АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1958 /2014
інстанції - Саламон О.Б.
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Головачова Я.В., Шахової О.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
представників позивача Осипенко А.А.,
Неведомського В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Дімсервіс» до ОСОБА_4, третя особа:
ОСББ «Лісова пісня» про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги

та позовом ОСББ «Лісова пісня» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги;

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою
представником ОСОБА_5

на рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 22 жовтня2013 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
м.Києва від 22.10.2013 року позов ТОВ
«Дімсервіс» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ТОВ «Дімсервіс»
заборгованість за оплату
житлово-комунальних послуг з
урахуванням 3 % річних, індексу інфляції
у розмірі 9359,21 грн. та судові витрати у
вигляді судового збору у розмірі 229,40
грн. У задоволенні позову ОСББ «Лісова
пісня» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_4, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ТОВ «Дімсервіс» та про
задоволення позовну ОСББ «Лісова
пісня». Посилається на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення,
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає про відсутність
укладених письмових угод між Позивачем
та Відповідачем та відсутність
звернень Позивача, до безпосереднього
судового розгляду, до Відповідача з
вимогами укладення договорів та
погашення боргу. Наявність у будинку
ОСББ «Лісова Пісня» унеможливлювало
відносини Відповідача з Позивачем. Суд
не звернув уваги на необґрунтованість
виставленої до стягнення суми,
неналежність та неякісне надання
послуг зі сторони Позивача,
відсутність рішень та розпоряджень
органів місцевого самоврядування
стосовно призначення Позивача в якості
балансоутримувача будинку, належність
позову Третьої особи до Відповідача.

В суді апеляційної інстанції
представники позивача Осипенко  А.А. та
НеведомськийВ.О. заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення. Відповідач ОСОБА_4, його
представник ОСОБА_5, представник
третьої особи ОСББ «Лісова пісня» в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, про що свідчать
розписки. Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Колегія суддів розцінила причини
неявки зазначених осіб в судове
засідання як неповажні та дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про те,
що позовні вимоги ТОВ «Дімсервіс»
підлягають задоволенню, а позовні
вимоги ОСББ «Лісова пісня» задоволенню
не підлягають.

Доводи апелянта щодо
відсутності укладених письмових угод
між Позивачем та Відповідачем та
звернення Позивача з відповідними
вимогами щодо укладення угод до
Відповідача не впливають на законність
та обґрунтованість ухваленого судом
рішення виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи 10.04.2012 року ОСОБА_4 було придбано
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, про що
зазначено в договорі купівлі-продажу
квартири.

Придбавши квартиру, Відповідач
зобов'язався, використовувати її
відповідно до Правил користування
приміщенням житлових будинків,
прибутковими територіями,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 08 жовтня 1992року
№572. Зокрема п. 7 передбачено, що:
«Власник та наймач
(орендар)квартири,житлового приміщення
у гуртожитку зобов'язаний: укласти
договір на надання житлово-комунальних
послуг, підготовлений виконавцем
відповідно до типового договору;
оплачувати надані житлово-комунальні
послуги у строки, встановлені
договором або законом».

Відповідно до п.3 ч. 1,5 ст. 20, Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», споживач зобов»язаний:
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем па основі
типового договору, оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 3, 6, ч. 1 cт. 24 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», балансоутримувач має право
укладати договори на надання
житлово-комунальних послуг та
звертатися до суду про звернення
стягнення на майно осіб, які
відмовляються оплачувати рахунки за
споживання житлово-комунальних послуг
або відшкодовувати завдані збитки
майну, що перебуває в нього на балансі.

Враховуючи наведені вище імперативні
норми, чітко вбачається, що
правовідносини між споживачами
житлово-комунальних послуг та їх
надавачами не є загально-правовими, є
спеціалізованими, та на них не
розповсюджуються цивільні принципи
щодо свободи договору.

Законодавець чітко встановив, що
споживач зобов'язаний укласти договір,
тоді як у надавача послуг виникає право
на його укладення.

Законодавець встановив, що такий
договір має бути укладений зі сторони
споживача не у будь якій формі, а
виключно з дотриманням вимог типової
форми такого договору.

Такі спеціальні правовідносини
зумовлені виключно необхідністю
законодавчого врегулювання надання та
споживання житлово-комунальних послуг,
адже зі сторони надавача таких послуг
виникає виключний обов'язок щодо
належного, безперебійного надання
послуг споживачам.

Незважаючи на наявний у Відповідача
статус споживача житлово-комунальних
послуг, встановлені законодавчі
вимоги, Відповідач свого обов'язку щодо
укладення з обслуговуючою
організацією - Позивачем, відповідних
договорів не виконав, оплати послуг не
здійснював хоча з моменту придбання
квартири надавані житло-комунальні
послуги споживав без скарг та
зауважень.

Протягом всього часу Позивач
неодноразово звертався до Відповідача,
з вимогами, як усними роз'ясненнями так
і письмовими (наявні в матеріалах
справи) укладення відповідних
договорів у відповідній типовій формі,
оплати надаваних послуг, та приведення
наявних відносин у відповідний
законний стан.

Відповідач на отримані вимоги Позивача
не відповідав, продовжував споживати
надавані послуги без зауважень та
скарг, вартість даних послуг не
сплачував.

Неукладення відповідного договору, в
даному випадку, не звільняє ОСОБА_4 від
сплати вартості спожитих житлово -
комунальних послуг, а тягне негативні
наслідки у вигляді відповідальності за
порушення вимог саме для споживача -
Відповідача, по-друге, ігнорування
законодавчих вимог щодо укладення
таких договорів, не звільняє споживача
від обов'язку оплати
житлово-комунальних послуг, адже
обов'язок щодо їх безперебійного
надання покладено на їх надавача -
Позивача.

За таких умов, враховуючи імперативний
обов'язок Відповідача щодо укладення
відповідних договорів та оплати
споживаних послуг, та враховуючі
неодноразові звернення Позивача до
Відповідача з відповідними вимогами,
що підтверджується матеріалами справи,
стає очевидним безпідставність та
неаргументованість обгрунтувань
викладених в апеляційній скарзі в цій
частині.

По-друге, щодо наявності у будинку ОСББ
«Лісова Пісня» (Третя особа), що нібито
унеможливлювало відносини Відповідача
з Позивачем.

Щодо цього, то зазначені
правовідносини теж імперативно
врегульовані у чинному законодавстві
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку»,
балансоутримувач забезпечує
управління житловим комплексом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги»,
балансоутримувач будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд (дані -
балансоутримувач) - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Те, що з 2009 р. по вересень 2013р., саме
Позивач - TOB «Дімсервіс» був єдиним
балансоутримувачем будинку не
заперечується ні Відповідачем, ні
Третьою особою, та підтверджується
численними доказами наявними в
матеріалах справи, а саме рішеннями,
розпорядженнями, актами, листами
численних контролюючих державних та
комунальних органів адресованих
балансоутримувачу будинку - TOB
«Дімсервіс».

Відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку», об'єднання після набуття
статусу юридичної особи може: прийняти
на власний баланс весь житловий
комплекс.

Відповідно до п.2,3 Порядку передачі
житлового комплексу або його частини з
балансу на баланс Затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 11.10.2002p. №1521 «Про реалізацію Закону
України «Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку», Загальні
збори об'єднання вирішують питання про:
прийняття житлового комплексу па
баланс об 'єднання.

Відповідно до п. 7 Порядку передачі
житлового комплексу або його частини з
балансу на баланс Затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 11 жовтня 2002 р. N1521 «Про реалізацію
Закону України «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
буднику», датою передачі житлового
комплексу або його частини з балансу на
баланс є дата підписання акту
приймання-передачі.

Такий акт між сторонами був укладений
01.09.2013р.(наявний в матеріалах справи).

За таких умов, є зрозумілим що у ОСББ
«Лісова Пісня», у зв'язку з відсутністю
відповідного статусу до 01.09.2013р., не
було відповідних прав та повноважень
щодо надання мешканцям будинку
будь-яких житлово-комунальних послуг,
адже у нього не було відповідного
статусу балансоутримувача будинку.

Такі права у ОСББ з'явились з 01.09.2013р., що
не заперечується Позивачем. Позивач з
01.09.2013р. припинив надавати
житлово-комунальні, та стягувати плату
за послуги з мешканців будинку в тому
числі і з Відповідача.

Враховуючи імперативний порядок, щодо
набуття статусу балансоутримувача
будинку, в тому числі встановлений і
для ОСББ, що наведено вище, вбачається
безпідставність та неаргумеитованість
обгрунтувань викладених в апеляційній
скарзі в цій частині.

По-третє, щодо необґрунтованості
виставленої позивачемдо стягнення
суми.

06.07.2009 року КП Головного
інформаційно-обчислювального центру м.
Києва, було здійснено розрахунок
тарифу для будинку, згідно якого для
будинку тариф склав 5,22гри. за 1кв.м.
площі квартири (4,00 гри. за 1 кв.м. площі
квартири для першого поверху), що в
подальшому було підтверджено на
громадських слуханнях мешканців
будинку (наявний в матеріалах справи).

Розпорядженням ВО КМР КМДА від 17.11.2009р.
№ 1292 «Про погодження тарифів на
послуги з утримання будинків і споруд
та гірибудинкових територій» (наявне в
матеріалах справи), було затверджено
для нашого будинку тариф у розмірі 5,22
гри. за 1 кв.м. площі квартири (4,00 грн. за 1
кв.м. площі квартири для першого
поверху).

На даний момент винесене Розпорядження
в частині затвердження тарифу для
будинку є чинним, ніким не оскарженим
та затверджений тариф стягувався з
усіх без виключення мешканців будинку.

Відповідач мав сплачувати послугу з
опалення приміщення, що
розраховувалась згідно встановлених
органами місцевого самоврядування та
комунальної власності тарифів, в тому
числі затверджених Національною
комісією регулювання
електроенергетики України. У
відповідний період було надано послуга
з опалення.

Враховуючи імперативні вимоги ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги», вартість
послуг що визначається у відповідних
тарифах, затверджується органами
місцевого самоврядування, що і було
зроблено та виставлено до сплати
Відповідачу.

Судом першої інстанції було вивчено,
проаналізовано та надано належну
оцінку таким фактам, у зв'язку з чим
було задоволену призначувану суму до
стягнення.

Зі сторони Відповідача та його
представника не було надано жодного
доказу в заперечення наведених вище
обставин.

Таким чином, зазначена до стягнення
сума є обґрунтованою та належною та її
розрахунок підтверджується дійсними
та чинними затвердженими тарифами, у
зв'язку з чим вбачається
безпідставність та не
аргументованість обґрунтувань
викладених в апеляційній скарзі в цій
частині.

По-четверте, щодо неналежності та
неякісного надання послуг зі сторони
Позивача.

Порядок та процедура встановлення
неналежності надаваних послуг чітко та
імперативно встановлена в нормативних
актах.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги», у зв'язку
та у випадку не надання обслуговуючою
організацією певних послуг
передбачено скликання відповідної
комісії, складання та підписання всіма
учасниками акту-претензії, погодження
сторонами строків усунення, вартості
та строків зменшення вартості послуг.

Іншого порядку виявлення не надаваних
послуг законодавцем не передбачено.

Відповідачем за весь час споживання
послуг не скликано жодної комісії та не
складено жодного акту, щодо послуг, які
зазначені як не надавані, що за
загальними принципами ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги»
підтверджує, що Відповідач спожив без
зауважень та заперечень всі надавані
йому послуги.

Щодо акту перевірки ІДАБК у м. Києві від
12.09.2012р., на який посилається апелянт, то
він не звільняє відповідача від
виконання обов'язку щодо сплати
отриманих ним житлово - комунальних
послуг.

Сам Відповідач жодного відношення до
проведення перевірки 1ДАБК у м. Києві не
має, адже скарг та зауважень до
вказаного органу не писав.

Позивач звертає увагу суду на ту
обставину, що протягом чотирьох років
обслуговування будинку від
Відповідача та інших мешканців будинку
жодного разу не надходило скаргта
претензій про ненадання послуг, які
зазначені в листі ІДАБК у м. Києві від
І2.09.2012р. № 7/26-19/1209/04.

Законодавець передбачив, що вартість
структурних складових тарифу відіграє
другорядне значення при стягненні
затвердженого тарифу за
житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п. 34, 36 Порядку формування
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 1 червня
2011 р. N 869, Виконавці під час виконання
робіт можуть у разі потреби
здійснювати перерозподіл витрат у
структурі тарифів па послуги без зміни
загального обсягу таких витрат та з
урахуванням фактичної вартості
наданих послуг у межах встановлених
тарифів.

Метою коригування тарифів, що
розраховуються згідно з цим Порядком, є
забезпечення відшкодування у повному
обсязі економічно обґрунтованих
планованих витрат, що враховуються під
час визначення повної собівартості
послуг, планованого прибутку та
податку на додану вартість.

До того ж, для будинку затверджено
розпорядженням КМДА виключно
загальний тариф - 5,22 гри., а не його
складові частини.

З урахуванням зазначеного чітко
вбачається, неналежність та
безпідставність посилань Відповідача
на нібито ненадання йому певних послуг,
як на підставу неоплата послуг.

По-п'яте, щодо відсутності рішень та
розпоряджень органів місцевого
самоврядування стосовно призначення
Позивача в якості балансоутримувача
будинку.

Позивач є юридичною особою та не має
відношення до комунальних органів та
органів місцевого самоврядування, у
зв'язку з чим статус балансоутримувача
було набуто Товариством не на підставі
розпоряджень органів місцевого
самоврядування, а на підставі Акту
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта, який
зареєстрований Інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві 17 квітня 2009 року (наявний в
матеріалах справи) та на підставі Акту
приймання- передачі житлового
комплексу або його частини з балансу на
баланс від 07 травня 2009 року (наявний в
матеріалах справи) складеного у
відповідності до «Порядку передачі
житлового комплексу або його частини з
балансу на баланс» Затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 11 жовтня 2002 р. N 1521 «Про реалізацію
Закону України «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку».

Посилання Відповідача на ст. 11 ЗУ «Про
ОСББ», є недоречним, адже вказана норма
регулює відносини ОСББ з органами
місцевого самоврядування, та
встановлює виключно можливість, а не
обов'язок призначення органом
місцевого самоврядування
балансоутримувача будинку за певних
умов, а саме коли такий
балансоутримувач не створений
протягом трьох місяців.

Таким чином, в цій частині обставини,
викладені Відповідачем в апеляційній
скарзі,є безпідставними та не
аргументованими.

По-шосте, щодо належності позову
Третьої особи до Відповідача.

Щодо викладених предмету та підстав
подання позову, то можливо виділити
основні принципи, на які посилається
третя особа, як на обґрунтування своїх
вимог а саме:

- Запит ОСОБА_4 про намір купити
квартиру та відповідь ОСББ;

- Неодноразові запити ОСОБА_4 на
укладення договору з ОСББ;

- Імітування зі сторони TOB «Дімсервіс»
надання послуг;

- Не звернення TOB «Дімсервіс» до ОСОБА_4
про укладення договору та виплату
боргу;

- Утримання ОСББ приміщень комплексу;

- «рейдерське» захоплення ОСББ, що не
дало змогу укласти договір з ОСОБА_4;

- Протиправні та недобросовісні дії TOB
«Дімсервіс» по наданню загалом послуг.

Викладені в позові ОСББ «Лісова пісня»
аргументи є недоведеними, на думку
колегії суддів, з єдиною метою -
утруднити та затягнути розгляд справи,
відвести увагу суду від основного
питання - стягнення дійсної
заборгованості з ОСОБА_4 на користь TOB
«Дімсервіс».

Щодо запиту ОСОБА_4 до ОСББ «Лісова
пісня» про намір купити квартиру та
відповідь на нього, слід зазначити, що
ОСББ «Лісова пісня» не було та не є
власником квартири. Квартира яка була
придбана ОСОБА_4 була придбана у
фізичної особи, а не у ОСББ.

Викладені щодо цього обставини у
позові не тягнуть за собою ніяких
юридичних наслідків по відношенню до
предмету первісного позову Позивача.

Щодо відповіді на цей запит, та інші
відповіді ОСББ, на думку Позивача,
подані документи розроблені
спеціально під розгляд даної справи, не
мають нічого спільного з дійсністю та
їх подання викликано бажанням створити
хибну у суду уяву, що протягом багатьох
років ні ОСББ ні ОСОБА_4 не знали що
єдиним законним балансоутримувачем та
обслуговуючою організацією є ТОВ
«Дімсервіс» - Позивач.

Згідно поданих в ході розгляду справи
документів зі сторони ОСББ «Лісова
пісня», чітко та однозначно вбачається
що їм було добре відомо про такі
обставини.

Інформація про обслуговуючу
організацію та балансоутримувача
будинку - TOB «Дімсервіс» була наявна на
стендах у парадних будинку, на дошці
оголошень, в ліфті, тощо та доступна
всім охочим.

Щодо переписки між ОСОБА_4 та ОСББ
«Лісова пісня» про бажання укласти
договір.

Згідно наданої тривалої (більше року)
переписки, сторони намагались
встановити між собою певні
цивільно-правові відносини, пов'язані з
наданням (в жодному листі не зазначено
яких саме) житлово-комунальних послуг.

Згідно вимог цивільного законодавства,
законодавцем було встановлено основні
принципи, а саме - свободу договору,
рівність сторін, вільне волевиявлення.

ЗУ «Про житлово-комунальні
послуги» та інше спеціальне
законодавство регулює правовідносини
сторін по справі.

Статус Позивача як балансоутримувача
та обслуговуючої організації
підтверджено самим ОСББ, мешканцями
будинку, та, що найважливіше, органами
державної влади та місцевого
самоврядування, що безпосередньо
доводиться наявними матеріалами
справи.

Згідно наведеного закону, передбачено
відмінні від загально-цивільних права
та обов'язки які вказують:

1) Житлово-комунальні послуги
надаються балансоутримувачем;

2) Балансоутримувач
зобов'язаний надавати
житлово-комунальні послуги належної
якості та кількості споживачу;

3) Балансоутрмувач зобов'язаний
надати споживачу для укладення
відповідний договір розроблений у
типовій формі;

4) Споживач зобов'язаний
укласти наданий договір;

5) Споживач зобов'язаний
оплачувати послуги згідно
затверджених тарифів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги»,
балансоутримувач будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд (далі -
балансоутримувач) - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Відповідно до ч.3 ст.11 ЗУ «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку», балансоутримувач забезпечує
управління житловим комплексом.

Відповідно до п. 3, 6 ч.1 ст.24 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», балансоутримувач мас право
укладати договори на надання
житлово-комунальних послуг та
звертатися до суду про звернення
стягнення на майно осіб, які
відмовляються оплачувати рахунки за
споживання житлово-комунальних послуг
або відшкодовувати завдані збитки
майну, що перебуває в нього на балансі.

Відповідно до ч.4 cт.19 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги»,
особливими учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є
балансоутримувач та управитель, які
залежно від цивільно-правових угод
можуть бути споживачем, виконавцем або
виробником.

Відповідно до ч.2 cт.21 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги»,
Виконавець зобов'язаний: забезпечувати
своєчасність та відповідну якість
житлово-комунальних послуг згідно із
законодавством та умовами договору, в
тому числі шляхом створення систем
управління якістю відповідно до
національних або міжнародних
стандартів; підготувати та укласти із
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Відповідач зобов'язався
використовувати придбану квартиру
відповідно до Правил користування
приміщенням житлових будинків,
прибутковими територіями,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 08 жовтня 1992року
№572. Зокрема п.7 передбачено, що:
«Власник та наймач (орендар) квартири,
житлового приміщення у гуртожитку
зобов'язаний: укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору; оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом».

Відповідно до п.3ч.1,5 cт.20, Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
споживач зобов'язаний: укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору; оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом;

Враховуючи імперативні норми, що
регулюють відносини Відповідача та
Позивача, та враховуючи бажані
відносини між третьою особою та
відповідачем, чітко є зрозумілим що
такі відносини є різними за своєю суттю
та не виключають одна одну, можуть мати
місце одночасно, за тою відмінністю, що
відносини з балансоутримувачем є
обов'язковими, а з іншими особами -
добровільними.

Щодо імітування зі сторони TOB
«Дімсервіс» надання послуг, то
зазначене не підтверджено належними та
допустимими доказами, оскільки ОСОБА_4
отримував таки послуги та зобов'язаний
сплатити їх вартість.

Як поясняли суду представника
позивача, кожен місяць TOB «Дімсервіс»
надавало квитанції про оплату послуг,
сам ОСОБА_4 неодноразово заходив до
приміщень TOB «Дімсервіс», йому
направлялись листи, вимоги та
претензії, проекти договорів, та
безпосередньо Директором
роз'яснювався його обов'язок по
укладенню договорів та оплати боргу.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308,
313,314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 22 жовтня2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: