Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/498/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Мельник В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - судді:
Мельника В.В.

суддів:
Єгорової С.М.; Пищиди М.М.

з участю секретаря:
Лазаренко В.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Кіровограді
апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси
якого представляє ОСОБА_3 на ухвалу
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 11.12.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про стягнення 5 804 931, 50 гривень,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року ОСОБА_2, інтереси
якого представляє ОСОБА_3, звернувся
до суду із зазначеним позовом, в якому
просив стягнути на його користь з
відповідача грошові кошти у розмірі 4
000 000, 00 грн. та відсотки у розмірі 1 804
931, 50 грн., посилаючись на те, що між ним
та відповідачем було укладено
попередній договір купівлі-продажу та
будівництва нерухомості, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, на
виконання якого він передав
відповідачу грошові кошти у розмірі 16
000 000,00 грн. Про одержання грошових
коштів ОСОБА_4 були складені
відповідні письмові розписки.
Відповідно до даних однієї із розписок,
відповідач одержав від позивача у борг
4 000 000, 00 грн. та зобов'язався виконати
умови попереднього договору
купівлі-продажу та будівництва об'єкта
нерухомості.

Представник позивача подав до суду
заяву про забезпечення позову, в якій
просив накласти арешт на все рухоме та
нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 на
праві приватної власності, а також на
грошові кошти у тому числі і на цінні
папери та інші цінності, що
знаходяться на рахунках, вкладах чи на
зберіганні у фінансових установах, в
межах позовних вимог на суму 5 804 931, 50
гривень.

В обґрунтування заяви про забезпечення
позову представник позивача зазначав,
що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
22.11.2011 року належить нежитлове
приміщення, що знаходиться за адресою
в АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
відповідач з лютого 2012 року почав
відчужувати частки вказаного
нежитлового приміщення, а тому
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Ухвалою Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 11.12.2013 року у задоволенні
заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду про
відмову у забезпеченні позову,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати
зазначену ухвалу та постановити нову
ухвалу про задоволення заяви щодо
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на все рухоме та нерухоме майно,
яке належить ОСОБА_4 на праві приватної
власності, а також на грошові кошти у
тому числі і на цінні папери та інші
цінності, що знаходяться на рахунках,
вкладах чи на зберіганні у фінансових
установах, в межах позовних вимог на
суму 5 804 931, 50 гривень.

Вказував, що суд першої інстанції
неправильно встановив обставини, які
мають значення для справи та
неправильно застосував норми
процесуального права, що призвело до
постановлення необґрунтованої та
незаконної ухвали.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, пояснення представника
позивача ОСОБА_5, яка підтримала доводи
апеляційної скарги та просила її
задовольнити, перевіривши законність
та обґрунтованість ухвали суду та
дослідивши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Постановляючи ухвалу про відмову у
забезпеченні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що заява про
забезпечення позову не відповідає
вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України, а саме в
заяві не зазначені інші відомості, які
потрібні для забезпечення позову, а
також позивачем на підтвердження своїх
вимог не були надані докази про те, що
за ОСОБА_4 зареєстровано інше рухоме та
нерухоме майно на праві приватної
власності та в яких банках або інших
установах відкриті рахунки на ім'я
відповідача.

Вирішуючи питання про відмову у
задоволенні заяви про забезпечення
позову, суд першої інстанції послався
на те, що позивачем на підтвердження
своїх вимог не надано оригінал
розписки та оригінал попереднього
договору купівлі-продажу та
будівництва об'єкта нерухомості
укладеного між сторонами, а тому
вважав, що спір може бути між суб'єктами
господарювання, права яких будуть
порушені у зв'язку із застосуванням
заходів забезпечення позову.

Проте, такого висновку суд першої
інстанції дійшов передчасно.

З виділених судом першої інстанції
матеріалів справи убачається, що 05.12.2013
року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_4 про стягнення 5 804 931, 50 грн.
(а.с. 2-5). 10.12.2013 року представник
позивача звернувся з заявою про
забезпечення позову (а.с. 37-39). Ухвалою
судді Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 17.12.2013 року відкрито
провадження у справі (а.с. 48).

Колегія суддів приходить до висновку,
що подана ОСОБА_2 заява про
забезпечення позову за своєю формою та
змістом не в повному обсязі
відповідала вимогам ч. 2 ст.151 ЦПК
України, про що зазначає сам апелянт у
поданій апеляційній скарзі, оскільки у
ній не вказано обґрунтування та
причини, у зв'язку з якими потрібно
забезпечити позов та інші відомості,
потрібні для забезпечення позову,
зокрема, яке саме конкретно рухоме і
нерухоме майно зареєстроване на праві
приватної власності за відповідачем,
та в яких банках або інших установах
відкриті рахунки на ім'я відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК
України заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно ст. 30 ЦПК України сторонами в
цивільному процесі є позивач і
відповідач. Позивачем і відповідачем
можуть бути фізичні і юридичні особи, а
також держава.

Відповідно до п.4 роз'яснень викладених
у постанові Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову суди з
урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, перевіряють обсяг позовних
вимог, дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову до відкриття провадження у
справі, суд першої інстанції
позбавлений був реальної можливості
перевірити належним чином дані про
особу відповідача, обсяг позовних
вимог та обставини, що між сторонами
дійсно виник спір та існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову, оскільки за
змістом ст. 30, ст. 122 ЦПК України особа
набуває статусу сторони (позивача,
відповідача) у цивільному процесі лише
після постановлення ухвали про
відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України та
роз'яснень викладених у п. 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи після відкриття
провадження у ній (за винятком випадку,
передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України),
якщо невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Суд першої інстанції не вправі
здійснювати будь-які дії щодо
підготовки справи до судового розгляду
та вирішувати питання щодо доцільності
забезпечення позову до відкриття
провадження у справі.

Зазначені порушення норм
процесуального закону у сукупності з
допущеними судом першої інстанції
вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України є підставою
для скасування ухвали суду першої
інстанції з передачею питання на новий
розгляд.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 307, 312, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,
інтереси якого представляє ОСОБА_3
задовольнити частково.

Ухвалу Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 11.12.2013 року скасувати та
передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий-суддя:
Мельник В.В.

Суддя:
Єгорова С.М.

Суддя:
Пищида М.М.