Справа № 0907/2-7293/2011
Провадження № 22-ц/779/432/2014
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів:
Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Мельник О.В.,

з участю представників ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання кредитного договору
недійсним, встановлення нікчемності
кредитного договору за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 06 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

у вересні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся з первісним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
кредитного договору від 01.03.2007 року
ОСОБА_4 надано кредит в сумі 71 640,64 грн. У
зв'язку з невиконанням позичальником
зобов'язань, станом на 23.08.2011 року
загальна сума заборгованості по
кредиту склала 45 837,60 грн., яку просив
стягнути з відповідача.

В жовтні 2012 року представник
ОСОБА_4 ОСОБА_2 звернувся із зустрічним
позовом, мотивуючи його тим, що
укладений кредитний договір
суперечить Закону України "Про захист
прав споживачів", тому просив визнати
кредитний договір № IFIAAN02000020 від 01.03.2007
року недійсним, а також у зв'язку з
порушенням його письмової форми
встановити нікчемність цього
кредитного договору.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду від 06 грудня 2013 первісний
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№ IFIAAN02000020 від 01.03.2007 року в сумі 45 837,60
грн. Вирішено питання судових витрат. У
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_2 посилається на
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що в матеріалах справи
відсутні докази надання кредиту
ОСОБА_4, тому відсутні підстави
виникнення у нього зобов'язання
повертати кошти банку. Всупереч ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", перед укладенням договору
про надання споживчого кредиту банк не
повідомив споживача у письмовій формі
про особу та місцезнаходження
кредитодавця, кредитні умови, зокрема
орієнтовну сукупну вартість кредиту та
вартість послуги з оформлення
договору, в якому не зазначено суму
кредиту, детальний розпис загальної
вартості кредиту для споживача, дату
його видачі, річну відсоткову ставку за
кредитом. Умовами спірного договору не
визначено, з чого складається
щомісячна сума мінімально необхідного
платежу 1170,83 грн. Суд не врахував, що
статтею 19 цього Закону забороняється
нечесна підприємницька практика, а
укладаючи кредитний договір
позичальник з вини банку не був
ознайомлений з усією необхідною
інформацією, яка потрібна для
прийняття рішення про укладення
кредитного договору. Банк, уклавши
договір, скористався своїми перевагами
та довірою позичальника, чим порушив
вищевказаний Закон. Крім того, в
матеріалах справи відсутній оригінал
довіреності з правом підпису від імені
банку спірного кредитного договору
Атаманюком О.Р., тому в силу ч. 2 ст. 207 ЦК
України цей договір не є таким, що
вчинений у письмовій формі, тобто є
нікчемним. З наведених мотивів просить
оскаржуване рішення скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні первісного позову
відмовити, зустрічний позов
задовольнити.

В засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримав, представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» доводи апеляційної
скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
подані докази і доводи апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що на підставі кредитного
договору № IFIAAN02000020 від 01.03.2007 року ПАТ
КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_4 кредит в
сумі 71 640,64 грн., із сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 16,08 %
річних на суму залишку заборгованості,
з кінцевим терміном повернення до
03.03.2014 року. Оскільки ОСОБА_4 вчасно
взяті на себе зобов'язання не
виконував, то станом на 23.08.2011 року
загальна сума заборгованості по
кредиту склала 45 837,60 грн., а саме: 31 026,82
грн. заборгованості за кредитом; 10 346,68
грн. заборгованості за відсотками; 1 070,58
грн. заборгованості за комісіями; 3 393,52
грн. пені.

Задовольняючи позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» та відмовляючи в позові
ОСОБА_4 суд першої інстанції
обгрунтовано виходив із того, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і у встановлений строк,
а ОСОБА_4 порушив взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором.
Волевиявлення сторін на укладення
кредитного договору було вільним та
відповідало їх внутрішній волі.
Договір укладений з дотриманням всіх
вимог чинного законодавства. Позивачем
не доведено підстав для визнання
кредитного договору № IFIAAN02000020 від
01.03.2007 року недійсним.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального права, зокрема ст.
ст. 526, 549, 610, 629, 1054 ЦК України щодо
належного виконання умов, встановлених
кредитним договором, зобов'язання
позичальника повернути кредит та
сплатити проценти, права кредитора на
неустойку у разі порушення боржником
зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_4, отримавши кредитні кошти за
договором № IFIAAN02000020 для купівлі
автомобіля, вчасно взяті на себе
зобов'язання не виконував, станом на
23.08.2011 року загальна сума
заборгованості по кредиту склала 45 837,60
грн. Суд першої інстанції вірно вважав,
що зміст укладеного кредитного
договору не суперечить Цивільному
кодексу України, іншим актам
цивільного законодавства.

Презумпція правомірності
правочину встановлена статтею 204 ЦК
України, згідно частини першої якої
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Підставою недійсності правочину
згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору із
урахуванням вимог даного Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороті, вимог
розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору, якими є умови
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Матеріалами справи
підтверджується, що сторони мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення позивача,
як учасника оспорюваного правочину
було вільним і відповідало його
внутрішній волі. Договір вчинено у
формі, встановленій законом, він
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
сторони досягли між собою згоди про всі
умови надання кредиту, що
підтверджується підписом позивача та
печаткою банку на кожній сторінці
договору.

Зокрема, в кредитному договорі №
IFIAAN02000020 від 01.03.2007 року визначено
предмет договору, права та обов'язки
сторін, порядок розрахунків,
відповідальність сторін, термін дії та
порядок зміни умов договору.

У пункті 7.1 цього договору
сторонами обумовлено розмір кредиту,
відсотків за користування кредитними
коштами, період сплати, порядок
погашення заборгованості, склад
щомісячного платежу та інші дані,
необхідні для виконання кредитного
договору.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_4 був ознайомлений з усією
необхідною інформацією, яка потрібна
для прийняття рішення про укладення
кредитного договору.

З огляду на викладене, колегія
суддів відхиляє доводи апеляційної
скарги про те, що мали місце порушення
законодавства в частині формування та
погодження ціни кредитного договору, а
також що позичальнику не надавалась
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору, що є нечесною
підприємницькою практикою та
суперечить Закону України "Про захист
прав споживачів".

Згідно довіреності № 4753 від 07.11.2006
року ЗАТ КБ «ПриватБанк» уповноважив
Атаманюка О.Р. укладати кредитні
договори з відповідними лімітами
повноважень (а. с. 54), що спростовує
твердження апелянта про те, що спірний
кредитний договір не є таким, що
вчинений у письмовій формі.

В матеріалах справи міститься
анкета-заява позичальника ОСОБА_4,
підписом якого підтверджується його
ознайомлення і згода з умовами
кредитування, надання йому повної
інформації щодо кредиту, на
відсутність якої посилається апелянт
(а. с. 58-59).

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд приходить до висновку,
що суд першої інстанції, повно і
всебічно встановивши обставини справи
та визначивши правовідносини,
зумовлені встановленими фактами,
правильно застосував правові норми і
ухвалив законне й справедливе рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського
міського суду від 06 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Касаційна скарга на
ухвалу може бути подана до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Девляшевський В.А.

Фединяк В.Д.