АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/1469/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/73/К/14
Доповідач - Бондар Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П.,
Соколан Н.О.,

при секретарі - Бевзі М.О.,

за участі позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою голови
ліквідаційної комісії Державного
закладу «Криворізька міська
санітарно-епідеміологічна станція»
Барабаш Валерія Михайловича на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 19 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Державного
закладу «Криворізька міська
санітарно-епідеміологічна станція»
про стягнення заробітної плати,
стягнення компенсації за затримку
виплати заробітної плати, стягнення
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Державного закладу
«Криворізька міська
санітарно-епідеміологічна станція»
(далі ДЗ «Криворізька міська СЕС») про
стягнення заробітної плати, стягнення
компенсації за затримку виплати
заробітної плати, стягнення моральної
шкоди, в якому просила стягнути з
відповідача на її користь грошову
компенсацію за 10 днів невикористаної
щорічної та додаткової відпустки у
сумі 849 грн. 60 коп.; стягнути з
відповідача на її користь грошову
компенсацію за весь час затримки
виплати заробітної плати у розмірі 6796
грн. 80 коп.; стягнути з відповідача на її
користь моральну шкоду у розмірі 10000
грн., допустити негайне виконання
судового рішення.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 19 листопада 2013 року
позовні вимоги задоволено частково.
Зокрема, стягнуто з Державного
закладу «Криворізька міська
санітарно-епідеміологічна станція»на
користь ОСОБА_2 грошову
компенсацію за 10 днів невикористаної
щорічної та додаткової
відпустки у розмірі 849 грн. 60 коп.
Стягнуто з Державного закладу
«Криворізька міська
санітарно-епідеміологічна станція» на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 500 грн. В іншій частині
позову відмовити.

В апеляційній скарзі представник
відповідача поставив питання про
скасування вказаного рішення та
закриття провадження у справі.

Так, представник відповідача в
апеляційній скарзі зазначив, що
оскаржуване рішення судом першої
інстанції є незаконним та
необґрунтованим і що воно ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, в частині
виплати заробітної плати та моральної
шкоди, суд в цій частині не повністю
з'ясував усі фактичні обставини справи
та не дослідив і не надав належної
оцінки наявним в матеріалах справи
доказам, не сприяв повному,
об'єктивному та неупередженому її
розгляду. Так, відповідач зазначив, що
позивачу усі відпустки були надані в
строк та проведено оплату в повному
обсязі згідно з чинним законодавством
України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка перебувала в трудових
відносинах з установою відповідача в
період з 24.08.1988 року по 10.12.2012 року,
займаючи посаду фельдшера-лаборанта
вірусологічної лабораторії.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині стягнення грошової
компенсації за невикористану
відпустку за 2006 рік, суд першої
інстанції керувався вимогами ст. 83 КЗпП
України, згідно вимог якої грошова
компенсація за дні невикористаної
відпустки може бути стягнута за
вимогою працівника у разі його
звільнення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 83 КЗпП України
у разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки.

Відповідно до листа Міністерства
соціальної політики України від 21.07.2011
року за №590/13/84-11 у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова
компенсація за дні невикористаної
щорічної відпустки, матеріальна
допомога на оздоровлення не
компенсується і не виплачується.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення
відшкодування за час затримки виплати
грошової компенсації за невикористану
відпустку, суд виходив з того, що з 2006
року позивачка не зверталась ні до
суду, ні до колишнього роботодавця із
вимогою щодо надання їй невикористаної
відпустки або виплати її компенсації,
та керувався вимогами ч. 2 ст. 117 КЗпП
України, де зазначено, що у разі коли
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Задовольняючи частково позовні вимоги
в частині стягнення моральної шкоди
суд виходив з доведеності
протиправності та винності дій
відповідача щодо невиплати позивачу
компенсації за невикористану у 2006 році
частину відпустки.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

У відповідності до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до п.13 постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року, із змінами, внесеними
згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної(немайнової)
шкоди» роз'яснено, що судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст.237-1
КЗпП за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної(немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

У пункті 9 вищезазначеної
постанови Пленуму Верховного Суду
України роз'яснено, що розмір моральної
(немайнової) шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалість, можливість відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає вимогам
норм матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим повинно бути
залишене без змін, а апеляційна скарга -
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В АЛ И Л А:

Апеляційну скаргу голови
ліквідаційної комісії Державного
закладу «Криворізька міська
санітарно-епідеміологічна станція»
Барабаш Валерія Михайловича
відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
районного суду м. Кривого Рогу від 19
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: