РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12539/13-ц

пр. № 2/759/297/14

06 лютого 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Лопатюк
Н.Г.,

при секретарі
Гурові О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за позовом Комунального
підприємства "Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду в
Святошинському районі м. Києва" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах якої
дії її мати ОСОБА_1; треті особи:
Святошинська районна в м. Києві
державна адміністрація, Служба у
справах дітей Святошинської районної в
м. Києві державної адміністрації про
виселення,

В С Т А Н О В И В:

КП «ДУОЖФ Святошинського району
м. Києва» в особі директора звернулось
до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в інтересах якої дії її мати
ОСОБА_1; третя особа: Святошинська
районна в м. Києві державна
адміністрація про виселення останніх
на підставі ч.1,2 ст.109, ч.3 ст.116 ЖК УРСР.

Позовні вимоги мотивуються тим,
що під час підписання актів
прийому-передачі житлових приміщень
було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають без ордеру
наступні особи: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, було з'ясовано, що
відповідачі були вселені в зазначену
спірну квартиру згідно договору оренди
житлового приміщення на тимчасове
проживання в будинку гостиничного типу
ЖУ «Південне» ДП «Екос» від 26 травня 2009
року за №4, на підставі чого останні
були зареєстровані в даній квартирі.

В подальшому, був укладений
договір оренди житлового приміщення
від 30.12.2011 року за №4, строк дії якого
закінчився 31 грудня 2012 року.

Згідно п.7.1.зазначеного договору,
після закінчення терміну оренди
протягом трьох днів відповідачі
повинні були передати квартиру
орендодавцю та виїхати з нього.

На сьогоднішній день, відповідачі
не виконали умови договору та
продовжують проживати в спірному
приміщенні. Крім того, жодних
правовстановлюючих документів щодо
законності їх проживання у спірній
квартирі не було надано.

На підставі наведеного, позивач
просить суд ухвалити рішення, яким
виселити відповідачів з спірної
квартири та стягнути судовий збір.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та просила суд їх
задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_1 проти
задоволення позову заперечувала.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явились, про час
та місце слухання справи повідомлені
належним чином, заперечень щодо
розгляду справи у їх відсутності не
надійшло.

Представник третьої особи,
Святошинської РДА в м. Києві та Служби у
справах дітей Святошинської РДА в м.
Києві в судове засідання не з'явились,
про час та місце слухання справи
повідомлені належним чином, просили
провести розгляд справи у їх
відсутності.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, відповідача
ОСОБА_1, з'ясувавши фактичні обставини
даної справи та дослідивши письмові
докази у їх сукупності та
співставленні, дійшов до висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Судом встановлено, що житловий
будинок по АДРЕСА_1 знаходиться на
балансі КП «ДУОЖФ Святошинського
району м. Києва» (а.с.9 - копія Наказу від
19.11.2012 року за №185; а.с.11-12 - копія
переліку; а.с.13 - копія розпорядження
від 15.11.2012 року за №744; а.с.14-15 - копія
переліку).

Як вбачається з Акту від 24.01.2013
року, копія якого міститься в
матеріалах справи та не заперечувалось
сторонами в судовому засіданні, в
квартирі АДРЕСА_1 фактично проживають
та зареєстровані відповідачі у справі:
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3
(а.с.16 - копія Акту).

Отже, відповідачі були вселені в
спірну квартиру згідно договору оренди
житлового приміщення на тимчасове
проживання в будинку гостінного типу
ЖУ «Південне» ДП «Екос» від 26 травня 2009
року за №4, на підставі чого останні
були зареєстровані в даній квартирі
(а.с.5-6 - копія договору оренди).

В подальшому, був укладений
договір оренди житлового приміщення
від 30.12.2011 року за №4, строк дії якого
закінчився 31 грудня 2012 року (а.с.7-8 -
копія договору оренди).

Саме в період закінчення строку
дії вищезазначеного договору, будинок,
у якому фактично проживають
відповідачі, був переданий на баланс КП
«ДУОЖФ Святошинського району м. Києва».

Представник позивача в судовому
засіданні пояснила, що на сьогоднішній
день відповідачі не виконали умови
договору та продовжують проживати в
спірному приміщенні. Крім того, жодних
правовстановлюючих документів щодо
законності їх проживання у спірній
квартирі не було надано, а тому просить
суд ухвалити рішення, яким виселити
відповідачів з спірної квартири на
підставі ч.1,2 ст.109, ч.3 ст.116 ЖК УРСР та
стягнути судовий збір.

Згідно ч.1,2 ст.109 ЖК України,
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
в будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постіне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян призверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення.
Постійне жиле приміщення, що надається
особі, яку виселяють, повинно бути
зазначено в рішенні суду.

Відповідно до п.17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №2 від
12.04.1985 року (зі змінами від 25.05.1998 року)
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично
порушують правила співжиття і роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі або будинку, слід
виходити з того, що при триваючій
антигромадській поведінці виселення
винного може статися і при повторному
порушенні, якщо раніше вжиті заходи
попередження або громадського впливу
не дали позитивних результатів.
Маються на увазі, зокрема, заходи
попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішній справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Виходячи зі змісту ст.116 ЖК
України, якщо наймач, члени його сім'ї
або інші особи, які проживають разом з
ним, систематично руйнують чи псують
жите приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення. Осіб, які підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення за неможливістю спільного
проживання, може бути зобов'язано судом
замість виселення провести обмін
займаного приміщення на інше жиле
приміщення, вказане заінтересованою в
обміні строною. Осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення, виселяють без
надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Проаналізувавши вищезазначені
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку, що правові підстави
для виселення відповідачів з спірної
квартири, на які посилається
представник позивача, а саме ч.1,2 ст.109,
ч.3 ст.116 ЖК УРСР - відсутні, а тому вважає
за необхідне відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного та
керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України №2 від
12.04.1985року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України», ст.ст. 109, 116
ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 208-209, 212-215, 292,
294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові Комунального
підприємства "Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду в
Святошинському районі м. Києва" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах якої
дії її мати ОСОБА_1; треті особи:
Святошинська районна в м. Києві
державна адміністрація, Служба у
справах дітей Святошинської районної в
м. Києві державної адміністрації про
виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: