Справа № 660/1632/13-ц
Номер провадження 2/660/4/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року

Нововоронцовський районний суд
Херсонської області

В складі головуючого судді
Каневського В.О.

При секретарі
Кателевській Л.А.

Представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
Нововоронцовка цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
визнання права власності і поділ майна
подружжя, -

В С ТА Н О В И В :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності і поділ майна
подружжя. В позовній заяві вказала, що з
11.10.1997 року перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від
шлюбу мають неповнолітніх дітей -
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_2.

За період шлюбу, за сімейні кошти вони
придбали наступне майно: автомобіль
Москвич ІЖ Комбі 1973 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
який зареєстровано в
Великоолександрівському МРЕВ ДАІ на
ім'я ОСОБА_3, автомобіль марки «Опель
Астра», 2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2,
зареєстрований в РЕВ 3-го МРВ ДАІ при
УМВС України в Дніпропетроській
області на ім'я ОСОБА_4, та нежитлове
двоповерхове приміщення будівлі
кафе-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4»,
розташоване за адресою АДРЕСА_1

В даний час позивач вимушена була
залишити відповідача, та розлучитися.

Позивач просить поділити спільно
нажите з відповідачем майно та визнати
за нею право власності на 1/2 частину
нежитлової двоповерхової будівлі
кафе-магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4»,
встановити та визнати факт укладення
угоди купівлі продажу автомобілів
«Опель Астра» та «Москвич ІЖ комбі» їх
поділу між позивачем і відповідачем в
рівних частинах. А також судові витрати
просила покласти на відповідача.

В судовому засідання позивач та її
представник заявлені позовні вимоги
підтримали у повному обсязі і просила
суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
визнав частково в частині розподілу
нерухомого майна не заперечував а, що
стосується рухомого майна пояснив що
воно належить іншим особам і не є
спільною сумісною власністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився надав заяву про розгляд
справи без його участі.

Заслухавши пояснення позивача її
представника, відповідача, дослідивши
докази у їх сукупності суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають задоволенню частково.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони зареєстрували шлюб 11 жовтня 1997
року, що підтверджується свідоцтвом
про укладення шлюбу НОМЕР_3

За час сумісного проживання та на
спільні кошти подружжя придбали за
139148,00 грн. на ім'я відповідача по справі
на підставі свідоцтва ВРР №007526, від
24.02.2012 року, в реєстрі за №206, житловий
будинок з магазином, СТО, складом та
туалетом який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, який зареєстрований 09.08.2013
року.

Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України,
майно придбане подружжям під час шлюбу
належить дружині і чоловікові на праві
спільної сумісної власності. Згідно ч. 2
ст. 60 Сімейного Кодексу України,
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя

Згідно ст. 61 СК України, об'єктами права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обігу.

З врахуванням положень ст. 60 СК України
та на підставі вивчених та досліджених
в судовому засіданні доказів, суд
приходить до висновку про те, що набуте
подружжям під час шлюбу майно є їх
спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України та п.19
постанови Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», само по собі
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, набуте за час шлюбу.

У разі поділу майна, яке є об'єктом
спільної сумісної власності, згідно ст.
70 Сімейного Кодексу України, частки
чоловіка і дружини є рівними, якщо інше
не передбачене домовленістю між ними
або шлюбним договором.

Отже в цій частині позовні вимоги щодо
розподілу нерухомого майна є
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_2 в частині
задоволення її вимог щодо визнання
укладення угоди купівлі продажу та
розподілу рухомого майна а саме
автомобілів «Опель Астра», «Москвич ІЖ
комбі», суд виходить із того, що пунктом
3 ч.1 ст.208 ЦК України встановлено, що
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищують у двадцять і
більше разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян (340 грн.), крім
правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 цього
Кодексу, належить вчиняти у письмовій
формі, ч.1 ст. 206 ЦК України що усно
можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Системний аналіз вище наведених норм
матеріального права свідчить про те, що
договір купівлі-продажу автомобіля
повинен вчинятись у письмовій формі і,
крім цього, укладення такого договору
тягне за собою сплату до бюджету та
відповідних державних фондів певних
платежів, та в подальшому державної
реєстрації у відповідних органах.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що іі донька
ОСОБА_2 разом із чоловіком брали у неї
кошти на придбання магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_4» а також автомобілів але
так їх і не повернули.

Відтак, пояснення свідків та доручення
не може бути визнана правочином, згідно
якого можливо розподілити майно а саме
спірні автомобілі між подружжям які
належать третім особам а не
подружжю.(а.с.31,32)

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Отже із
відповідача ОСОБА_3 підлягають
стягненню на користь позивача судові
витрати у розмірі 695,74 коп.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 69, 70 СК
України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Поділити спільне майно ОСОБА_2 та
ОСОБА_3:

Виділити у власність ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України - 1/2
(одну другу) частину житлового будинку
з магазином, СТО, складом та туалетом
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
приватної власності на 1/2 (одну другу)
частину житлового будинку з магазином,
СТО, складом та туалетом який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 695,74 коп. (шістсот
дев'яносто п'ять грн. 74 коп.)

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя
В.О.
Каневський