РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м.
Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді
Івченка В.Б.

при секретарі
Січінава М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі позовну заяву
ОСОБА_1 до першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про виключення з акту опису
майна та звільнення з-під арешту

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про виключення з акту опису
майна та звільнення з-під арешту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14
квітня 2003 року Приморським районним
судом м. Одеси було ухвалено рішення
про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на
користь ОСОБА_2 на утримання доньки
ОСОБА_4, на підставі якого було видано
виконавчий лист № 2-820/03 від 14 квітня 2003
р. та подано до стягнення до Першого
Приморського відділу виконавчої
служби Одеського міського управління
юстиції.

Державним виконавцем Першого відділу
ДВС Приморського РУЮ м. Одеси
Постановою № В/5-257 від 29.12.2003 року було
накладено арешт на майно боржника, а
саме на квартиру АДРЕСА_1, про що було
зроблено запис (архівний) в Єдиному
державному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна за № 8192461 від
14.11.2008 року.

Враховуючи те, що зазначений арешт
перешкоджає реалізувати своє право
власності, а саме не може зареєструвати
майно, яке за рішенням суду належить
позивачу, позивач звернувся до суду за
захистом порушених прав.

В судове засідання позивач не з'явився,
про час та місце розгляду справи судом
повідомлявся належним чином. Однак до
суду надійшла заява від представника
позивача, в якій він просить заявлений
позов розглядати за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, проте надав заяву в якій
просив розгляд справи проводити у його
відсутність, проти задоволення позову
не заперечував, позовні вимоги визнав.

Представник відповідача Першого
Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в
Одеській області у судове засідання не
з'явився, проте надав заяву в якій
просив розгляд справи проводити у його
відсутність.

Всебічно та об'єктивно дослідивши
матеріали справи, вважає встановленим
наступні обставини.

Як встановлено судом, 14 квітня 2003 року
Приморським районним судом м. Одеси
було ухвалено рішення про стягнення з
ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_2 на
утримання доньки ОСОБА_4, на підставі
якого було видано виконавчий лист №
2-820/03 від 14 квітня 2003 р. та подано до
стягнення до Першого Приморського
відділу виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції.

У подальшому, у зв'язку з невиконанням
боржником своїх зобов'язань
відповідача перед позивачем, державним
виконавцем Першого відділу ДВС
Приморського РУЮ м. Одеси Постановою №
В/5-257 від 29.12.2003 року було накладено
арешт на майно боржника, а саме на
квартиру АДРЕСА_1, про що було зроблено
запис (архівний) в Єдиному державному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна за № 8192461 від 14.11.2008
року.

Також у судовому засіданні
встановлено, що 01.06.2013 року Приморським
районним судом м. Одеси була розглянута
цивільна справа № 2-318/11 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Сьомої Одеської
державної нотаріальної контори, третіх
осіб: Приморського РВ ОМУ ГУМВС України
в Одеській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання договору частково
недійсним, визначення права власності,
визнання особи такою, що втратила право
власності та користування житловою
площею та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2.
ОСОБА_9. Приморський РВ ОМУ УМВС України
в Одеський області про вселення,
усунення перешкод в користуванні та
розпорядженні квартирою, забезпечення
безпеки.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 1.06.2013 року позовні вимоги
задоволено та визнано частково
недійсними договори купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1 від 29.09.1994 року
реєстровий номер 2-6619, від 11.10.1994 року
реєстровий номер 2-6911, від 11.10.1994 року
реєстровий номер 2-6915, посвідчені
державним нотаріусом Сьомої Одеської
державної нотаріальної контори Л.В.
Мельник, в частині що стосується
покупця, визнано покупцем за
договорами купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_1 від 29.09.1994 року реєстровий
номер 2-6619. від 11.10.1994 року реєстровий
номер 2-6911. від 11.10.1994 року реєстровий
номер 2-6915, посвідчені державним
нотаріусом Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори - ОСОБА_1, визнав
за ОСОБА_1 право власності на квартиру
АДРЕСА_1, визнав ОСОБА_3 особою,
позбавленою права власності та права
користування житловою площею квартири
АДРЕСА_1. У задоволенні позовних вимог
по зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
та ОСОБА_9 про вселення, усунення
перешкод в користуванні та
розпорядженні квартирою, забезпечення
безпеки - відмовлено у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. За таких обставин, я набув
право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Іншого житла для власного проживання я
не маю.

Статтею 47 Конституції України
встановлено, що кожен має право на
житло. Держава створює умови, за яких
кожний громадянин матиме змогу
побудувати житло, придбати його у
власність або взяти в оренду. Ніхто не
може бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Примусове відчуження об'єктів права
власності може бути застосоване лише
як виняток з мотивів суспільної
необхідності на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього та повного відшкодування
їх вартості, крім випадків,
встановлених частиною другою статті 353
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся з письмовою заявою
про зняття арешту з майна до Першого
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
однак йому було відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження», особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй а не боржникові, може
звернутись до суду з позовом про
визнання права власності на майно і про
звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до п. 5.1.4 Інструкції "Про
проведення виконавчих дій",
затвердженої наказом Міністерства
юстиції № 74/5 від 15 грудня 1999 р.,
стягнення звертається тільки на майно
боржника, яке належить йому на праві
приватної власності.

Враховуючи наведене, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 до першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виключення з акту опису майна та
звільнення з-під арешту підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ч.1
ст. 60, 82 Закону України "Про виконавче
провадження", п. 5.1.4 Інструкції "Про
проведення виконавчих дій", ст.ст.
3,4,10,11,57,60,88,208,209 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виключення з акту опису майна та
звільнення з-під арешту - задовольнити
в повному обсязі.

Виключити з акту опису та арешту майна
від 29.12.2003 р, складеного державним
виконавцем першого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
- квартиру АДРЕСА_1

Звільнити з-під арешту майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1 накладеного
Постановою Першого відділу ДВС
Приморського РУЮ м. Одеси №В/5-257 від
29.12.2003 року.

Скасувати запис (архівний) в Єдиному
державному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна за № 8192461 від
14.11.2008 року про накладання арешту на
квартиру АДРЕСА_1, внесеного до реєстру
на підставі Постанови Першого відділу
ДВС Приморського РУЮ м. Одеси № В/5-257
від 29.12.2003.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк апеляційної скарги з дня
проголошення рішення.

Суддя
В.Б.
Івченко