Номер провадження № 22-ц/785/215/14
Головуючий у першій інстанції Гандзій
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Калараш А.А.

з участю секретаря Грубіян Г.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
„Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до публічного акціонерного
товариства „Райффайзен Банк Аваль»
про визнання кредитного договору та
додатків до нього недійсними,
стягнення моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 28 жовтня 2013 року,

встановила:

В серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
кредитного договору від 6 березня 2008
року відповідачка отримала у позивача
кредит в сумі 137 700 доларів США зі
строком повернення кредиту 6 березня 2018
року, зі сплатою 14% річних за
користування кредитом.

10 квітня 2009 року між сторонами укладена
додаткова угода №1 до кредитного
договору, відповідно до якої на період
з 10 квітня 2009 року до 9 квітня 2010 року
відповідачці були надані кредитні
канікули та зменшено розмір
щомісячного платежу.

3 вересня 2010 року між сторонами
укладена додаткова угода №2 до
кредитного договору, відповідно до
якої на період з 3 вересня 2010 року до 2
вересня 2011 року відповідачці були
надані кредитні канікули, зменшено
розмір щомісячного платежу та
встановлено кінцевий термін погашення
кредиту 7 лютого 2025 року.

6 жовтня 2011 року між сторонами укладена
додаткова угода №3 до кредитного
договору, відповідно до якої на період
з 7 жовтня 2011 року до 6 жовтня 2012 року
відповідачці були надані кредитні
канікули, зменшено розмір щомісячного
платежу.

Оскільки відповідачкою порушені умови
кредитного договору та додаткових угод
по поверненню кредиту та сплати
відсотків, позивач просив стягнути з
неї заборгованість за кредитом, за
відсотками та пеню на загальну суму 1 470
751,17 грн.

Відповідачка позов не визнала та
звернулася до суду з зустрічним
позовом про визнання недійсними
кредитного договору та додаткових угод
до нього на підставі частини 6 статті 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки вони укладені
позивачем з використанням нечесної
підприємницької практики. Крім того,
просила стягнути з банку на її користь
моральну шкоду в сумі 350 000 грн.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 28 жовтня 2013
року первісний позов задоволений, в
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову в
позові та задоволення зустрічного
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та доводи
заперечень на апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачка не виконує умови
кредитного договору, тому стягнув з неї
заборгованість за кредитом, відсотками
та пенею. Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову, суд виходив з того,
що відсутні підстави для визнання
недійсними кредитного договору та
додатків до нього.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
ґрунтуються на законі та
підтверджуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі кредитного договору від 6
березня 2008 року відповідачка отримала
у позивача кредит в сумі 137 700 доларів
США зі строком повернення кредиту 6
березня 2018 року, зі сплатою 14% річних за
користування кредитом(а.с.10-14).

10 квітня 2009 року між сторонами укладена
додаткова угода №1 до кредитного
договору, відповідно до якої на період
з 10 квітня 2009 року до 9 квітня 2010 року
відповідачці були надані «кредитні
канікули» та зменшено розмір
щомісячного платежу до 800 доларів
США(а.с.15-17).

3 вересня 2010 року між сторонами
укладена додаткова угода №2 до
кредитного договору, відповідно до
якої на період з 3 вересня 2010 року до 2
вересня 2011 року відповідачці були
надані «кредитні канікули», зменшено
розмір щомісячного платежу до 1012,65
доларів США та встановлено кінцевий
термін погашення кредиту 7 лютого 2025
року(а.с.18-20).

6 жовтня 2011 року між сторонами укладена
додаткова угода №3 до кредитного
договору, відповідно до якої на період
з 7 жовтня 2011 року до 6 жовтня 2012 року
відповідачці були надані «кредитні
канікули», зменшено розмір щомісячного
платежу до 1000 доларів США(а.с.21-24).

Оскільки відповідачка не виконує
обов'язків, передбачених ч.1 ст.1054 ЦК
України, по поверненню кредиту та
відсотків, тому суд першої інстанції
обґрунтовано стягнув з неї
заборгованість за кредитом та
відсотками, а також неустойку на
підставі ч.1 ст.624 ЦК України на загальну
суму 1 470 751,17 грн.

Суд першої інстанції також прийшов до
правильного висновку про те, що
відсутні підстави для визнання
недійсними кредитного договору та
додатків до нього.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги про те, що кредитний
договір та додаткові угоди укладені
позивачем з використанням нечесної
підприємницької практики в порушення
частини 6 статті 19 Закону України «Про
захист прав споживачів». Так,
апелянтом, який є позивачем за
зустрічним позовом, не наведено
підстав, з яких він вважає кредитний
договір недійсним. Посилання апелянта
на те, що додаткові угоди до кредитного
договору є несправедливими є
безпідставними.

Так, з додаткової угоди №1 вбачається,
що внаслідок порушення відповідачкою
обов»язку по поверненню кредиту станом
на 10 квітня 2009 року у неї виникла
прострочена заборгованість по сплаті
кредиту в сумі 4634,82 доларів США та
процентів в сумі 1306,86 доларів США
доларів, а всього 5941,68 доларів США. За
умовами додаткової угоди №1 зазначена
заборгованість була зарахована за
відповідачкою, однак банк за це
порушення умов повернення кредиту не
тільки не нараховував передбачену
кредитним договором пеню, а зменшив
розмір щомісячного платежу по
процентам до 800 доларів США та повністю
звільнив відповідачку на рік від
погашення тіла кредиту(а.с.15-17). Однак
відповідачка після укладення
додаткової угоди №1 продовжувала
порушувати умови повернення кредиту,
що привело до збільшення
заборгованості та укладення
додаткових угод №2 та №3, якими також
відповідачка звільнялася від
погашення тіла кредиту, їй зменшувався
розмір щомісячного платежу по
процентам та був збільшений кінцевий
термін погашення кредиту. Однак
внаслідок порушення відповідачкою
обов»язку по поверненню кредиту станом
на 28 грудня 2012 року у неї виникла
заборгованість на загальну суму 1 470 751,17
грн.

При таких обставинах не можна вважати
умови додаткових угод несправедливими,
а угоди такими, що укладені позивачем з
використанням нечесної
підприємницької практики в порушення
частини 6 статті 19 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Колегія суддів вважає, що кредитний
договір та додаткові угоди укладені
відповідно до передбаченого ст.ст.6, 627
ЦК України принципу свободи договору з
дотриманням істотних умов,
передбачених ч.1 ст.1054 ЦК України, та з
врахуванням законодавства про захист
прав споживачів.

Колегія суддів відхиляє довід
апеляційної скарги про неналежний
розрахунок кредитної заборгованості.
Так, позивачем наданий розрахунок
заборгованості станом на 28 грудня 2012
року (а.с.7-9), та відповідні розрахунки
надані до додаткових угод (а.с.15-24). Крім
того, рух коштів по кредитному договору
підтверджується витягом з особового
рахунку, в якому відображені операції
по погашенню кредиту (а.с.88-98). В той же
час апелянтом не надано доказів
неправильності розрахунків, які
спростовують наявну заборгованість за
кредитним договором.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду, судове рішення ухвалено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 28 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді апеляційного суду Одеської
області
В.Д.Коротков

В.М.Гончаренко

А.А.Калараш