АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/1053/2014
Головуючий у І інстанції Винниченко
Доповідач - Корчевний Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого
Корчевного Г.В.,

Суддів
Лапчевської О. , Оніщука М.І.

при секретарі
Товарницькій А.В., Охневській Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та
апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 13 листопада 2013 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя, колегія суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя.

В позовній заяві зазначала, що в шлюбі з
відповідачем перебувала з 10.08.1996 року,
від якого народився син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, дитина проживає з нею.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 21.12.2011 року шлюб було
розірвано.

Позовні вимоги обґрунтовує тим що,
оскільки в добровільному порядку
поділити майно сторони не змогли, та
посилаючись на те, що їхня спільна
дитина проживає з нею, а також те що у
неї народилась ще одна дитина, позивач
просила провести між нею та
відповідачем поділ транспортного
засобу марки Volkswagen Passat 1,8 зеленого
кольору, д.н. НОМЕР_1, 2000 року випуску,
зареєстрованого 21.06.2007 року та стягнути
з відповідача грошову компенсацію за ѕ
частини цього транспортного засобу в
сумі 42 762 (сорок дві тисячі сімсот
шістдесят два) грн. 50 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 13 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя- задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в
порядку спільного майна подружжя
грошову компенсацію за Ѕ частку
вартості відчуженого транспортного
засобу марки Volkswagen Passat 1,8 зеленого
кольору, д.н. НОМЕР_1, 2000 року випуску,
зареєстрованого 21.06.2007 року, в сумі 27 500
(двадцять сім тисяч п»ясот) грн. та
судовий збір у розмірі 275 грн., а всього
разом 27 775 (двадцять сім тисяч сімсот
сімдесят п»ять) грн.

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу та просить суд
апеляційної інстанції рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 13 листопада 2013 року змінити
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі та
стягнути з відповідача грошову
компенсацію за ѕ частки вартості
відчуженого транспортного засобу
марки Volkswagen Passat 1,8 зеленого кольору, д.н.
НОМЕР_1, 2000 року випуску,
зареєстрованого 21.06.2007 року в сумі 41 250
(сорок одну тисячу двісті п»ятдесят)
грн.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу та
просить рішення Дніпровського
районного суду міста Києва від 13
листопада 2013 року змінити, у
задоволенні позовних вимогах
відмовити повністю.

Пославшись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
закону.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 вказує, що оскільки розмір
одержуваних позивачем аліментів є
недостатнім для забезпечення
фізичного духовного розвитку та
лікування дитини, відповідач без
відома та згоди позивача відчужив
спільний автомобіль, а тому висновок
суду першої інстанції є
необґрунтованим в частині стягнення
частини вартості відчуженого
транспортного засобу у розмірі 27 500
(двадцять сім тисяч п»ясот) грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає,
що суд першої інстанції необґрунтовано
поділив відчужений транспортний засіб
марки Volkswagen Passat 1,8, зеленого кольору,
д.н. НОМЕР_1, 2000 року випуску,
зареєстрованого 21.06.2007 року, так як
такого транспортного засобу на момент
подачі позовної заяви не існувало, крім
того про поділ такого майна позивач в
позовній вимозі не заявляла.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
між сторонам шлюб був зареєстрований
10.08.1996 року, однак 21.12.2011 року рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
він розірваний.

Від шлюбу сторони мають малолітнього
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.9)

Спірний автомобіль Volkswagen Passat 1,8,
зеленого кольору, д.н. НОМЕР_1, 2000 року
випуску, зареєстрований 21.06.2007 року був
придбаний під час перебування сторін у
шлюбі на ім.»я відповідача з правом
керування позивачки.

Колегія суду звертає увагу на те, що
спірний автомобіль був відчужений
відповідачем на користь ОСОБА_8 за
ціною 55 000 (п»ятдесят п»ять тисяч) грн.
про що свідчать Акт оцінки колісного
транспортного засобу від 04.12.2012 року,
складений ФОП ОСОБА_9 та Договір №ДПІ
963556 надання послуг з купівлі-продажу
транспортних засобів та номерних
агрегатів з видачею довідки-рахунку
від 04.12.2012 року (а.с. 71-75).

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 вказує, що відповідач повинен
сплатити 42 762 (сорок дві тисячі сімсот
шістдесят дві) грн., відступивши від
засад рівності часток подружжя, що
передбачено ч.ч.2,3 ст. 70 СК України,
однак, колегія суду не погоджується з
такими доводами апеляційної скарги
виходячи із наступного.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року №11 рівність
прав кожного із подружжя на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК ( 2947-14 ).

У випадку коли при розгляді
вимоги про поділ спільного сумісного
майна подружжя буде встановлено, що
один із них здійснив його відчуження
чи використав його на свій розсуд
проти волі іншого з подружжя і не в
інтересах сім'ї чи не на її потреби або
приховав його, таке майно або його
вартість враховується при поділі. При
вирішенні спору про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих
випадках може відступити від засади
рівності часток подружжя, враховуючи
обставини, що мають істотне значення
для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення
їхнього фізичного, духовного розвитку
та лікування). Під обставинами, що
мають істотне значення для справи,
потрібно розуміти не тільки випадки,
коли один із подружжя не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї, але і випадки коли один із
подружжя не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку
чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Крім того, колегія суду зазначає,
що суд першої інстанції вірно
встановив, що відповідач сплачує
аліменти на утримання дитини у розмірі
ј частини заробітку щомісячно, а тому
підстав для відступу від рівності
часток поділу спільного майна подружжя
колегія суду не вбачає.

Посилання представника ОСОБА_3
щодо того, що спірного транспортного
засобу на момент подачі позовної заяви
не існувало, крім того про поділ такого
майна позивач в позовній вимозі не
заявляла, колегія суду не може взяти до
уваги, ґрунтуючись на п.19 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007
року №11 вирішуючи спори про поділ
майна подружжя, суди повинні
враховувати, що само по собі
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, набуте за час шлюбу. Проте
розпорядження таким майном після
розірвання шлюбу здійснюється
колишнім подружжям виключно за
взаємною згодою відповідно до
положень ЦК ( 435-15 ), оскільки в таких
випадках презумпція згоди одного з
подружжя на укладення другим договорів
з розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя вже не діє.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 369 ЦК
України співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності, володіють
і користуються ним спільно, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згадою всіх співвласників.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують та
містяться лише на формальних
підставах.

Тому колегія суду вважає, що рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 13 листопада 2013 року
обґрунтоване та законне і скасуванню
не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 та представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 13 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді