Справа №784/5042/13 15.01.2014 15.01.2014 15.01.2014
Провадження №22-ц/784/114/14
Провадження №22ц/784/114/14
Суддя першої
інстанції - Андрощук В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду -
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Колосовського С.Ю.,

суддів - Локтіонової О.В., Данилової О.О.,

із секретарем судового засідання -
Романенко Ю.О.,

за участю:

представника боржника - ОСОБА_2,

представника стягувача - Ярмощук О.М.,

представника Ленінського ВДВС -
Нечипуришиної Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Ленінського відділу Державної
виконавчої служби

Миколаївського міського управління
юстиції

на ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 25 грудня 2012 року,
постановлену за скаргою ОСОБА_5 на
неправомірні дії старшого державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі - Ленінський ВДВС),

В С Т А Н О В И Л А:

29 жовтня 2012 року ОСОБА_5 через свого
представника звернувся до суду зі
скаргою на дії старшого державного
виконавця Ленінського ВДВС Чмих Л.В.

Боржник зазначав, що рішенням
Заводського районного суду м.Миколаєва
від 12 квітня 2010 року з нього на користь
публічного акціонерного товариства
"ОТП Банк" (далі - Банк або стягувач)
стягнуто заборгованість за кредитним
договором в сумі 985 225 грн.53 коп.

На підставі виконавчого листа,
виданого Заводським районним судом
м.Миколаєва, Ленінським ВДВС було
відкрито виконавче провадження №22603301.

Під час проведення виконавчих дій
державним виконавцем було описано та
арештовано належне йому нежитлове
приміщення НОМЕР_1 магазину
промислових товарів загальною площею
49,5 кв.м., розташоване за адресою
АДРЕСА_1, яке знаходилося в іпотеці у
стягувача.

Згодом зазначене нежитлове приміщення
було оцінене суб'єктом оціночної
діяльності та виставлено на торги.

Посилаючись на те, що відповідно до
Закону України «Про іпотеку» звернення
стягнення на предмет іпотеки може бути
здійснене тільки на підставі рішення
суду, виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя, боржник
вважав, що дії державного виконавця
щодо звернення стягнення на іпотечне
майно на виконання рішення суду про
стягнення кредитної заборгованості не
відповідають вимогам закону. Державний
виконавець не може самостійно зняти
заборону на відчуження іпотечного
майна.

На підставі викладеного, ОСОБА_5 просив
визнати дії старшого державного
виконавця Ленінського ВДВС щодо
звернення стягнення на нерухоме майно,
яке перебуває в іпотеці у стягувача,
неправомірними, скасувати заявку на
реалізацію майна та зобов'язати
Ленінський ВДВС зняти з реалізації
предмет іпотеки.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 25 грудня 2012 року
скаргу боржника задоволено.

В апеляційній скарзі Ленінський ВДВС,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просив його ухвалу скасувати та
постановити нову про відмову в
задоволенні скарги.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 575 ЦК України іпотекою
є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи. Правила про іпотеку
землі та інші окремі види застав
встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно з частиною 8 статті 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно з частинами 1, 3 статті 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, які відомості
зазначаються у рішенні суду, у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Про реалізацію іпотекодержателем
своїх прав на підставі рішення суду про
звернення стягнення на предмет іпотеки
йдеться також в перших частинах статей
36, 38 Закону України «Про іпотеку».

В вищеназваних нормах права однією з
підстав звернення стягнення на предмет
іпотеки зазначається саме рішення
суду, постановлене за результатами
розгляду відповідного позову.

Таким чином, за термінологією
законодавчих актів, підставами для
звернення стягнення на предмет іпотеки
слід вважати рішення суду відповідного
змісту, яке ухвалюється за
результатами розгляду цього питання в
позовному провадженні, виконавчий
напис нотаріуса або договір про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи, 25
квітня 2008 року між ЗАТ
«ОТП Банк», правонаступником якого є
стягувач, та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір №CM-SME400/71/2008, за
умовами якого позичальник отримав
кредит у сумі 110 000 дол.США.

В цей же день між цими ж сторонами було
укладено договір іпотеки, за яким
ОСОБА_5 на забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
передав Банку в іпотеку нежитлове
приміщення НОМЕР_1 магазину
промислових товарів загальною площею
49,5 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1
(а.с.9-12).

У зв'язку з порушенням ОСОБА_5 умов
кредитного договору рішенням
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 12 квітня 2010 року з нього
на користь Банку стягнуто кредитну
заборгованість у сумі 985
225 грн.53 коп. та судові витрати у сумі 1700
грн. судового збору та 120 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи (а.с.8).

11 листопада 2010 року на виконання
зазначеного рішення Заводським
районним судом м. Миколаєва був виданий
виконавчий лист, на підставі якого 16
листопада 2012 року старшим державним
виконавцем Ленінського ВДВС
Корець С.В. було відкрито виконавче
провадження (а.с.14).

В цей же день постановою державного
виконавця було накладено арешт на все
майно боржника та оголошено заборону
на відчуження його майна (а.с.14).

06 квітня 2012 року старшим державним
виконавцем Ленінського ВДВС
Чмих Л.В. складено акт опису й арешту
майна ОСОБА_5 - нежитлового
приміщення НОМЕР_1 магазину
промислових товарів, розташованого по
АДРЕСА_1, призначено суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
для оцінки цієї ділянки (а.с.90-91, 120).

31 серпня 2012 року Ленінським ВДВС
складено заявку на реалізацію
вищезазначеного арештованого майна
(а.с.15).

На 07 грудня 2012 року були призначені
прилюдні торги з реалізації цього
нежитлового приміщення (а.с.76).

Проаналізувавши викладене, колегія
суддів вважає правильним висновок
районного суду про наявність підстав
для визнання неправомірними дій
старшого державного виконавця
Ленінського ВДВС щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки нежитлова будівля є предметом
іпотеки і на неї приватним нотаріусом
накладена заборона на відчуження,
державний виконавець не міг самостійно
зняти заборону на відчуження майна та
передати його на реалізацію. Для цього
потрібно відповідне рішення суду про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, якого на теперішній час не має.

Доводи апелянта висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Ленінського відділу
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції відхилити, а ухвалу
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 25 грудня 2012 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: