У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Макарчука М.А.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про
відновлення втраченого судового
провадження, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на ухвалу Приморського
районного суду м. Маріуполя від 31
серпня 2010 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 5 жовтня 2010
року,

в с т а н о в и л а:

10 червня 2010 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з заявою про відновлення
втраченого судового провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Маріуполя від 23 червня 2010 року заяву
ОСОБА_4 залишено без руху з підстав
того, що в ній не зазначені відомості,
необхідні для відновлення судового
провадження та не зазначена мета
відновлення провадження. У зв'язку з
цим заявнику було надано строк для
усунення вказаних недоліків протягом
одного місяця з дня отримання копії
цієї ухвали.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Маріуполя від 31 серпня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 5 жовтня 2010 року, заяву ОСОБА_4 про
відновлення втраченого судового
провадження визнано неподаною й
повернуто заявниці.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 серед інших
вимог, порушує питання про скасування
постановлених у справі судових ухвал,
мотивуючи свої доводи неправильним
застосуванням судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції виходив із того, що
ухвалу про залишення без руху ОСОБА_4
отримала 30 червня 2010 року, однак у
встановлений строк не усунула
недоліків заяви.

З таким висновком погодився й суд
апеляційної інстанції, переглядаючи
справу в апеляційному порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України
розглянувши касаційну скаргу на ухвалу
суду, суд касаційної інстанції
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом прийнято ухвалу з
додержанням вимог закону.

Суд касаційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи касаційної
скарги, вважає, що оскаржувані ухвали
судів першої та апеляційної інстанцій,
відповідають вимогам матеріального та
процесуального права, а наведені в
касаційній скарзі доводи є
необґрунтованими й правильність
висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
ухвалу Приморського районного суду м.
Маріуполя від 31 серпня 2010 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 5 жовтня 2010 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О., Макарчук М.А.,
Нагорняк В.А.