07.02.2014 Справа № 2-2112/12
Справа № 2-2112/12
№ 2/756/6/14
« 07» лютого 2014 року
Оболонський районний суд м. Києва в
головуючого - судді
при секретарях -
Бабинцевій Т.М., Гриненко І.В., Бабак М.Г.;
розглянувши у відкритому судовому
засiданнi в залі суду в м. Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Дулицької
сільської ради Сквирського району
Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Головного управління юстиції в
місті Києві, Київської міської ради про
визнання заповіту дійсним, та про
визнання права власності, -
позивач 08 листопада 2011 року звернувся
до суду із позовом до Дулицької
сільської ради Сквирського району
Київської області про визнання
заповіту дійсним та про визнання права
Свої вимоги обґрунтовує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат
ОСОБА_7. 04 березня 2011 року ОСОБА_7 було
зроблено розпорядження у вигляді
заповіту, який був посвідчений
секретарем виконавчого комітету
Дулицької сільської ради Сквирського
району Київської області ОСОБА_22 та
зареєстрований в реєстрі за № 103.
Згідно з даним заповітом ОСОБА_7 з
власної волі, маючи повну цивільну
дієздатність, повністю розуміючи
значення своїх дій, заповів ОСОБА_1 всі
свої права та обов'язки, що належали
йому на час його смерті і не
припинилися внаслідок смерті щодо його
права власності на квартиру АДРЕСА_1.
Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_1 звернувся
до Одинадцятої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. 26 жовтня 2011 року до
Одинадцятої Київської державної
нотаріальної контори із заявою (вх. №
3944/02-14) про видачу свідоцтва про право
на спадщину за заповітом на майно, що
залишилося після смерті ОСОБА_7
звернувся представник позивача ОСОБА_9
Згідно з роз'ясненням державного
нотаріуса у порядку посвідчення
заповіту містяться порушення, а саме:
заповіт має бути вголос прочитаний
заповідачем і підписаний ним, про що
зазначається ним перед його підписом,
що відсутнє у заповіті, посвідченому на
користь ОСОБА_7 До того ж,
посвідчувальний напис на заповіті
суперечить формі, встановленій чинним
На думку позивача секретарем Дулицької
сільської ради Сквирського району
Київської області дотримано всі
вимоги, передбачені ст.ст. 1247, 1251 ЦК
України, єдиним недоліком
вищезазначеного заповіту є те, що
посвідчувальний напис не відповідає
формі, встановленій законодавством
України, та, незважаючи на це, заповіт
складений спадкодавцем, який мав
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, відповідав його
волевиявленню, був спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Недотримання
посадовою особою форми
посвідчувального напису на заповіті
(некомпетентність) не вплинуло на суть
правочину, а тому вказаний заповіт
визнаним дійсним. Відповідність
заповіту загальним вимогам
законодавства, додержання яких є
необхідним для чинності правочину та
справжньому волевиявленню заповідача,
при цьому некомпетентність осадової
особи органу місцевого самоврядування
при виконанні своїх службових
обов'язків під час посвідчення
заповіту, не залежала від волі
спадкодавця, а була пов'язана з
відсутністю вхідних знань секретаря
Дулицької сільської ради Сквирського
району Київської області, яка
посвідчувала даний заповіт.
В якості співвідповідачів до участі у
справі було залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Головне управління юстиції в
місті Києві, Київську міську раду.
Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_9 в судовому засіданні, яке
відбулось 26.11.2012 року позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, просили
Відповідач ОСОБА_5 в судовому
засіданні, яке відбулось 26.11.2012 року
категорично заперечував проти позову,
вказав, що спадкодавець ОСОБА_7 його
батько, і що за життя останній
висловлював думки щодо залишення йому
у спадок свого майна.
Представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_11 в судовому засіданні, яке
відбулось 26.11.2012 року позов не визнав,
просив відмовити в його задоволенні. У
своїх запереченнях проти позову,
поданих до суду 07 червня 2012 року,
просить відмовити в задоволенні
позову, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що заповіт, складений його батьком
ОСОБА_7 04 березня 2011 року, посвідчений
секретарем виконавчого комітету
Дулицької сільської ради Сквирського
району Київської області ОСОБА_22 та
зареєстрований в реєстрі за № 103, на
його думку слід вважати нікчемним,
оскільки він посвідчений з порушеннями
встановлених чинним законодавством
правил посвідчення заповітів. Крім
того, на думку відповідача, підпис
ОСОБА_7 є підробленим, оскільки його
батько не мав наміру заповідати своє
майно позивачу, а бажав залишити все
майно самому ОСОБА_5
Відповідач Дулицька сільська рада
Сквирського району Київської області в
особі сільського голови Чарупи Н.Я.
позов визнала, проти його задоволення
Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні, яке відбулось 30.01.2013 року
пояснив, що його рідний брат ОСОБА_7
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на передодні смерті,
вже хворіючи він склав заповіт на
користь їх брата ОСОБА_1 При цьому,
відповідач зазначив, що останні роки
син покійного ОСОБА_7 - відповідач
ОСОБА_5 з батьком майже не спілкувався,
а коли ОСОБА_7 захворів то син участі в
догляді за батьком не приймав. Крім
того, відповідач ОСОБА_4 подав до суду
заяву, в якій просив розглядати справу
без його участі, позов визнав, проти
його задоволення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлявся своєчасно та
належним чином, про причини неявки суду
Відповідач Головне управління юстиції
в місті Києві в особі Одинадцятої
Київської державної нотаріальної
контори в своїх заявах, поданих до суду,
проти задоволення позову не
заперечувало, просило розглядати
справу без його участі.
Відповідач Київська міська рада про
день та час слухання справи
повідомлялась належним чином, в судове
засідання свого представника не
направила, із заявами та/або
клопотаннями до суду не зверталася.
Допитані в судовому засіданні в якості
свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 пояснили, що
вони за життя ОСОБА_7 не спілкувались з
останнім з приводу його заповіту.
Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_22 пояснила, що заповіт був
підписаний самим ОСОБА_7 добровільно,
помилки під час посвідчення заповіту
допустила через відсутність досвіду
посвідчувальних дій. При цьому
зазначила, що спадкодавець ОСОБА_7,
складаючи заповіт за своїм
волевиявленням і переконанням, розумів
значення своїх дій та їх наслідки.
Оскільки відповідачі, та представники
відповідачів в судові засідання,
призначені на 29.01.2014 року, та на 07.02.2012
року не з'явились, будучи належним
чином повідомленими про день, час та
місце розгляду справи (том №2 а.с. 96-98,
101-121), до початку судового засідання
відповідач ОСОБА_5 та/або його
представники ОСОБА_11, ОСОБА_19 з заявами
та/або клопотаннями до суду не
звертались, причини неявки в судове
засідання не повідомили. Суд вжив всіх
необхідних заходів щодо належного
повідомлення відповідачів, тому вважає
можливим розглянути справу у
відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК
України на підставі наявних у справі
доказів, оскільки представник позивача
не заперечує проти заочного розгляду
справи.
Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд встановив наступне.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_1 від 10 травня 2011 року ОСОБА_7
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с. 38).
04 березня 2011 року, було складено
заповіт, відповідно до якого ОСОБА_7
заповів ОСОБА_1 всі свої права та
обов'язки, що належали йому на час його
смерті і не припинилися внаслідок
смерті щодо його права власності на
квартиру АДРЕСА_1. Вищезазначений
заповіт був посвідчений секретарем
виконавчого комітету Дулицької
сільської ради Сквирського району
Київської області ОСОБА_22 та
зареєстрований в реєстрі за № 103 (том 1
Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у
населеному пункті немає нотаріуса,
заповіт, крім секретного, може бути
посвідчений уповноваженою на це
посадовою особою відповідного органу
місцевого самоврядування.
Порядок посвідчення заповітів
посадовими особами органу місцевого
самоврядування на момент складення
заповіту ОСОБА_7 04 березня 2011 року
регулювався Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських Рад
народних депутатів України,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 25 серпня 1994 року №
Згідно ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.
Оскільки, представник відповідача
ОСОБА_5 ОСОБА_11 просив визнати
недійсним заповіт і посилався на те, що
підпис на заповіті виконаний від імені
ОСОБА_7 сторонньою особою, а не ним
особисто, суд дійшов висновку про
необхідність проведення експертизи
для з'ясування усіх можливих варіантів
З висновку судово-почеркознавчої
експертизи № 164/1 від 17 жовтня 2013 року,
складеного експертом Українського
науково-дослідного інституту
спеціальної техніки та судових
експертиз Семенець Л.І., вбачається, що
у заповіті від 04 березня 2011 року,
посвідченому секретарем виконавчого
комітету Дулицької сільської ради
Сквирського району Київської області
ОСОБА_22 та зареєстрованому в реєстрі за
№ 103, а також у журналі реєстрації
нотаріальних дій Дулицької сільської
ради Сквирського району Київської
області підпис від імені ОСОБА_7
виконаний самим ОСОБА_7 (том 2 а.с. 81-85).
Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта не є обов'язковим і
оцінюється судом за правилами,
встановленими статтею 212 цього Кодексу,
відповідно до якої суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.
Згідно зі ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Частиною 2 ст. 1247 ЦК України
встановлено, що заповіт має бути
особисто підписаний заповідачем.
Пунктом 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» встановлено, що
відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ст. 203 кодексу,
саме на момент вчинення правочину.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин).
Відповідно до ст. 219 ЦК України, у разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину такий
правочин є нікчемним. Суд може визнати
такий правочин дійсним, якщо буде
встановлено, що він відповідав
справжній волі особи, яка його вчинила,
а нотаріальному посвідченню правочину
перешкоджала обставина, яка не
залежала від її волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК
підставами нікчемності заповіту, тобто
недійсності відповідно до закону, є
складання заповіту особою, яка не мала
на це права, або складання з порушенням
вимог щодо форми та посвідчення
заповіту. На підставі ст. 215 ЦК визнання
такого заповіту недійсним судом не
Посвідчення заповіту, що здійснюється
із порушенням норм ст. 1251 ЦК, є
підставою нікчемності заповіту
відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК.
Щодо позиції представника відповідача
ОСОБА_5 - ОСОБА_11, згідно з якою даний
заповіт посвідчений з порушеннями
встановлених чинним законодавством
правил, слід зазначити наступне.
Згідно з роз'ясненням державного
нотаріуса Одинадцятої Київської
державної нотаріальної контори Тютюн
І.М. від 26 жовтня 2011 року № 5642/02-14 у
порядку посвідчення заповіту
містяться порушення, а саме: заповіт
має бути вголос прочитаний заповідачем
і підписаний ним, про що зазначається
ним перед його підписом, що відсутнє у
заповіті, посвідченому на користь
ОСОБА_7 До того ж, посвідчувальний напис
на заповіті суперечить формі,
встановленій чинним законодавством
На думку суду, під час посвідчення
секретарем виконавчого комітету
Дулицької сільської ради Сквирського
району Київської області ОСОБА_22
заповіту ОСОБА_7 від 04 березня 2011 року
не було допущено порушень чинного
Посилання представника відповідача на
Наказ Міністерства юстиції України від
31 жовтня 2006 року № 83/5 «Про затвердження
форм реєстру для реєстрації заповітів
і довіреностей, що прирівнюються до
нотаріально посвідчених,
посвідчувальних написів на них та
зразків документів» не є коректним,
оскільки стосується заповітів (і
довіреностей), прирівнюваних до
нотаріальних, а не власне нотаріально
посвідчених. Зазначені форми
розповсюджуються на випадки,
передбачені ст. 1252 ЦК України та ст. 40
Закону України «Про нотаріат» і
відносяться до заповітів, що
прирівнюються до нотаріальних,
зокрема: заповіти осіб, які перебувають
на лікуванні у лікарні, госпіталі,
іншому стаціонарному
закладі охорони здоров я, а також осіб,
які проживають у будинках для осіб
похилого віку та інвалідів, посвідчені
головними лікарями, їх заступниками з
медичної частини або черговими
лікарями цих лікарень, госпіталів,
інших стаціонарних закладів охорони
здоров'я, а також начальниками
госпіталів, директорами або головними
лікарями будинків для осіб похилого
віку та інвалідів; заповіти осіб, які
перебувають під час плавання на
морських, річкових суднах, що ходять
під прапором України, посвідчені
капітанами цих суден; заповіти осіб,
які перебувають у пошукових або інших
експедиціях, посвідчені начальниками
цих експедицій; заповіти
військовослужбовців, а в пунктах
дислокації військових частин, з'єднань,
установ, військово-навчальних
закладів, де немає нотаріусів чи
посадових осіб органів місцевого
самоврядування, які вчиняють
нотаріальні дії, також заповіти
працівників, членів їх сімей і членів
сімей військовослужбовців, посвідчені
командирами (начальниками) цих частин,
з'єднань, установ або
військово-навчальних закладів;
заповіти осіб, які тримаються в
установах виконання покарань,
посвідчені начальниками таких установ;
заповіти осіб, які тримаються у слідчих
ізоляторах, посвідчені начальниками
Посвідчення заповіту секретарем
виконавчого комітету Дулицької
сільської ради Сквирського району
Київської області підпадає під дію ст.
1251 ЦК України та ст. 37 Закону України
«Про нотаріат», оскільки в даному
випадку вчиняються саме нотаріальні
дії, здійснювані посадовими особами
органів місцевого самоврядування у
місцевостях, де відсутні нотаріуси, і
заповіт є нотаріально посвідченим, а не
прирівняним до нотаріального.
Судом встановлено, що секретарем
виконавчого комітету Дулицької
сільської ради Сквирського району
Київської області ОСОБА_22 в повній мірі
дотримано вимог чинного законодавства
під час посвідчення даного заповіту, а
саме в заповіті наявний запис про те, що
заповіт зі слів заповідача складено
вірно, прочитано ним вголос та
підписано ним особисто, міститься
перед його власноручним підписом. Крім
того, посвідчувальний напис на
заповіті ОСОБА_7 від 04 березня 2011 року в
повній мірі відповідає формі
посвідчувального напису на заповітах,
встановленого у додатку 2 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 25 серпня 1994 року №
22/5, яка діяла на момент посвідчення.
Отже, з вищенаведеного можна зробити
висновок, що заповіт ОСОБА_7 від 04
березня 2011 року відповідає вимогам
чинного законодавства щодо порядку
його посвідчення, а роз'яснення
державного нотаріуса Одинадцятої
Київської державної нотаріальної
контори Тютюн І.М. від 26 жовтня 2011 року
№ 5642/02-14 є необґрунтованою.
Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього кодексу.
Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги позивача в частині
визнання за ним права власності
підлягають задоволенню, оскільки судом
встановлено волевиявлення ОСОБА_7
заповісти своєму рідному братові
ОСОБА_1 спірну квартиру АДРЕСА_1, про яке
свідчить справжність підпису на
заповіті від 04 березня 2011 року, яка
встановлена висновком
судово-почеркознавчої експертизи № 164/1
від 17 жовтня 2013 року, та дійсність
намірів, про що свідчать показання
допитаної в якості свідка секретаря
виконавчого комітету Дулицької
сільської ради Сквирського району
Київської області ОСОБА_22, якою і був
посвідчений вищезгаданий заповіт.
У зв'язку з вищенаведеним, позивач має
право на визнання за ним права
Що стосується вимог позивача про
визнання заповіту ОСОБА_7 від 04 березня
2011 року дійсним, то суд вважає за
можливе послатися на практику
Верховного Суду України, який в своєму
рішенні від 28 лютого 2007 року у справі №
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним у випадках, встановлених
Глава 85 ЦК України, яка регулює порядок
спадкування за заповітом, містить
спеціальні норми. Даними нормами не
передбачено можливості визнання судом
дійсним заповіту, складеного з
порушенням вимог щодо його форми та
Частиною 2 ст. 219 ЦК України, якою
передбачено право суду на визнання
одностороннього правочину, щодо якого
не дотримано вимог про нотаріальне
посвідчення, дійсним, є загальною
нормою і не регулює правовідносин, що
виникли між сторонами у справі.
За таких обставин суд дійшов висновку,
що позовні вимоги позивача в частині
визнання дійсним заповіту ОСОБА_7 від 04
березня 2011 року задоволенню не
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 15, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -
Позов ОСОБА_1 до Дулицької
сільської ради Сквирського району
Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Головного управління юстиції в
місті Києві, Київської міської ради про
визнання заповіту дійсним, та про
визнання права власності -
задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_7 в порядку
спадкування після ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на
спадкове майно, яке складається з
квартири АДРЕСА_1 загальною площею 27,8
Решту позовних вимог залишити без
Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається в
Апеляційний суд м. Києва через
Оболонський районний суд м. Києва.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Суддя:
О.В.
Жежера