Номер провадження № 22-ц/785/1650/14
Головуючий у першій інстанції Салтан
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

відповідачки ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 15 квітня 2013 року за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу
за договором позики,

в с т а
н о в и л а:

04 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 16 березня 2011 року він
уклав з відповідачкою ОСОБА_5
нотаріально посвідчений договір
позики, за яким остання позичила у
нього 214000 грн., що в еквіваленті за
домовленістю сторін становило 26750 дол.
США, на строк до 16 травня 2011 року з
погашенням позики щомісячно згідно
Графіку: до 16 квітня 2011 року 7000 грн., що в
еквіваленті становить 875 дол. США, а
решту суми у розмірі 207000 грн., що
еквівалентно 25875 дол. США - до 16 травня
2011 року (п. 4.2 Договору). 16 травня 2011 року
між ним та відповідачкою був укладений
договір про внесення змін до договору
позики від 16 березня 2011 року, згідно
якого остаточним терміном повернення
грошових коштів встановлено 16 липня 2011
року. 16 березня 2011 року в забезпечення
зобов'язань за договором позики між ним
та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений
нотаріально посвідчений договір
іпотеки, за яким відповідачка передала
йому в іпотеку квартиру АДРЕСА_1,
яка належить їй на праві власності. 16
травня 2011 року між ним та відповідачкою
було підписано договір про внесення
змін до іпотечного договору від 16
березня 2011 року, згідно якого
остаточним терміном повернення коштів
встановлено 16 липня 2011 року. Однак у
встановлений строк відповідачка не
повернула борг. Пунктом 9 Договору
позики передбачено, що у випадку
прострочення позичальником повернення
суми позики, він зобов'язаний сплатити
на вимогу позикодавця суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення та
пеню у розмірі 1% від простроченої суми
за кожен день прострочення. Сума
встановленого індексу інфляції
становить 33263 грн., пеня - 214000 грн., три
процента річних від прострочений суми 6
420,20 грн. (214000 грн. х 3). Загальна сума
заборгованості становить 467684,10 грн.
(214000 грн. + 6420,20 грн. + 214000 грн. + 33263,94).

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 526, 530, 549-553, 1046, 1049, 1050 ЦК України,
позивач ОСОБА_3 просив суд стягнути з
відповідачки ОСОБА_5 на його користь
борг за договором позики в розмірі
467684,10 грн. та судові витрати в сумі 3441
грн.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилася.

Заочним рішенням суду першої інстанції
позов ОСОБА_3 задоволено. Суд стягнув з
відповідачки ОСОБА_5 на його користь
суму боргу в розмірі 467684,10 грн. та
судові витрати в сумі 3441 грн.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 14 жовтня 2013 року заява
відповідачки ОСОБА_5 про перегляд
заочного рішення задоволена без
задоволення.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_5 просить рішення суду першої
інстанції скасувати й ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи тим, що судом першої
інстанції порушені норми
процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідачки
ОСОБА_5, пояснення на апеляцію
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
відповідачки ОСОБА_5, перевіривши
матеріали справи, пояснення на
апеляцію представника, законність і
обґрунтованість заочного рішення суду
в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідачки ОСОБА_5 підлягає
задоволенню частково за таких підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом першої інстанції встановлено, що
16 березня 2011 року позивач ОСОБА_3 уклав
з відповідачкою ОСОБА_5 нотаріально
посвідчений договір позики, за яким
остання позичила у нього 214000 грн., що в
еквіваленті за домовленістю сторін
становило 26750 дол. США, на строк до 16
травня 2011 року з погашенням позики
щомісячно згідно Графіку: до 16 квітня
2011 року 7000 грн., що в еквіваленті
становить 875 дол. США, а решту суми у
розмірі 207000 грн., що еквівалентно 25875
дол. США - до 16 травня 2011 року (п. 4.2
Договору) - а.с. 10-11.

16 травня 2011 року між ним та
відповідачкою був укладений договір
про внесення змін до договору позики
від 16 березня 2011 року, згідно якого
остаточним терміном повернення
грошових коштів встановлено 16 липня 2011
року (а.с. 12).

16 березня 2011 року в забезпечення
зобов'язань за договором позики між
позивачем та відповідачкою ОСОБА_5 був
укладений нотаріально посвідчений
договір іпотеки, за яким відповідачка
передала йому в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, яка належить їй на праві
власності а.с. 4-8..

16 травня 2011 року між ним та
відповідачкою було підписано договір
про внесення змін до іпотечного
договору від 16 березня 2011 року, згідно
якого остаточним терміном повернення
коштів встановлено 16 липня 2011 року (а.с.
9).

У встановлений строк відповідачка не
повернула борг.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позичальник, відповідачка ОСОБА_5, не
виконала взяті на себе зобов'язання за
договором позики в сумі, строки та на
умовах, що передбачені договором
позики. Тому права позивача були
порушені і у відповідності до ст. ст. 15,
16 ЦК України підлягають судовому
захисту шляхом стягнення з неї на
користь позивача борг за договором
позики в розмірі 214000 грн.

Пунктом 9 Договору позики передбачено,
що, якщо позичальник построчив
повернення суми позики, він
зобов'язаний сплатити на вимогу
позикодавця суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та пеню у розмірі 1%
від простроченої суми за кожен день
прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК
України визначив розмір пені за період
з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2013 року в
розмірі 214000 грн. та три процента
річних від прострочений суми в розмірі
6 420,20 грн.

Однак колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що стягненню підлягає і сума
встановленого індексу інфляції в
розмірі 33263, 94 грн., оскільки з наданого
представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
суду апеляційної інстанції розрахунку
заборгованості за договором позики
вбачається, що інфляція за період з 17
липня 2011 року по 31 січня 2013 року
становила 0,9999%.

Таким чином, сума заборгованості за
договором позики становить 434420, 20 грн.
(214000 грн. + 6420,20 грн. + 214000 грн.).

За таких обставин, виконуючи
повноваження апеляційного суду,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що підстав для задоволення позову в
частині вимог про стягнення
встановленого індексу інфляції у
відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України
немає. Отже є підстави для зменшення
розміру боргу за договором позики до
434420,20 грн.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 поніс і документально
підтвердив витрати по сплаті судового
збору в сумі 3 441 грн. (а.с. 3), однак у
зв'язку з задоволенням позову частково
розмір судового збору підлягає
зменшенню до 2172 грн.

Доводи відповідачки ОСОБА_5 в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
оскільки суд не звернув уваги на те, що
вона регулярного повертала позивачу
грошові кошти, не приймаються до уваги
за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
відповідач повинен був довести в
судовому засіданні належними та
допустимими доказами те, що вона
виконувала умови договору позики й
повертала грошові кошти позикодавцю.

До апеляційної скарги відповідачка
ОСОБА_5 не надала ніяких доказів, які
спростовують висновки суду першої
інстанції.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції відповідачка не
довела свої заперечення проти позову,
тому суд обґрунтовано задовольнив
вимоги ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дослідив в судовому
засіданні усі докази, які є у справі, з
урахуванням їх переконливості,
належності і допустимості, дав їм
правильну оцінку та з достовірністю
встановив, що строк виконання
зобов'язань за договором позики настав,
але відповідачка ОСОБА_5 прострочила
виконання зобов'язань й зобов'язана
повернути борг з урахування пені та
трьох процентів річних від
простроченої суми.

Твердження відповідачки ОСОБА_5 в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
оскільки судом не застосований строк
позовної давності до вимог про
стягнення пені, не приймаються до уваги
за таких підстав.

Дійсно згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Однак відповідно до частин третьої і
четвертої статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки рішення по суті спору
ухвалюється судом першої інстанції, а
на стадії апеляційного провадження
здійснюється лише перевірка
законності й обґрунтованості рішення
суду (стаття 303 ЦПК України), то заява
про застосування позовної давності
може бути розглянута, якщо вона подана
під час розгляду справи в суді першої
інстанції.

Крім того, з наданого представником
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, суду
апеляційної інстанції розрахунку
заборгованості за договором позики
вбачається, що розмір пені за період з 01
лютого 2012 року по 31 січня 2013 року, тобто
за 366 днів становить 783 240 грн. (214000
грн.х1%х366 днів), а позивач просить
стягнути пеню в розміру суми позики -
214000 грн.

Безпідставними є і посилання
відповідачки ОСОБА_5 на порушення судом
норм процесуального права, а саме, ст.
ст. 27, 60, 227 ЦПК України, а також не
залучення до участі у справі у якості
співвідповідача ОСОБА_6 через якого
вона нібито передавала позивачу
грошові кошти за договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна
скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову немає.

Порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, а саме, ст. 625 ЦК України та ст. ст.
212, 213, 214, 215 ЦПК України, у відповідності
до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою
для зміни рішення суду та ухвалення
нового рішення про задоволення позову
ОСОБА_3 частково.

При подачі апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції
відповідачкою ОСОБА_5 не був сплачений
судовий збір в повному обсязі у
відповідності до під. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4
Закону України "Про судовий збір", а
саме в сумі 1720, 50 грн., тому вона повинна
доплатити у дохід держави судовий збір
в сумі 1663, 14 грн. (1720,50 грн. - 57,36 грн.).

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково, заочне рішення Київського
районного суду м. Одеси від 15 квітня 2013
року змінити й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення
боргу за договором позики задовольнити
частково.

Зменшити розмір заборгованості за
договором позики, який підлягає
стягненню з ОСОБА_5, уродженки м. Одеси,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3,
зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_2, до 434420,20 грн., розмір
судового збору - до 2172 грн.

В решті позову відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_1, судовий збір в сумі 1663,14 грн.
у дохід держави на банківські
реквізити: Отримувач: ГУ ДКСУ в
Одеській області, Код , Р/р
0007, МФО 828011, Банк отримувача: ГУ
ДКСУ в Одеській області. Призначення
платежу: Судовий збір, Пункти 1.1., 1.8, КБК
22030001, Прізвище, Ім'я, По батькові
платника.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький