АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 22 - 405 /2014р.
Головуючий у І інстанції Козлов Р.Ю.
Доповідач Котула Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Шкоріній О.І., Слюсар Т.А.

При секретарі Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 28 серпня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом визнання права
власності на квартиру.

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
визнання права власності на
квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на
праві власності ОСОБА_2

При цьому позивач посилався на те , що
30 квітня 2009 року він уклав з ОСОБА_2
договір позики грошових коштів,
згідно якого він позичив їй 543 320 грн. 00
коп., що еквівалентно 68 000 дол. США на
строк 6 місяців , які вона повинна була
повернути до 30 травня 2010 року без
нарахування відсотків. Він виконав
умови договору позики , сплативши
відповідачці 68 000 дол. США, в той час , як
відповідачка зобов'язання щодо
повернення грошових коштів виконала
частково і неповернута частина
позики складає 408 100 ,00 грн. на 25.10.2012
року.

На забезпечення виконання
зобов'язання , які випливають з
договору позики 30.04.2009 року між
сторонами був укладений договір
іпотеки , предметом якого була
квартира АДРЕСА_1 , яка складається з
двох кімнат житловою площею 27,60 кв.м ,
загальною площею 44,00 кв.м.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив в рахунок погашення
заборгованості у розмірі 525 185,57 грн. за
договором позики грошових коштів від
30.04.2009 року звернути стягнення на
квартиру АДРЕСА_1 , яка є приватною
власністю ОСОБА_2 та визнати за ним
право власності за цю квартиру.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 28 серпня 2013 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
визнання права власності на квартиру
залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та
задовольнити його вимоги , оскільки
судом порушені вимоги матеріального
та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників ОСОБА_1 ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
які підтримали апеляційну скаргу і
просили її задовольнити з підстав ,
викладених у ній , ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_5, які
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги , вказуючи на те , що
суд обґрунтовано відмовив у
задоволені позову, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги , колегія
суддів дійшла висновку , що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволені позову ,
суд виходив з того , що звернення
стягнення на предмет іпотеки можливо,
в тому числі , шляхом передачі іпотеко
держателю права власності на предмет
іпотеки в рахунок виконання основного
зобов'язання на підставі окремого
договору про задоволення вимог
іпотеко держателя у порядку
встановленому законом та обраний
позивачем спосіб звернення стягнення
шляхом визнання за ним права власності
на предмет іпотеки , вартість якого
перевищує розмір основної
заборгованості є неспівмірним з сумою
боргу і позивач не ставить питання про
стягнення з нього компенсації різниці
між вартістю предмета іпотеки та
розміром основного боргу.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається , що
30 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
був укладений договір позики грошових
коштів( далі - Договір позики),

за умовами якого , Позикодавець
передає у власність Позичальнику
грошові кошти у сумі 523 600 грн. 00 коп. ,
що на день підписання Договору позики
грошових коштів є еквівалентом суми 68
000 дол. США , а позичальник
зобов'язується повернути Позикодавцю
таку ж суму грошових коштів . Сторони за
цим договором домовилися , що Договір
позики є безпроцентний.

Грошові кошти , які є предметом
цього договору , передані
Позикодавцем та одержані
Позичальником до підписання цього
Договору( п.2 Договору позики)

Згідно п. 3 Договору позики
Позичальник зобов'язувався повернути
Позикодавцю позику ( грошові кошти у
такій самій сумі , що були передані
йому Позикодавцем ) згідно умов цього
договору у визначений сторонами строк
: щомісячно з 30 травня 2009 року по 30
вересня 2009 року до 30 числа кожного
місяця по 23 100 грн. 00 коп., а до 30 жовтня
2009 року - 408 100 грн. 00 коп.

3 листопада 2009 року та 04 грудня 2009
року були внесені зміни та доповнення
до цього договору в частині строку
повернення позики( а.с. 8,9 ).

В забезпечення виконання
зобов'язань за договором позики між
сторонами був укладений договір
іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2
передала в іпотеку належну їй квартиру
АДРЕСА_1 .

Вказаний договір іпотеки містить
застереження про позасудовий спосіб
звернення стягнення на предмет
іпотеки , зокрема , шляхом набуття
права власності на предмет іпотеки.
Умовами договору іпотеки передбачено ,
зокрема, п. 5.3, в разі невиконання або
неналежного виконання Іпотекодавцем
в строк до двадцять другого квітня 2010
року зобов'язання за Основним
договором , сторони домовилися про те ,
що звернення стягнення на передане в
іпотеку майно може бути здійснено
шляхом , передбаченим Законом України
" Про іпотеку " , у тому числі й шляхом
вчинення виконавчого напису з
покладенням обов'язку оплати
нотаріальних дій на Іпотекодавця.

Сторони досягли згоди про
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання( п.5.4 Договору іпотеки).

Положенням п. 5.5 Договору іпотеки
передбачено , що позасудове
врегулювання здійснюється одним з
наступних способів звернення
стягнення на предмет іпотеки:

п. 5.5.1. передача Іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання на підставі окремого
договору про задоволення вимог
Іпотекодержателя у порядку ,
встановленому Законом України " Про
іпотеку".

Відповідно до положення ст. 36
Закону України " Про іпотеку " таке
застереження прирівнюється до
договору про задоволення вимог
іпотеко держателя.

Згідно п.2.2 Договору іпотеки
заставна вартість предмета іпотеки є
договірною і погоджується сторонами
в розмірі 543 320 грн., що є еквівалентом 68
000 дол. США , згідно з курсом
Національного Банку України 7,99 грн.(
а.с. 14)

Строк повернення коштів за
договором позики грошових коштів від
30 квітня 2009 року та Договором про
внесення змін та доповнень до цього
договору від 04 грудня 2009 року
закінчився 30 травня 2010 року ( а.с. 9)

Разом з тим, боржниця не повернула
грошові кошти у визначений договором
строк , свої зобов'язання за договором
позики не виконала.

Позивач неодноразово направляв
вимоги до відповідачки про повернення
грошових коштів.( а.с.5,6)

Проте зазначені заходи не призвели
до погашення заборгованості .

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
наслідки , встановлені договором або
законом.

Пунктом 5 Договору позики грошових
коштів передбачено , якщо Позичальник
своєчасно не поверне Позикодавцю суму
позики , він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
Цивільного кодексу України .

Згідно п.1 Договору про внесення
змін та доповнень до договору позики
від 04 грудня 2009 року ОСОБА_2 зобов'язана
була повернути до 30 грудня 2009 року, 30
січня 2009 року і так до 30 квітня 2010 року
по 23 970,00 грн., а 30 травня 2010 року - 423 470
грн.

Таким чином , сума заборгованості
на 08.08.2013 року з урахування індексу
інфляції та 3 % річних становить: 490 641,84
грн.( інфляційні витрати - 41923,53 грн., 3 %
річних - 40 618,31грн. і сума неповернутого
боргу - 408 100,00 грн.) ( а.с.90- 91).

В силу ч.1,3 ст. 33 Закону України " Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором

Згідно ч.1 ст. 37 Закону України " Про
іпотеку" іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

З урахуванням положень ч.3 ст. 33, ст.
36, ч.1 ст. 37 Закону України " Про іпотеку"
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимоги шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності іпотеко
держателя на нерухоме майно , яке є
предметом іпотеки , є договір про
задоволення вимог іпотеко держателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі , яке
прирівнюється до такого договору за
своїми правовими наслідками та
передбачає передачу іпотеко держателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання.

З урахуванням цих норм права не
виключається можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки в такий
спосіб і набуття іпотеко держателем
права власності на нього за рішення
суду , оскільки цими нормами
передбачено задоволення вимог
іпотеко держателя шляхом набуття
права власності на предмет іпотеки,
яке ототожнюється зі способом
звернення стягнення , якщо його
передбачено договором. Тому , в разі
встановлення такого способу звернення
стягнення на предмет іпотеки в
договорі іпотеко держатель на
підставі ч.3 ст. 16 ЦК України має право
вимагати застосування його судом.

За таких обставин , рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення вимог
позивача з наведених підстав.

Керуючись ст. 303,304,307,309,316 ЦПК
України , колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 28 серпня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
визнання права власності на квартиру
задовольнити.

Звернути стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки від 30
квітня 2009 року в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_2 за договором
позики від 30 квітня 2009 року та
договорами про внесення змін і
доповнень до договору позики від 30
квітня 2009 року, від 03.11.2009 року та від 04
грудня 2009 року у розмірі 447 847,82 грн.
шляхом визнання права власності за
ОСОБА_1( ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить
ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
вартістю 622 952грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5 074,50 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий

Судді: