У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука
М.І.,Кадєтової О.В., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
«Запорізький арматурний завод» про
визнання права, відновлення становища,
що існувало до порушення, за касаційною
скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах
ОСОБА_6 на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 03
червня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Запорізької області від 05 вересня
2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
арматурний завод» (далі потектсу - ПАТ
«Запорізький арматурний завод»), УПФУ в
Ленінському районі м. Запоріжжя, про
визнання права, відновлення становища,
що існувало до порушення.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим,
що вона з 25 вересня 1980 року по 06 вересня
1995 року працювала у Запорізькому
виробничому об`єднанні
«Арматуробудування», ВАТ «Запорізький
арматурний завод», за професією, яка
включена до Списку № 2 виробництв,
цехів, професій та посад, робота в яких
дає право на пенсію на пільгових умовах
і в пільгових розмірах.

ВАТ «Запорізький арматурний завод», на
її вимогу, надав уточнюючу довідку № 60
від 13 травня 1990 року та уточнюючу
довідку № 77 від 14 грудня 2010 року
про підтвердження стажу роботи в
шкідливих умовах за період з 25 вересня
1980 року по 03 жовтня 1983 року, з 01 грудня
1983 року по 08 лютого 1985 року, з 06
листопада 1985 року по 01 серпня 1990 року, з
02 серпня 1990 року по 06 вересня 1995 року.

Заявою-повідомленням ВАТ «Запорізький
арматурний завод» від 18 травня 2011
року № 295 довідку № 77 від 14 грудня 2010
року було анульовано та відкликано,
посилаючись на те, що воно не є
правонаступником ЗВО
«Арматуробудування», та не отримував
від нього ніяких документів на
зберігання, а тому не має права
видавати документи стороннього
підприємства за період роботи позивача
на даному підприємстві.

У зв'язку з цим УПФУ в Ленінському
районі м. Запоріжжя припинило виплату
їй пенсії з 01 липня 2011 року за
відсутністю необхідного пільгового
стажу роботи по Списку № 2.

Позивачка не погоджується з діями ВАТ
«Запорізький арматурний завод» по
відкликанню уточнюючої довідки і
припиненням виплати пільгової пенсії,
оскільки вважає, що ВАТ «Запорізький
арматурний завод» повинен був видати
їй уточнюючу довідку про підтвердження
стажу роботи у шкідливих умовах на ЗВО
«Арматуробудування» для нарахування
пенсії на пільгових умовах, оскільки в
результаті перетворень до нього
перейшли всі основні засоби
виробництва разом з робітниками, тому
просила визнати такі дії незаконними.

Крім того, вважає, що УПФУ в Ленінському
районі м. Запоріжжя не мало права
припиняти виплачувати їй пенсію за
віком на пільгових умовах на підставі
зазначеного повідомлення ВАТ
«Запорізький арматурний завод»,
оскільки така підстава припинення
виплати пенсії не передбачена чинним
законодавством, у зв'язку з чим просить
визнати за нею право на пенсію за віком
на пільгових умовах, що підтверджена
довідкою, а також відновити становище
по виплаті їй пенсії на пільгових
умовах на підставі довідки № 60 від 13
вересня 2009 року та довідки № 77 від 14
грудня 2010 року, що існувало до
припинення її виплати.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 червня 2013 року
закрито провадження у справі за
позовом ОСОБА_6 до УПФУ в Ленінському
районі м. Запоріжжя, про визнання права
на пенсію, відновлення становища, що
існувало до порушення та зобов'язання
виплачувати пенсію в раніше
нарахованому обсязі, починаючи з 01
липня 2011 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205
ЦПК України.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 червня 2013 року, яке
залишено без змін ухвалою Апеляційного
суду Запорізької області від 05 вересня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в
інтересах ОСОБА_6 просить скасувати
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 червня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 05 вересня 2013 року,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами першої та апеляційної інстанцій
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позовні вимоги про визнання
за нею права на пенсію за віком на
пільгових умовах, та відновлення
становища по виплаті пенсії на
пільгових умовах не можуть бути
заявлені до ПАТ «Запорізький
арматурний завод», оскільки визнання
права та виплата пенсії не входить до
повноважень ПАТ «Запорізький
арматурний завод».

Крім того, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, в частині визнання
незаконними дій ПАТ «Запорізький
арматурний завод» по відкликанню
уточнюючої довідки, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що ПАТ
«Запорізький арматурний завод» не є
правонаступником ЗВО
«Арматуробудування», оскільки воно
ліквідовано без правонаступництва, а
тому ПАТ «Запорізький арматурний
завод» не зобов'язано надавати
позивачу довідку про особливі умови
праці за час роботи на ЗВО
«Арматуробудування».

Висновки суду відповідають вимогам
матеріального й процесуального права.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в трудовій книжці
ОСОБА_6 є запис № 1, згідно з яким 25
вересня 1980 року на підставі наказу № 602
її прийнято на роботу в Запорізьке
виробниче об`єднання
арматуробудування.

Згідно запису № 5 трудової книжки
ОСОБА_6 08 лютого 1985 року її було
звільнено.

06 листопада 1985 року ОСОБА_6 було
прийнято на роботу в Запорізьке
виробниче об`єднання
арматуробудування в чавуноливарний
цех, на підставі наказу № 415а від 05
листопада 1985 року.

Відповідно до запису № 10 з 04 лютого 1994
року ВО
«Арматуробудування» перейменовано в
ВАТ «Запорізький арматурний завод» на
підставі наказу Міністерства
машинобудування,
військово-промислового комплексу і
конверсії України № 104 від 28 січня 1994
року.

В записі № 12 трудової книжки ОСОБА_6
зазначено, що 06 вересня 1995 року її було
звільнено з роботи з ВАТ «Запорізький
арматурний завод» на підставі наказу №
317 від 07 вересня 1995 року.

Відповідно до статуту Запорізького
державного виробничого об`єднання
«Арматуробудування» (ВО
«Запоріжпромарматура»), затвердженого
головою Держоборонпроммашу України
від 25 листопада 1991 року і
зареєстрованого у Запорізькому
міськвиконкомі 27 січня 1992 року за
№ 91р, вказане об`єднання являло собою
добровільне галузеве об`єднання
державних виробничих підприємств
України, до складу якого входив, в тому
числі, Запорізький арматурний завод.

Пунктом 1.6 Статуту передбачено, що
об`єднання не відповідає за
зобов'язаннями підприємств, які
входять до його складу.

Статутом Запорізького арматурного
заводу, затвердженого головою
«Держоборонпроммашу» 25 листопада 1991
року та зареєстрованого у Запорізькому
міськвиконкомі 27 січня 1992 року за № 92
передбачено, що вказане підприємство є
самостійним господарюючим статутним
суб'єктом, має статус юридичної особи,
наділено правом об'єднуватися на
добровільних засадах з іншими
підприємствами незалежно від форм
власності та відомчої
підпорядкованості, несе
відповідальність за наслідки своєї
діяльності перед власником майна та
своїм трудовим колективом.

Згідно архівної довідки від 13 липня 2011
року, Запорізький арматурний завод
вийшов зі складу ВО
«Запоріжпромарматура» і продовжив
свою діяльність як самостійне державне
підприємство згідно з розпорядженням
Ленінського райвиконкому № 6431 від 23
грудня 1993 року.

В трудовій книжці ОСОБА_6 відсутній
запис про те, що Запорізький арматурний
завод вийшов зі складу ВО
«Запоріжпромарматура» і продовжив
свою діяльність як самостійне державне
підприємство.

Відповідно до наказу Міністерства
машинобудування,
військово-промислового комплексу і
конверсії України № 104 від 28 січня 1994
року на базі Запорізького арматурного
заводу створено ВАТ «Запорізький
арматурний завод».

Судом першої інстанції також було
встановлено, що запис № 10 у трудовій
книжці про те, що з 04 лютого 1994 року
ЗВО
«Арматуробудування» перейменовано в
ВАТ «Запорізький арматурний завод» з
посиланням на наказ Міністерства
машинобудування,
військово-промислового комплексу і
конверсії України № 104 від 28 січня 1994
року, не відповідає змісту зазначеного
наказу, згідно якого на базі
Запорізького арматурного заводу
створено ВАТ «Запорізький арматурний
завод».

Позовних вимог про внесення змін до
трудової книжки ОСОБА_6 не заявлялося.

За таких обставин, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
ВО «Запоріжпромарматура» являлось
самостійним суб'єктом господарювання,
а Запорізький арматурний завод тільки
входив в це об`єднання, проте не
відповідав за його зобов'язаннями,
наказ про прийом на роботу позивача був
виданий виробничим об`єднанням, а не
його структурним підрозділом, записи
до трудової книжки позивача про
переведення його після створення
ДП «Запорізький арматурний завод»
до вказаного підприємства не внесені,
тому підстави для видачі довідки
відповідачем про особливі умови праці
на ВО Запоріжпромарматура» в період з
25 вересня 1980 року по 03 жовтня 1983 року, з
01 грудня 1983 року по 08 лютого 1985 року, з 06
листопада 1985 року по 04 лютого 1994 року
були відсутні.

Крім того, суд першої інстанції
правильно зазначив, що позовні вимоги
про визнання права на пенсію за віком
на пільгових умовах та відновлення
становища, що існувало до порушення
права на отримання пенсії за віком на
пільгових умовах шляхом поновлення
виплати пенсії за віком на пільгових
умовах, не можуть бути заявлені до ПАТ
«Запорізький арматурний завод»,
оскільки визнання права та виплата
пенсії не входить до його повноважень,
тобто в даних правовідносинах він не є
належним відповідачем.

Встановивши дійсні обставини справи,
суд першої інстанції дав належну
оцінку зібраним доказам, правильно
застосував норми матеріального права,
не допустив порушень норм
процесуального права, які призвели б до
неправильного вирішення спору, та
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог.

При перевірці законності рішення суду
першої інстанції судом апеляційної
інстанції були встановлені дійсні
обставини справи та надана належна
оцінка зібраним доказам, правильно
застосовані норми матеріального права,
не допущено порушення норм
процесуального права, які б призвели
до неправильного вирішення спору,
зроблено обґрунтований висновок про
часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки висновки судів першої та
апеляційної інстанцій відповідають
встановленим у справі обставинам,
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, касаційну скаргу необхідно
відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в
інтересах ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 червня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 05 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук