Провадження №2/761/569/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 січня 2014 року

Шевченківський районний суд м. Києвав
складі головуючого судді Мальцева
Д.О.при секретаріЖигня І.В.розглянувши
у відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду в м. Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до
Комерційного комунального унітарного
підприємство «Фінансова компанія
«Житло-Інвест» про визнання договору
таким, що вчинений внаслідок обману,
зобов'язанні повернути грошові кошти,
зобов'язанні сплати грошові кошти як
відповідальність за вчинення
правочину під впливом обману,
зобов'язанні сплатити 3% річних,
інфляційних витрат та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернулась
до Шевченківського районного суду м.
Києва із позовною заявою до
Комерційного комунального унітарного
підприємства «Фінансова компанія
«Житло-Інвест» (далі відповідач) про
визнання договору таким, що вчинений
внаслідок обману, зобов'язанні
відповідача повернути грошові,
зобов'язанні відповідача сплатити
грошові кошти як відповідальність за
вчинення правочину під впливом обману,
зобов'язанні відповідача сплатити 3%,
інфляційних витрат та завданої
моральної шкоди. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що 24.11.2010р. між
позивачкою та відповідачем було
укладено договір № КНТР-00924/кв (далі
договір) про участь у фонді
фінансування будівництва (далі ФФБ)
житлового будинку по АДРЕСА_1.
Запланований строк введення вказаного
житлового будинку в експлуатацію,
згідно договору до 31.12.2010р.

На виконання вказаного договору
позивачем було сплачено грошові кошти
у розмірі 594183грн. Проте відповідач не
виконав умови договору. Позивач вказує
що внаслідок неналежного виконання
умов договору порушується його право, а
саме право на укладання правочинів з
тою юридичною особою, яка має на це
відповідний обсяг цивільної
дієздатності. Тобто позивач вважає, що
відповідач ніколи не мав відповідного
обсягу цивільної дієздатності який би
давав йому право на укладання з
позивачем договору. При цьому позивач
зазначає що вказаний договір було
укладено з позивачем внаслідок обману.
Обман на думку позивача полягає в тому,
що відповідач ніколи не набував
юридичної дієздатності на укладання
договорів на управління ФФБ щодо
житлового будинку по АДРЕСА_1, оскільки
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02.11.2010р. по
справі № 30/13 та постановою Вищого
господарського суду України від
19.01.2011р. відповідачу відмовлено бути
управителем ФФБ щодо житлового будинку
по АДРЕСА_1. Такі дії відповідача
призвели до того, що позивач був
навмисно введений відповідачем в
оману. Таким чином, вказаний договір
повинен бути визнано таким, що
укладений внаслідок обману.

Позивач вказує, що сторона яка
застосувала обман зобов'язана
відшкодувати другій стороні збитки у
подвійному розмірі та моральну шкоду,
що завдані з вчиненням цього правочину.
Оскільки відповідач безпідставно
утримує у себе грошові кошти він
зобов'язаний на думку позивача
сплатити йому борг з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3%річних від
простроченої суми. Крім цього,
неправомірними діями відповідач
завдав шкоду позивачеві у розмірі 106516,79
грн., яку він просить стягнути на свою
користь.

В судовому засіданні позивач та його
представники підтримали позов та
просили його задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог.
Заперечення обґрунтовані тим, що при
укладанні оспорюваного договору були
дотримані всі вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину. При
цьому позивач без правових підстав
вимагає застосувати положення ст..230 ЦК
України та визнати договір про участь у
ФФБ таким, що вчинений під впливом
обману. З боку Фінансової компанії
відсутній факт введення довірителя в
оману щодо обставин, які мають істотне
значення.

Суд дослідивши матеріали цивільної
справи, заслухавши пояснення позивача
та його представників, пояснення
представника відповідача, дійшов до
наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, вибору контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з вимогами ст. ст. 1029, 1037 ЦК
України за договором управління майном
одна сторона (установник управління)
передає другій стороні (управителеві)
на певний строк майно в управління, а
друга сторона зобов'язується за плату
здійснювати від свого імені управління
цим майном в інтересах установника
управління або вказаної ним особи
(вигодонабувача). Обов'язком управителя
майном є управління майном відповідно
до умов договору.

Загальні принципи, правові та
організаційні засади залучення коштів
фізичних і юридичних осіб в управління
з метою фінансування будівництва житла
та особливості управління цими коштами
встановлено Законом України від 19
червня 2003 року "Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю" (далі - закон).

За договором управління майном -
договір, як це зазначено у ст.2 закону
установник управління передає
управителю у довірчу власність майно з
метою досягнення визначених ним цілей
та встановлює обмеження щодо окремих
дій управителя з управління цим майном.
За цим Законом договором управління
майном для фонду фінансування
будівництва (далі - ФФБ) є договір про
участь у ФФБ, а для фонду операцій з
нерухомістю (далі - ФОН) та системи
ФОН-ФФБ - договір про придбання
сертифікатів ФОН.

Статтею 14 вказаного закону
встановлено, що фізична або юридична
особа, або спільний інвестор ФОН стає
довірителем ФФБ за умови передачі
коштів в управління управителю ФФБ та
укладання з управителем ФФБ договору
про участь у ФФБ на основі типового
договору, затвердженого Кабінетом
Міністрів України.

Договір про участь у ФФБ укладається за
умови надання особою визначених
Правилами ФФБ документів, які
ідентифікують цю особу. Якщо
довіритель ФФБ - спільний інвестор ФОН,
від імені та в інтересах якого діє
управитель ФОН в системі ФОН-ФФБ,
додатково мають бути надані належним
чином засвідчені копії Правил ФОН та
інвестиційної декларації ФОН, які
підтверджують правомірність дій
такого управителя ФОН. Якщо управитель
ФОН та управитель ФФБ в системі ФОН-ФФБ
є одна особа, то в договорі
зазначається тільки найменування
такого ФОН. Укладання такого договору
від імені довірителів, які складають
спільного інвестора ФОН, може бути
доручено фізичній особі, яка діє від їх
імені на підставі відповідної
довіреності з правом передоручення.

Крім цього, ч.5, ч.6 ст.14 закону
встановлено обов'язкові (істотні) умови
договору, зокрема: предмет договору;
найменування особи довірителя;
найменування особи управителя ФФБ; вид
ФФБ; порядок передачі довірителем
коштів в управління управителю ФФБ;
обмеження щодо окремих дій управителя
з управління майном; права та обов'язки
управителя ФФБ та довірителя;
відомості про об'єкт будівництва із
зазначенням його місця розташування та
технічних характеристик; запланована
дата (місяць і рік) введення об'єкта
будівництва в експлуатацію; відомості
про закріплений за довірителем об'єкт
інвестування із зазначенням його
технічних характеристик; строки та
механізм повернення довірителю коштів
на його вимогу, розмір платежів, які
повинен сплатити при цьому довіритель;
строк дії договору; відповідальність
сторін за невиконання умов договору;
порядок надання інформації довірителю
про хід виконання умов договору,
перелік інформації, яка надається
довірителю у письмовій формі; порядок
взаємодії довірителя та управителя ФФБ
у випадку дострокового введення
об'єкта будівництва в експлуатацію;
порядок внесення змін до договору про
участь у ФФБ; розмір та форму
винагороди управителя ФФБ.

До договору про участь у ФФБ додаються:
правила ФФБ; графічне зображення схеми
будівельного плану об'єкта
інвестування з назвами та площами всіх
його приміщень і зазначенням
розміщення об'єкта інвестування на
поверсі; стислий перелік будівельних
робіт, які забудовник зобов'язується
провести на об'єкті інвестування;
перелік обладнання, яке буде
встановлене на об'єкті інвестування з
наступною його передачею довірителеві;
стислий перелік робіт, які забудовник
зобов'язується провести на об'єкті
будівництва та прибудинковій
території; перелік обладнання, яке буде
встановлене на об'єкті будівництва з
наступною його передачею
експлуатуючим організаціям чи
об'єднанню співвласників будинку.

Зокрема, з договору вбачається, що
позивач в справі, від свого імені діючи
добровільно, на підставі повного
визнання ними Правил фонду
фінансування будівництва (виду А)
житлового будинку з
вбудовано-прибудованими приміщеннями
та підземним паркінгом на АДРЕСА_1,
затверджених уповноваженим органом
Фінансової компанії (наказ № 9 від
02.03.2010р.), дає згоду на участь у фонді
фінансування будівництва, бере на себе
зобов'язання виконувати Правила ФФБ,
передає фінансовій компанії в
управління грошові кошти з метою
отримання у власність об'єкта
інвестування та встановлює обмеження
щодо окремих дій Фінансової компанії з
управління цими коштами, а фінансова
компанія зобов'язується здійснити за
винагороду управління залученими
коштами в інтересах позивача на умовах
визначених Правилами ФФБ та цим
договором.

Разом з тим, позивач просить визнати
недійсним договір з підстав
відсутності відповідного обсягу
цивільної дієздатності у відповідача
посилаючись при цьому на положення ст.92
ЦК України.

Відповідно до положень ст. 92 ЦК України
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.
Порядок створення органів юридичної
особи встановлюється установчими
документами та законом. У випадках,
встановлених законом, юридична особа
може набувати цивільних прав та
обов'язків і здійснювати їх через своїх
учасників. Орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

Посилання позивача на те, що відповідач
на момент укладення оспорюваного
договору не мало відповідний обсяг
цивільної дієздатності, судом не взято
до уваги, оскільки такий факт
матеріалами справи та поясненнями
позивача або його представниками,
належними та достовірними доказами, не
доведений.

Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Згідно ст.230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Разом з тим, відповідно до п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України N 9 від 06.11.2009 р. "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Обман - це певні винні, навмисні дії
сторони, яка намагається запевнити
іншу сторону про такі властивості й
наслідки правочину, які насправді
наступити не можуть. При обмані
наслідки правочину, що вчиняється, є
відомими й бажаними для однієї зі
сторін.

Позивач вказує, що обман полягає в тому,
що відповідач не надав та приховав ту
обставину, що постановою Київського
апеляційного господарського суду від
02.11.2010р. по справі № 30/13 та постановою
Вищого господарського суду України від
19.01.2011р. відповідачу відмовлено бути
управителем ФФБ щодо житлового будинку
по АДРЕСА_1.

Разом з тим, аналізуючи вказані судові
рішення, суд прийшов до висновку шо
вони безпосередньо не стосується прав
та обов'язків відповідача щодо
виконання останнім взятих на себе прав
та зобов'язань за оспорюваним
договором. Крім цього, суд звертає
увагу на те, що згідно з п.1.1 договору №
69/А-22 про організацію спорудження
об'єкта будівництва житлового будинку
з вбудовано - прибудованими
приміщеннями та підземним паркінгом на
АДРЕСА_1 від 02.03.2010р., який є чинним,
відповідач по справі замовляє
Забудовнику (ТОВ «АлексБуд»), а
забудовник зобов'язується
організувати спорудження та завершити
будівництво об'єкта з використанням
отриманих відповідачем по справі в
управління коштів, своєчасно ввести
його в експлуатацію та передати об'єкти
у власність Довірителям ФФБ в порядку
та на умовах визначених Правилами ФФБ
та цим договором. Отже вищевказане
свідчить про те що відповідач на момент
укладання оспорюваного договору мав
цивільну дієздатність.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Згідно з
вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами
доказування в цивільній справі є
пояснення сторін і третіх осіб,
показання свідків, письмові докази,
речові докази і висновки експертів. Суд
приймає до розгляду лише ті докази, які
мають значення для справи. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Позивачем та його представниками
протягом всього часу розгляду справи
суду не надано належних та допустимих
доказів які б вказували або
встановлювали обставину вчинення
оспорюваного договору внаслідок
обману.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.6,92, 229, 230, 1029, 1037, ст.ст.2, 14 Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю», ст.ст. ст. ст.10, 11, 60, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Комерційного
комунального унітарного підприємство
«Фінансова компанія «Житло-Інвест» про
визнання договору таким, що вчинений
внаслідок обману, зобов'язанні
повернути грошові кошти, зобов'язанні
сплати грошові кошти як
відповідальність за вчинення
правочину під впливом обману,
зобов'язанні сплатити 3% річних,
інфляційних витрат та моральної шкоди -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подачі скарги протягом 10 днів з
дня проголошення рішення суду.

Суддя