АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/781/2014
Головуючий у І інстанції - Фролова І.В.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого судді
Рубан С.М.

суддів
Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі
Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 15 жовтня 2013 рокуу справі за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
підприємства «Ерідан», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Аксепт -
Буд» про визнання недійсним договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 жовтня 2013 у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Приватного підприємства «Ерідан»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аксепт - Буд» про
визнання недійсним договору -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача ПП «Ерідан»
проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належно,
тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Звертаючись до суду з позовом позивач
вказує, що ухвалою Шевченківського
районного суду м. Києва від 18 квітня 2013
року було задоволено заяву про
забезпечення позову та накладено арешт
на будівлю офісного центру і пункту
технічного обслуговування
автомобілів, які знаходяться в АДРЕСА_1
і згідно реєстраційного посвідчення
належать відповідачеві на праві
власності. При цьому зазначає, що
відповідач, знаючи про забезпечення
позову, уклав з ТОВ «Аксепт - Буд»
договір купівлі - продажу вказаного
нерухомого майна.

Посилаючись на те, що вказана угода
була оформлена внаслідок не внесення
ухвали про заборону до єдиного реєстру
заборон, та, посилаючись, на ч. 3 ст. 215 ЦК
України вважає, що він є
заінтересованою особою вказаного
правочину, а тому просить визнати його
недійсним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження спрямоване на примусове
виконання рішень судів та інших
органів, які здійснюються на підставах,
у спосіб та в межах повноважень,
визначених відповідним законом.

На підставі ст.3 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавча
служба виконує ухвали, постанови судів.

Як передбачено ч. 4 ст. 30 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
якщо ухвала суду підлягає негайному
виконанню, державний виконавець
відкриває виконавче провадження не
пізніше наступного робочого дня після
надходження документа і невідкладно
розпочинає його примусове виконання.

Відповідно до вказаного закону
державна реєстрація обтяжень
нерухомого майна здійснюється в
Державному реєстрі прав органами
державної реєстрації прав на підставі
постанови державного виконавця про
накладення арешту на нерухоме майно.

Процедура проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для їх
проведення визначена Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року.

Відповідно до цього порядку для
проведення державної реєстрації
обтяжень, заявник подає органові
державної реєстрації прав відповідну
заяву.

Тобто, у разі прийняття судом рішення
чи ухвали, пов»язаних з накладенням
заборони та арешту на об»єкти
нерухомого майна, заінтересована особа
має звертатися з ним до органу
державної виконавчої служби, а вже
останній зобов»язаний вжити заходів до
виконання такого рішення в порядку ст.
55 Закону України «Про виконавче
провадження».

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що посилання представника позивача на
те, що представник відповідача під час
проголошення ухвали про забезпечення
позову, брав участь у судовому
засіданні, а тому відповідач мав знати
про арешт вказаного майна
спростовуються положеннями Закону
України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені відповідними частинами.

Із змісту позовних вимог не вбачається
жодної підстави для визнання вказаного
правочину недійсним. Не доведено ці
підстави і під час судового засідання.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України.

Однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК
України.

Докази мають бути належними і
допустимими у відповідності до вимог
ст. ст.. 58- 59 ЦПК України.

Суд першої інстанції, оцінивши
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, та
враховувавши те, що обставини, на які
посилається позивач не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні, а
позовні вимоги не ґрунтуються на
вимогах закону, дійшов висновку, що у
задоволенні позову належить
відмовити.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України,
сторони зобов'язані подати свої
доказисуду до або під час попереднього
судового засіданняу справі, а якщо
попереднє судове засідання у справі не
проводиться, - до початку розгляду
справи по суті.

Згідно ч.1,ч. 2 ст.64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Письмові докази, як правило, подаються
в оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Пунктом 26 Постанови № 2 Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» роз»яснено, що
під час судового розгляду предметом
доказування є факти, якими
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше юридичне
значення для вирішення справи (причини
пропуску позовної давності тощо) і
підлягають встановленню при ухваленні
рішення, а пунктом 27 даної постанови
також роз»яснено, що виходячи з
принципу процесуального рівноправ'я
сторін та враховуючи обов'язок кожної
сторони довести ті обставини, на які
вона посилається, необхідно в судовому
засіданні дослідити кожний доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в
порядку, передбаченому статтями 185, 187,
189 ЦПК.

Звертаючись до суду з позовною
вимогою про визнання недійсним
договору купівлі-продажу 9/100 частин
офісного центру і пункту технічного
обслуговування автомобілів в АДРЕСА_1
позивач не надав до суду оспорюваний
договір купівлі-продажу, а лише
послався на те, що такий укладено
19.04.2013 року між ПП «Ерідан» та ТОВ
«Аксепт-Буд» після постановлення
18.04.2013 року ухвали суду про накладення
арешту на будівлю офісного центру по
АДРЕСА_1.

Тобто, до матеріалів справи не надано
позивачем основного доказу, яким
позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги, а саме той договір
купівлі-продажу, який просить визнати
недійсним.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що
відповідно до п.5 ч.6 ст. 130 ЦПК України
суд за клопотанням осіб, які беруть
участь у справі, вирішує питання про
витребування доказів.

Як встановлено в суді апеляційної
інстанції позивач клопотання про
витребування оспорюваного договору
купівлі-продажу не заявляв, що
підтвердив представник позивача в
суді.

В даному випадку, ні судом першої
інстанції, ні судом апеляційної
інстанції, який діє відповідно до
ст.303 ЦПК України, договір
купівлі-продажу 9/100 частин офісного
центру і пункту технічного
обслуговування автомобілів, який
відсутній в матеріалах справи,
позивачем до матеріалів справи не
долучений, позивач не заявляв
клопотання про витребування судом
оспорюваного договору, як доказу
заявлених позовних вимог, оспорюваний
договір купівлі- продажу не надавався
суду для огляду ні в оригіналі, ні в
копії, не встановлено предмет та умови
оспорюваного договору, не може бути
визнано недійсним, оскільки
відповідно до ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
09.10.2013 року у справі №22-ц/796/10551/2013
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 18.04.2013 року про
забезпечення позову шляхом
накладення арешту, в межах суми позову,
на будівлю офісного центру і пункту
технічного обслуговування автомобілів
за адресою: АДРЕСА_1, яка згідно
реєстраційного посвідчення від 23
вересня 2009 року №006238 належить на
праві власності ПП «Ерідан»-
скасовано.

При постановленні зазначеної ухвали
Апеляційним судом м. Києва було
встановлено, що у суду першої інстанції
з урахуванням сукупності вищевказаних
фактичних обставин справи, були
відсутні належні законні підстави для
забезпечення позову шляхом
накладення арешту як на всю будівлю
офісного центру і пункту технічного
обслуговування автомобілів за
адресою: АДРЕСА_1 так і на її частину.

Доводи апеляційної скарги також були
предметом розгляду суду першої
інстанції, висновків суду не
спростовують і не впливають на
правильність ухваленого у справі
рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307, 308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: