ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором; за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
про розірвання кредитного договору; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» про
розірвання договору поруки за
касаційною скаргою ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_6, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 6 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2009 року ВАТ «Банк Фінанси та
Кредит» звернулося до суду із позовом
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Одиши», ТОВ
«Концерн Авто» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 31 серпня 2007 року
між ним і ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_4
отримала кредит у розмірі 5 млн 269
тис. дол. США. З метою забезпечення
виконання кредитного договору між
позивачем та ОСОБА_5, ТОВ «Одиши», ТОВ
«Концерн Авто» і ОСОБА_4 були укладені
договори поруки від 31 серпня
2007 року, згідно з якими поручителі
зобов'язалися перед банком
відповідати у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним
договором. Оскільки ОСОБА_4
свої зобов'язання виконувала
неналежно, неодноразово допускала
прострочення з внесення щомісячних
платежів і сплати процентів банк
просив стягнути солідарно з боржника
та поручителів заборгованість, яка
станом на 20 липня 2009 року складає 48 895 840
грн. 86 коп.

У червні 2009 року ОСОБА_4 звернулася із
зустрічним позовом до ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» про розірвання
кредитного договору від 31
серпня 2007 року, посилаючись на те, що до
кінця 2008 року вона сумлінно виконувала
свої обов'язки за вищевказаним
договором. Однак, у зв'язку з фінансовою
кризою, яку розцінює як обставину
непереборної сили, яка негативно
позначилася на її бізнесу, вона, проти
своєї волі, не змогла виконувати свої
обов'язки за договором у повному
обсязі. Оскільки банк вимагає
повернення кредиту в повному обсязі, у
зв'язку з суттєвою зміною обставин,
вважає, що кредитний договір має бути
розірваний.

У липні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ВАТ «Банк
Фінанси та Кредит» про розірвання
договору поруки від 31 серпня 2007 року,
укладеного між ним та ВАТ «Банк Фінанси
та Кредит» у забезпечення зобов'язань
за кредитним договором між
ОСОБА_4 та банком, посилаючись на те, що
він поручився перед банком за
виконання своєю дружиною - ОСОБА_4
зобов'язань за кредитним договором від
31 серпня 2007 року, яким передбачено
поступове повернення кредиту протягом
15 років. Банк звернувся з вимогою про
дострокове повернення кредиту, що є
суттєвою зміною умов договору і за
нормами ст. 652 ЦК України є
підставою для розірвання договору
поруки.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 6 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
19 листопада 2013 року, позов ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 93 907 720 грн. 77 коп. Вирішено
питання про судові витрати. У
задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_4
та ОСОБА_5 - відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій
представником, ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення (ч. 3 ст. 335 ЦПК
України).

Задовольняючи позовні вимоги банку,
суд виходив із того, що боржником не
виконані умови кредитного договору,
тому стягнув на користь кредитора
заборгованість за кредитним договором,
проценти за користування кредитними
коштами та пеню.

Рішення суду в частині стягнення
заборгованості та процентів
відповідає здобутим по справі доказам
та ґрунтується на нормах матеріального
права.

Судами установлено, що 31 серпня 2007 року
між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_4 було укладено договір про
відкриття кредитної лінії, за умовами
якого банк відкрив останній кредитну
лінію на споживчі цілі у розмірі 5 млн.
269 тис. дол. США зі сплатою процентної
ставки в розмірі 14% річних, строком до 30
серпня 2022 року.

Згідно договору про внесення змін від 20
травня 2008 року, договору про
внесення змін від 22 травня 2008 року до
договору про відкриття
кредитної лінії від 31 серпня 2007 року,
банк відкриває відповідачу
відновлювальну кредитну лінію на
споживчі потреби в сумі 5 млн.
269 тис. дол. США, а ОСОБА_4
зобов'язувалася щомісячно, починаючи з
лютого 2009 року в термін з 26 по останнє
число (включно) кожного місяця
здійснювати погашення заборгованості
по кредитним ресурсам згідно з
додатком № 2 і додатком № 3 до даного
договору. Кредитор сплачує банку
проценти за користування кредитними
ресурсами в валюті кредиту із
процентною ставкою 14% річних, а за транш
виданий 20 травня 2008 року та від
22 травня 2008 року у розмірі 50 тис. дол..
США із процентною ставкою 16% річних.

У подальшому неодноразово вносились
зміни до кредитного договору, які
погоджувалися з поручителем ОСОБА_5

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між
ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5
і ОСОБА_4 було укладено договір поруки
від 31 серпня 2007 року. Цього ж дня було
укладено ще два договори поруки,
відповідно між банком та ТОВ «Одиши» і
ОСОБА_4 та банком і ТОВ «Концерн Авто» і
ОСОБА_4 за умовами яких поручителі
зобов'язувалися перед кредитором
відповідати у повному обсязі за
своєчасне і повне виконання боржником
зобов'язань за договором про відкриття
кредитної лінії.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

ОСОБА_4 належним чином не виконувала
зобов'язання щодо погашення кредиту
внаслідок чого утворилась
заборгованість, яка станом на 22 січня
2012 року складає 93 907 грн. 77 коп., з яких: -
заборгованість за кредитом - 5 263 932,71
дол. США, що в еквіваленті складає 42 074 614
грн. 15 коп.; заборгованість за
процентами за користування кредитом -
2 954 987,26 дол. США, що в
еквіваленті складає 23 619 213 грн. 17 коп.;
пеня - 28 213 893 грн. 45 коп.

На підставі викладеного суди дійшли до
правильного висновку про стягнення
боргу за кредитним договором, а саме
щодо основного боргу у розмірі
наданого кредиту, процентів за
користування кредитними коштами.

Ураховуючи викладене, судові рішення у
вказаній частині ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування у цій частині немає.

Проте з висновками суду в частині
стягнення пені погодитись неможливо.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена
спеціальна позовна давність в один рік
до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені).

Суди, дійшовши висновку про
нарахування пені усупереч вимогам
ч. 2 ст. 258 ЦК України, взяли до
уваги розрахунок банку, який перевищує
понад один рік.

Задовольняючи позов, суди належним
чином не встановили розмір
заборгованості боржника за пенею за
кредитним договором, визначений судом
розмір, з урахуванням стягнутої
неустойки, не ґрунтується на
зазначених нормах матеріального права.

З огляду на викладене постановлені
судами рішення в частині позову про
стягнення пені не можна вважати
законними та обґрунтованими, вони
підлягають скасуванню, а справа -
передачі на новий розгляд в цій частині
до суду першої інстанції з підстав
передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Разом із тим, відмовляючи в задоволенні
зустрічних позовних вимогах, суди
правильно виходили із того, що позивачі
за зустрічними вимогами не довели
своїх вимог, а ті обставини, на які вони
посилалися в обґрунтування своїх вимог
не є відповідно до вимог ст. 652 ЦК
України підставою для розірвання
договорів.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_6, задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 6 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року
скасувати в частині позову публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення пені за кредитним договором,
справу у цій частині передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко