а не самого працівника.

Не заслуговує на увагу посилання
представника позивача і на те, що
відповідач мав враховувати накладенні
на позивача та ОСОБА_5 дисциплінарні
стягнення за весь період праці, а не за
останні два роки, так як в даному
випадку має значення не загальна
кількість накладення дисциплінарних
стягнень, а те, як працівник ставиться
до своїх трудових обов'язків після того
як до нього було застосовано ці
стягнення.

З матеріалів справи вбачається,
що безпосередньо перед звільненням з
роботи позивач більше разів
притягувався до дисциплінарної
відповідальності ніж ОСОБА_5

По справі встановлено, що позивача було
завчасно попереджено про наступне
звільнення, йому було запропоновано
інші посади, від яких останній
відмовився, про що свідчать наявні в
матеріалах докази, які є належними та
допустимими.

У встановленому порядку відповідачем
було отримано згоду профспілкового
комітету на звільнення позивача з
роботи, на засіданні якого останній
також був присутній.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що затримка
розрахунку позивача при звільненні з
роботи відбулась не з вини відповідача,
оскільки нараховані позивачу виплати у
зв'язку із тимчасовою непрацездатністю
не були перераховані останньому в день
звільнення через ненадходження цих
коштів від Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, який має здійснювати
фінансування цих витрат.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції були правильно, всебічно і
повно встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення Рівненського міського суду від
26 грудня 2013 року підлягає залишенню
без змін, як ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
26 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
ухвалу апеляційного суду та рішення
суду першої інстанції до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Максимчук З.М.

Рожин Ю.М.