Справа № 454/358/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2014 року Сокальський районний суд
Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л.Ю. ,

при секретарі Матолінець З.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сокаль заяву ОСОБА_1
про перегляд заочного рішення у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Відповідач звернувся до суду із даною
заявою, в якій просить переглянути
заочне рішення від 20.01.2014р. по справі
№1321/3674/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ спільного майна подружжя,
скасувати його та призначити справу до
розгляду в загальному порядку.

В обґрунтування вказує, що
приймаючи ухвалу про проведення
заочного розгляду справи за його
відсутності, суд виходив з того, що він
був належно повідомлений про день, час
та місце розгляду справи. На дане
судове засідання відповідач 24 грудня
2013 року з'явитися не зміг в зв'язку із
сімейними обставинами (хворобою
дитини), повістки на 10 січня 2013 року він
не отримував. Ознайомившись з
матеріалами справи встановлено, що
йому направлено лише дві повістки - на
24 грудня 2013 року та на 10 січня 2014 року. В
журналі судового засідання від 10 січня
2014 року вказано, що розгляд справи
переноситься на 20 січня 2014 року, проте
повістка відсутня в матеріалах справи
та на адресу відповідача не надходила.

20 січня 2014 року судом прийнято рішення
про проведення заочного розгляду
справи, представником позивача подано
заяву про зменшення позовних вимог. В
зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не була
надіслана повістка на 20 січня 2014 року,
він був позбавлений можливості давати
пояснення.

Заява про зменшення позовних вимог
подана представником позивача 20 січня
2014 року безпосередньо в судовому
засіданні та на його адресу не
надходила, чим порушено його
процесуальні права, передбачені
частинами 1,2 статті 31 ЦПК У країни.
Також необхідно зазначити, що в
порушення вимог ст.215 ЦПК України,
описова частина рішення не містить
жодних узагальнень викладу позиції
відповідача, у відповідності до змісту
наданих пояснень. В матеріалах справи
містяться пояснення відповідача від
30.01.2013року.

Неповідомлення ОСОБА_1 у встановленому
порядку про розгляд справи позбавило
його передбаченого цивільним
законодавством права надати суду
докази, якими він заперечує проти
позову. 11 квітня 2002 року згідно
договору дарування житлового будинку і
земельної ділянки батько ОСОБА_1 -
ОСОБА_3 подарував йому житловий будинок
з надвірними будівлями та земельну
ділянку, площею 0,0873 гектарів. В цілому
будинок одноповерховий, цегляний, який
складається з 5 житлових кімнат,
житловою площею 69,4 кв.м., двох
коридорів, двох кухонь, кладової, двох
службових приміщень. До будинку
відносяться такі надвірні будівлі:
погріб, гараж, літня кухня, гараж,
вбиральня, споруди, незакінчений
житловий будинок, процент готовності
якого становить 8%. Отже, житловий
будинок з надвірними будівлями (в тому
числі незакінчений житловий будинок з
процентом готовності 8% - в даному
випадку спірне майно) та земельна
ділянка, площею 0,0873 гектарів є його
особистою приватною власністю і не
підлягає поділу як спільне сумісне
подружнє майно.

Окрім того вважає, що суддя Фарина Л.Ю.
не може брати участь у розгляді справи
і відповідно до ст.23 ЦПК України
підлягає самовідводу. Копія заочного
рішення була направлена на його адресу
20 січня 2014 року і отримана 24 січня 2014
року.

Відповідач, ОСОБА_1 та його представник
- ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву
підтримали, просили задовольнити. В
обгрунтування навели обставини
вказані в заяві.

Представник позивача, ОСОБА_5, в
судовому засіданні проти задоволення
заяви заперечив. Окрім того, надав
письмові заперечення, в яких зазначив,
що в обґрунтування своєї заяви
відповідач вказує, що 24.12.2013 року на
судове засідання з'явитися не зміг в
зв'язку із сімейними обставинами
(хворобою дитини), повісток на 10 та 20
січня не отримував. Оскільки судова
повістка за місцем постійного
проживання Відповідача не надходила
(не вручалась), то він із цих причин не
прибув на судове засідання та не
повідомив причин поважності не явки. На
підставі ст. 224 ЦПК України, суд до
постановлення ухвали про заочний
розгляд справи обов'язково повинен
перевірити факт повідомлення
відповідача належним чином про час і
місце судового засідання. Повідомлення
сторін про час і місце розгляду справи
повинно проводитись відповідно до
вимог статей 74-76 ЦПК. При цьому в
матеріалах справи повинні бути належні
докази такого повідомлення. В
матеріалах справи наявні дві повістки
про виклик до суду відповідача, які
були надіслані на його адресу АДРЕСА_1
ці повістки повернулися до суду у
зв'язку із закінченням строку
зберігання. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України
у разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином. Крім того, як вказує в
своїй заяві відповідач 24.12.2013 року він
знав про судове засідання і повістку
він отримав, проте, суду не надав
доказів поважності причин неприбуття
його в судове засідання, а вказує про
них, лише в заяві про перегляд заочного
рішення.

Згідно п. 30 Постанови Пленуму ВСУ Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої інстанції,
заочний розгляд судом цивільної
справи відповідно до статті 224 ЦПК
допускається лише у тому разі, коли
відповідач або всі відповідачі у
справі, якщо їх було кілька,
повідомлені належним чином про час і
місце судового розгляду, не з'явилися
в судове засідання при відсутності
в ньому їх представників і від них не
надійшло повідомлення про причини
неявки... Суд скасовує заочне рішення,
якщо визнає, що відповідач не з'явився
в судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи. В заяві про перегляд
заочного рішення відповідач, зазначає,
що судом неправильно вирішено справу
по суті. Неправильність рішення суду
обгрнутовує тим, що йому було
подаровано батьком земельну ділянку із
незавершеним будівництвом (готовність
будівництва становила 8% ), а тому згідно
п.п. 2.1 ст. 57 СК України, він вважає, що
будинок по АДРЕСА_1 є його особистою
власністю. Такі доводи Відповідача не
обґрунтовані, безпідставні та не
ґрунтуються на нормах матеріального
права. На час укладення договору
дарування діяв Кодекс про шлюб та сім'ю,
а Сімейний кодекс України набув
чинності 01.01.2004 року. Відповідно до ч.2
ст. 331 ЦК України, право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна) (ч.3 ст. 331
ЦК ).Згідно ст. 380 ЦК України, житловим
будинком є будівля капітального типу,
споруджена з дотриманням вимог,
встановлених законом, іншими
нормативно-правовими актами, і
призначена для постійного у ній
проживання.Тому незавершене
будівництво ( готовність 8%) не може бути
підставою для визнання особистою
власністю Відповідача.

Відповідні до ст. 13 Закону України "Про
власність" об'єктами права приватної
власності є лише жилі будинки,
квартири, предмети особистого
користування, дачі, садові будинки,
предмети домашнього господарства,
продуктивна і робоча худоба, земельні
ділянки, насадження на земельній
ділянці, засоби виробництва,
вироблена продукція, транспортні
засоби, грошові кошти, акції, інші
цінні папери, а також інше майно
споживчого і виробничого призначення.
Тому, незавершене будівництво не може
бути об'єктом права власності. Таким
чином, право власності на спірний
будинок було зареєстровано в органах
БТІ 11.01.2007 року та свідоцтво про право
власності видане 17.11.2006 року.

Тому, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач був повідомлений
належним чином про судові засідання за
зареєстрованим у встановленому
порядку місцем його проживання, однак
жодного разу в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив. Відповідачем суду не
наведено жодних норм матеріального та
процесуального права, які б
підтверджували незаконність рішення
суду, не надано жодного доказу, який
має істотне значення для правильного
вирішення справи, та який судом не було
б враховано при постановленні рішення.
На підставі вищенаведеного, вважаю, що
обставини, визначені в ч. 1 ст. 232 ЦПК
України, як підстави для перегляду та
скасування прийнятого судом заочного
рішення відсутні, а тому заяву
відповідача про перегляд заочного
рішення у справі за позоовм ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ спільного майна
подружжя слід залишити без
задоволення.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи №1321/3674/2012,
суд приходить до висновку, що заяву про
перегляд заочного рішення слід
залишити без задоволення з наступних
підстав:

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач ОСОБА_1 був належним чином
повідомленим про день та час розгляду
справи, а саме, згідно рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, виплату поштового
переказу повістки направлені на
24.12.2013р. та 10.01.2014р. повернулися до суду
за закінченням терміну зберігання, що
відповідає ч.4 ст.76 ЦПК України. Проте
суд вважає за необхідне звернути також
увагу на те, що відповідач в своїй заяві
вказує, що 24.12.2013р. він з'явитися не зміг,
так як в нього хворіла дитина, однак з
матеріалів справи вбачається, що
повістка повернулася «за закінченням
терміну зберігання», тобто відповідачу
вручена не була, але він знав про судове
засідання та не з'явився,причина неявки
не є поважною.

Суд критично ставиться до таких
мотивів перегляду заяви, як те, що
описова частина рішення не містить
жодних узагальнень викладу позиції
відповідача, які містяться в
матеріалах справи, так як
безпосередньо суду в складі
головуючого-судді Фарини Л.Ю. жодних
пояснень (ні письмових, ні усних)
відповідачі не надавали.

При винесені заочного рішення від
20.01.2014р. судом також були враховані
обставини справи щодо отримання ОСОБА_1
в дар від свого батька ОСОБА_3
незакінченого будівництвом житлового
будинку в АДРЕСА_1 з процентом
готовності 8%.

Крім цього, інші докази, на які
покликається відповідач у заяві про
перегляд заочного рішення та в
судовому засіданні з приводу
заперечення позовних вимог, не мають
істотного значення для правильного
вирішення справи, оскільки
спростовуються поясненнями
представника позивача, письмовими
матеріалами справи.

На підставі наведеного, керуючись ч. 3 п.
1 ст. 231, ст. 232 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ спільного майна
подружжя - залишити без задоволення.

Ухвала окремому оскарженню від рішення
не підлягає.

Головуючий:
Л. Ю. Фарина