УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопта С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
приватний нотаріус Макарівського
районного нотаріального округу ОСОБА_7,
про поділ спільного майна подружжя та
визнання правочинів недійсними за
касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою
його представником ОСОБА_8, до якої
приєднався ОСОБА_5, на заочне рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 2 квітня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 17 жовтня 2013 року, -

встановила:

У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила в порядку поділу спільного
майна подружжя визнати за нею право
власності на Ѕ частину спільного майна
подружжя, а саме: на три земельні
ділянки, що знаходяться на території
АДРЕСА_1; будівельних матеріалів та
конструктивних елементів будинку, що
збудований, але ще не введений в
експлуатацію та розташований за
адресою: АДРЕСА_1 а також визнати
недійсними договори купівлі-продажу,
укладені ОСОБА_2 з відповідачами, без
відома позивача, а саме: договір
купівлі-продажу від 19 жовтня 2010 року,
договір купівлі-продажу від 10 грудня 2010
року та договір купівлі-продажу від 3
серпня 2010 року.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
з 26 листопада 1999 року вона перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
на момент звернення до суду із позовом,
фактично припинено сімейні відносини,
кожен із них має власний побут, живуть
окремо, шлюб розірвано згідно рішення
суду. Зазначила, що за час шлюбу ними
були набуті три земельні ділянки, які є
спільною сумісною власністю подружжя.
Вказувала, що 19 жовтня 2010 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 будо укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,254 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер
:05:005:000, який посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 1747; 10 грудня 2010 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,254 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер
:05:005:0009, який посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 2154; 3 серпня 2010 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,231 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:05:005:0045, який посвідчено приватним
нотаріусом Макарівського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим № 1736. Зазначала, що вище
вказані договори порушують її права,
оскільки були укладені без її згоди.

Заочним рішенням Макарівського
районного суду Київської області від 2
квітня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 17 жовтня 2013 року, позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 19 жовтня 2010 року,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, щодо
земельної ділянки площею 0,254 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :05:005:0009,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрований в
реєстрі за № 1747.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 10 грудня 2010 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, щодо
земельної ділянки площею 0,254 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :05:005:0009,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрований в
реєстрі за № 2154.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ
частину земельної ділянки загальною
площею 0,254 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер
:05:005:0009.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 3 серпня 2010 року,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, щодо
земельної ділянки загальною площею
0,231га, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:05:005:0045.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ
частину земельної ділянки загальною
площею 0,231 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:05:005:0045.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, до якої
приєднався ОСОБА_5, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким стягнути з нього на
користь позивача Ѕ частину вартості
земельної ділянки площею 0,254 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :05:005:0009, та
земельної ділянки загальною площею 0,231
га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :05:005:0045,
відповідно до оціночної вартості від 2
вересня 2002 року № 1652 в сумі 44 181 грн та
судовий збір в сумі 441 грн 81 коп.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що спільною сумісною власністю
подружжя є земельні ділянки площею 0,231
га та 0,254 га, що розташовані у АДРЕСА_1, а
тому правочини, укладені відносно
вказаних земельних ділянок, слід
визнати недійсними.

Установлено й це убачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено із додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Судами установлено, що з 26 листопада 1999
року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано заочним рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 7 грудня 2010 року.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 3 серпня 2010 року
було укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,231 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :05:005:0045, який
посвідчено приватним нотаріусом
Макарівського районного нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 1736.

19 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4
було укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,254 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
кадастровий номер :05:005:000, який
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим № 1747.

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 10 грудня 2010 року
було укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,254 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
кадастровий номер :05:005:0009, який
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим № 2154.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Частинами 2, 3 ст. 65 СК України
передбачено, що дружина, чоловік має
право на звернення до суду з позовом
про визнання договору недійсним як
такого, що укладений другим із подружжя
без її, його згоди, якщо цей договір
виходить за межі дрібного побутового.
Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально посвідчена.

З матеріалів справи убачається, що
спірні земельні ділянки площею 0,231 га
та 0,254 га, які розташовані у АДРЕСА_1,
були придбані ОСОБА_2 за час шлюбу з
позивачем та відповідно до вимог ст. ст.
60, 61 СК України та ст. 368 ЦК України
належали їм на праві спільної сумісної
власності.

Однак, ОСОБА_2, без згоди дружини, уклав
договори купівлі-продажу земельних
ділянок 3 серпня 2010 року з ОСОБА_3 та 19
жовтня 2010 року з ОСОБА_4

Таким чином, суди вірно встановили
фактичні обставини справи, врахували,
що позивач своєї згоди на відчуження
спірних земельних ділянок не надавала,
та дійшли вірного висновку про
задоволення позову.

Матеріали витребуваної справи, зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, які передбачені
ЦПК України як підстави для скасування
рішень.

Ураховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану його
представником ОСОБА_8, до якої
приєднався ОСОБА_5, відхилити.

Заочне рішення Макарівського
районного суду Київської області від 2
квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 17 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко