Справа №479/1076/13-ц 27.01.2014 27.01.2014 27.01.2014
Провадження №22-ц/784/359/14
Провадження № 22ц/784/359/14
Категорія 50 Головуючий у
1-й інстанції: Микитей Л.Л.
апеляційного суду: Буренкова К.О.
Ухвала

Іменем України

27 січня 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

при секретарі судового засідання:
Романенко Ю.О.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та
прокурора Савченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Кривоозерського районного
суду від 28 листопада 2013 року за її
позовом до ОСОБА_3, третя особа - Служба
у справах дітей адміністрації
Кривоозерської районної державної
адміністрації, про позбавлення
батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

В вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа -
Служба у справах дітей Кривоозерської
районної державної адміністрації, про
позбавлення батьківських прав
відносно малолітніх дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка посилалася на те, що
відповідач ухиляється від утримання
дітей, не бере участі у їх вихованні, не
піклується про їх фізичний та духовний
стан, тривалий час не спілкується з
дітьми. Діти повністю знаходяться на її
утриманні.

Посилаючись на наведене, позивачка
просила задовольнити її позов.

Рішенням Кривоозерського районного
суду від 28 листопада 2013 року в позові
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Позивачка посилається на те, що
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи та наданим нею
доказам на підтвердження обставин щодо
ухилення відповідача від виконання
батьківських обов'язків.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити із наступних
підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України
мати та батько можуть бути позбавлені
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони свідомо
не піклуються про фізичний і духовний
розвиток дітей, їх навчання, підготовку
до самостійного життя, хоча мають
реальну можливість для цього.

Пленум Верховного Суду України в
пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30
березня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснив, що
позбавлення батьківських прав (тобто,
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно їх утримують, та
інше), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей. Ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти.

Зазначені чинники, як кожен окремо, так
і в сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач є батьком ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Заочним рішенням Керченського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 10 травня 2011 року шлюб між
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розірвано. Цим же
рішенням стягнуто з відповідача на
користь позивачки аліменти на
утримання дітей по 500 грн. щомісячно на
кожну дитину до досягнення дитиною
повноліття, починаючи з 05 квітня 2011
року.

Після розірвання шлюбу діти постійно
проживають з позивачкою, що
підтверджується довідкою Комунального
підприємства «Войковець» м. Керчі
від 10 липня 2013 року.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_3
проживає окремо від дітей в смт. Криве
Озеро Миколаївської області.

Згідно інформації державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Кривоозерського
районного управлінні юстиції від 15
травня 2013 року станом на 01 травня 2013
року заборгованість відповідача по
аліментам на користь позивачки
становила 19133 грн. 33 коп., яка частково
в розмірі 5000 грн. погашена у серпні 2013
року, що підтверджується квитанцією
від 28 серпня 2013 року.

Орган опіки та піклування Керченської
міської ради у висновку від 22 липня 2013
року вважав за доцільне позбавити
відповідача батьківських прав
відносно малолітніх дітей: сина ОСОБА_4
і дочки ОСОБА_5, оскільки він
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків.

Проте проаналізувавши наведені
обставини, суд з урахуванням наданих
сторонами доказів дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для застосування
до ОСОБА_3 такого крайнього заходу
впливу як позбавлення батьківських
прав стосовно неповнолітніх дітей
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки він
частково сплачує аліменти на утримання
дітей, бажає піклуватись про них, а
участі у їх вихованні та спілкуванні з
ними не приймає із-за віддаленості його
місця проживання.

Такий висновок суду відповідає
положенням п.2 ч.1 ст. 164 СК України та
роз'ясненням, викладеним в п. п. 15, 16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 30 березня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав».

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд при вирішенні справи не врахував
заяву ОСОБА_3 до органу опіки та
піклування Керченської міської ради, в
якій він повідомив цей орган про згоду
щодо позбавлення його батьківських
прав, висновків суду не спростовують,
тому що в суді першої інстанції він
позов не визнав.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, то підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Кривоозерського районного
суду від 28 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча
Судді