У х в а л а

03 лютого 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,суддів:
Євтушенко О. І., Мостової Г.
І., Кадєтової О. В.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Департаменту освіти
та гуманітарної політики Черкаської
міської ради, комунального
некомерційного підприємства «Перша
Черкаська міська лікарня» Черкаської
міської ради про скасування наказів,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з указаним позовом, у якому
посилаючись на незаконне звільнення на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді
внаслідок стану здоров'я, який
перешкоджає продовженню даної роботи
та уточнивши свої вимоги, просила
визнати незаконним та скасувати наказ
Департаменту освіти та гуманітарної
політики Черкаської міської ради від
25 вересня 2012 року № 618-к «Про
звільнення ОСОБА_2»; визнати незаконним
та скасувати висновок ЛКК комунального
некомерційного підприємства «Перша
Черкаська міська лікарня» Черкаської
міської ради від 20 вересня 2012 року № 928;
поновити її на роботі на посаді
завідуючої дошкільного навчального
закладу (ясла-садка) санаторного типу №
74 «Лісова пісня» Черкаської міської
ради; стягнути з Департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 19 371 грн 04 коп. та моральну шкоду
в розмірі 20 тис. грн.

Обґрунтовуючи підстанвість позову,
ОСОБА_2 посилалась на те, що згоди на
переведення на іншу роботу вона не
давала, посада, яку вона обіймала, не
містить жодних протипоказань за станом
здоров'я, оскільки вона не виконувала
обов'язків керівника закладу. Крім
того, стан її здоров'я дозволяє
безперешкодно обіймати посаду
завідуючої, оскільки висновок ЛКК № 928
не містить об'єктивних даних, обставин
та фактів, які б підтверджували, що за
станом здоров'я вона не може обіймати
цю посаду. Разом із тим, її не було
попереджено про звільнення за п. 2 ст. 40
КЗпП України в установлений законом
термін.

Рішенням Соснівського районного
суду м. Черкаси від 20 лютого
2013 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано
наказ Департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради від 25 вересня 2012 року
№ 618-к про звільнення ОСОБА_2 за п. 2
ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді
внаслідок стану здоров'я, який
перешкоджає продовженню даної роботи.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді
завідуючої дошкільним навчальним
закладом (ясла-садок) санаторного типу
№ 74 «Лісова пісня» Черкаської міської
ради.

Стягнуто з Департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради на користь ОСОБА_2 7 719 грн 28
коп. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за період з 26
вересня 2012 року по 20 лютого 2013
року, 1 тис. грн моральної шкоди та 500
грн витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення
суду першої інстанції в частині
поновлення на роботі ОСОБА_2 та
стягнення на її користь
середньомісячного заробітку за один
місяць у сумі 1 605 грн.

Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 17 квітня 2013 року
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 20 лютого 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 вересня 2013
року рішення апеляційного суду
Черкаської області від 17 квітня 2013 року
залишено без змін.

У грудні 2013 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 вересня 2013 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме -
п. 2 ст. 40, ч. 2 ст. 40 та ст.
49-2 КЗпП України, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на постанови
Вищого адміністративного суду України
від 11 грудня 2012 року у справі № К-23876/10,
від 10 квітня 2012 року у справі № К-23279/10,
від 04 лютого 2009 року у справі №
К-11028/07, від 25 червня 2008 року у справі
№ К-23425/07, від 14 березня 2013 року
у справі № К/9991/74300/12, від 02
червня 2011 року у справі № К-22869/09, від 19
лютого 2009 року у справі № К-2237/08 та
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 листопада 2011
року у справі № 6-26007св10, від
01 березня 2012 року у справі № 6-2071ск12 та
від 13 березня 2013 року у
справі № 6-25478св12.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Зі змісту судового рішення, про
перегляд якого подано заяву, та судових
рішень, на які посилається заявник як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах
вбачається, що вони ухвалені у спорах
щодо звільнення працівника за
п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Ухвалюючи постанови 11 грудня 2012 року
у справі № К-23876/10, 10 квітня 2012
року у справі № К-23279/10, 04 лютого 2009 року
у справі № К-11028/07, 25 червня 2008
року у справі № К-23425/07, 14 березня
2013 року у справі № К/9991/74300/12, 02 червня
2011 року у справі № К-22869/09, 19
лютого 2009 року у справі № К-2237/08, Вищий
адміністративний суд України
погодився з позицією попередніх судів
про незаконність звільнення позивача
за п. 2 ст. 40 КЗпП України, виходячи з
того, що в матеріалах справи відсутні
будь-які докази наявності у роботі
позивача недоліків, що стали наслідком
його незадовільного стану здоров'я, які
дали б змогу зробити висновок про його
невідповідність займаній посаді.
Захворювання позивача, що перешкоджало
виконанню ним посадових обов'язків, і
невідповідності позивача займаній ним
посаді (з якої відповідач його
незаконно звільнив) або виконуваній
роботі не встановлено. Крім того,
позивача не пізніше ніж за 2 місяці до
звільнення не було попереджено про
наступне звільнення та у цей же строк
йому не було запропоновано іншої
роботи.

Постановляючи ухвали 02 листопада 2011
року у справі № 6-26007св10, 01
березня 2012 року у справі № 6-2071ск12 та 13
березня 2013 року у справі № 6-25478св12,
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погодився з позицією попередніх
судів про незаконність звільнення
позивача за п. 2 ст. 40 КЗпП України за
відсутності фактичних даних (доказів),
які б підтверджували неможливість
позивача за станом здоров'я виконувати
роботу на тій посаді, з якої позивача
незаконно звільнили.

У той же час, постановляючи ухвалу
26 вересня 2013 року у справі №
6-21916св13, про перегляд якої подано заяву,
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погодився з висновками суду
апеляційної інстанції про законність
звільнення позивача за
п. 2 ст. 40 КЗпП України, виходячи з
того, що висновком ЛКК від 20 вересня 2012
року визнано протипоказання за станом
здоров'я позивача виконувати роботи
керівника, наднормові роботи, значне
нервово-психічне напруження та деякі
інші роботи, які були передбачені
умовами посади завідуючої дошкільним
навчальним закладом (ясла-садок), яку
займала позивачка.

Враховуючи наведене, відсутні
підстави вважати, що у наведених
справах тотожними є встановлені судами
фактичні обставини, які мають значення
для вирішення спорів, які розглядались,
а, відповідно, що правовідносини, які
виникли між особами, які брали участь у
розгляді вказаних справ, подібні і мало
місце неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права в порівнянні
зі справою, у якій постановлена ухвала,
яку просить переглянути заявник, що
потягло за собою ухвалення різних за
змістом судових рішень.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що заява ОСОБА_1, яка діє
в інтересах ОСОБА_2, про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 вересня 2013 року не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_2
до Департаменту освіти та гуманітарної
політики Черкаської міської ради,
комунального некомерційного
підприємства «Перша Черкаська міська
лікарня» Черкаської міської ради про
скасування наказів, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, за заявою ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 вересня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді
О. І. Євтушенко

О. В. Кадєтова

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук