АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1565 /2014
інстанції - Саламон О.Б.
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Головачова Я.В., Шахової О.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про
стягнення додаткових витрат по оплаті
вартості навчання та лікування
повнолітньої дитини;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 11 жовтня2013 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного
суду м.Києва від 11.10.2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення додаткових витрат по
оплаті вартості навчання та лікування
повнолітньої дитини відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог. Посилається на
незаконність ухваленого рішення,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Помилковим, на думку апелянта, є
висновок суду про те, що відповідач
ОСОБА_4 підтвердив факт сплати
аліментів на утримання сина, оскільки
він не підтверджений належними
доказами по справі, в матеріалах якої
наявна довідка ДВС про наявність
заборгованості у відповідача по сплаті
аліментів. Стан його здоров'я не
свідчить про втрату працездатності.
Хибним є висновок суду про те, що
аліменти на утримання сина вже
стягуються з відповідача до закінчення
ним навчання. Також судом взагалі
проігноровано вимогу позивача щодо
стягнення додаткових витрат по оплаті
лікування ОСОБА_5

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_2 підтримав
апеляційну скаргу в повному обсязі,
посилаючись на доводи, викладені в ній.
Позивачка ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4,
третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
що свідчать розписки. Колегія суддів
розцінила причини неявки відповідача
та третьої особи в судове засідання як
неповажні та дійшла висновку про
можливість розгляду справи за їх
відсутності, оскільки неявка вказаних
осіб в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
сторони по справі мають від шлюбу
повнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Тобто, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_5 досяг повноліття.

Відповідно до ст.ст. 198-199 СК України
батьки зобов'язані утримувати своїх
повнолітніх непрацездатних дочку, сина
та, зокрема, якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги, за
умови, що вони можуть таку матеріальну
допомогу надавати.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 15
травня 2006 року «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», аліменти стягуються на
користь повнолітніх дітей, які
продовжують навчатись. Обов'язок
батьків утримувати повнолітніх дочку,
сина, які продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим
матеріальної допомоги; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 08 жовтня 2012 року стягнуто з
ОСОБА_4 аліменти на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1000
грн. щомісячно, починаючи з 17 вересня 2012
року і до закінчення навчання за умови
його продовження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
13 грудня 2012 року рішення залишено без
змін.

Тобто, зазначеним вище рішенням
стягнуто з відповідача ОСОБА_4 аліменти
на утримання повнолітнього сина до
закінчення навчання, або до досягнення
ним 23 років.

На даний час повнолітній син сторін по
справі дійсно продовжує навчання на
стаціонарному відділенні Українського
державного університету фінансів та
міжнародної торгівлі, що
підтверджується договором про надання
освітніх послуг від 27 серпня 2012 року,
але дана обставина не свідчить про те,
що його батько зобов'язаний додатково
(крім аліментів) нести витрати по його
навчанню та лікуванню.

Існування заборгованості у
відповідача по сплаті аліментів на
утримання повнолітнього сина, який
продовжує навчання, не свідчить про
наявність підстав для стягнення з
нього додаткових витрат щодо
повнолітньої дитини.

В обґрунтування вимог про стягнення
додаткових витрат на оплату навчання
та лікування сина позивач посилається
на ст. 185 СК України, згідно з якою
батьки зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину.

Але, зазначена норма матеріального
права не регулює відносини які виникли
між сторонами по справі. Діючим
законодавством передбачено стягнення
додаткових витрат лише на
неповнолітніх дітей, а ОСОБА_5 досяг
повноліття.

Главою 16 передбачено обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина та
його виконання, при цьому в ст. 201 СК
України зазначено норми (перелік
статей), які застосовуються до відносин
між батьками і повнолітніми дітьми. У
зазначеному переліку відсутня норма
ст. 185 СК щодо обов'язку батьків брати
учать у додаткових витратах.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
сторонами у справі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308,
313,314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 11 жовтня2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: