УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.суддів:
Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Мазур Л.М., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошових
коштів за договором позики, за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання розписки недійсною, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
подану представником ОСОБА_6, на
рішення Саратського районного суду
Одеської області від 29 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 16 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення грошових коштів за договором
позики.

Вимоги мотивував тим, що 29 грудня 2011
року між ним та відповідачем ОСОБА_4
було укладено договір позики, згідно
якому позивач передав відповідачу
грошові кошти у сумі 100 000 доларів США,
що підтверджується розпискою,
написаною відповідачем власноруч.
Згідно розписки ОСОБА_4 зобов'язався
повернути зазначену суму по
пред'явленню вимоги позивача.

В подальшому, на письмове звернення
позивача від 20 квітня 2013 року про
погашення боргу в добровільному
порядку відповідач гроші не повернув.

Позивач вважає, що після отримання
відповідачем ОСОБА_4 вищезазначеної
суми, зазначені грошові кошти стали
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, відповідачів у
справі, оскільки в цей же день на
вказані грошові кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5
було придбано нерухоме майно, а тому,
договір, укладений з вказані кошти
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя.

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3
про визнання розписки недійсною.

Свої вимоги мотивував тим, що розписку
про отримання від позивача грошових
коштів у сумі 100000,0 доларів США він
дійсно написав власноруч 29 грудня 2011
року у своєму автомобілі в м. Одеса та
передав її позивачу. Однак, зазначеної
суми грошових коштів він взагалі не
отримував. Розписка не є договором
позики, оскільки не має необхідних
реквізитів. Крім того, зазначив, що він
не отримував від позивача письмову
вимогу про повернення коштів.

Рішенням Саратського районного суду
Одеської області від 29 серпня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
16 жовтня 2013 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на
користь ОСОБА_3 грошові кошти за
договором позики від 29 грудня 2011 року
на загальну суму 799 300 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і апеляційний суд,
виходив з того, що між ОСОБА_3. та ОСОБА_4
було укладено письмовий договір позики
грошових коштів, які були використані
позичальником в інтересах сім'ї для
придбання його дружиною, відповідачем
у справі, нерухомості, тому відповідачі
несуть солідарний обов'язок перед
позивачем за повернення грошових
коштів за договором позики.

Переглядаючи справу в касаційному
порядку, колегія суддів вважає
необхідним зазначити наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно розписки від 29
грудня 2011 року ОСОБА_3 передав у борг
ОСОБА_4 100 000 доларів США, які
позичальник зобов'язався повернути за
вимогою. Розписка написана ОСОБА_4
власноруч без будь-якого тиску (а.с.8).

ОСОБА_4 з 03 листопада 1990 року та на час
отримання позики перебував у шлюбі з
ОСОБА_5 (а.с.27).

29 грудня 2011 року ОСОБА_5 придбала у
ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,0200 га
за 367 238 грн та садовий будинок за 1 363 500
грн, розташовані за адресою: АДРЕСА_1
які були посвідчені приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с.85-86,
92-94).

ОСОБА_3 20 квітня 2013 року звернувся до
ОСОБА_4 з письмовою вимогою про
повернення грошових коштів у сумі 100 000,0
доларів США протягом десяти днів з дня
отримання повідомлення (а.с.10).

Зазначена вимога позивача залишена
відповідачем без задоволення.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України
при укладенні договору одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Для
укладення одним із подружжя договорів
стосовно цінного майна згода другого з
подружжя має бути подана письмово.
Договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом установлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і одержане за договором
використано на її потреби.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти в
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку,
встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК
України).

Разом з тим, суди першої та апеляційної
інстанцій залишили вищевказані норми
Закону поза увагою та дійшли
передчасного висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про солідарне
стягнення з подружжя розміру позики,
оскільки в матеріалах справи відсутні
дані, що отримані ОСОБА_4 грошові кошти
були витрачені в інтересах сім'ї, не
з'ясовано чи надавала ОСОБА_5 у
письмовій формі згоду на укладення
договору позики, а також інші дані про
використання отриманих коштів, що дало
б підстави зробити висновки про їх
спрямування в інтересах подружжя та
настання солідарної відповідальності
подружжя за договором позики,
укладеного одним з них.

Таким чином, судами обох інстанцій при
розгляді позовних вимог ОСОБА_3 не
повно з'ясували обставини справи і не
надали їм належної оцінки, за таких
обставин рішення судів в частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 підлягають скасуванню з
підстав, передбачених 338 ЦПК України, з
передачею справи в цій частині на
розгляд до суду першої інстанції.

При вирішенні зустрічного позову
ОСОБА_4 судами належним чином
перевірено доводи сторін, а тому
рішення в цій частині ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, подану
представником ОСОБА_6, задовольнити
частково.

Рішення Саратського районного суду
Одеської області від 29 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 16 жовтня 2013 року в частині
вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
стягнення грошових коштів за договором
позики скасувати і в цій частині справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішення Саратського районного суду
Одеської області від 29 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 16 жовтня 2013 року в частині
вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення грошових коштів за договором
позики, зустрічного позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання розписки недійсною
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.С. Ткачук судді:
В.С. Висоцька
М.К.
Гримич
Л.М. Мазур
О.В. Умнова