АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/508/2014
Головуючий в І інстанції Дорошинська
Доповідач: Приходько Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 06 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Приходько
Л.А.Суддів:Кузнєцової О.А. Борка А.Л.При
секретарі:Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_6, на
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 23 грудня 2013 року у справі

за позовом

ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення
додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И Л А:

06 листопада 2013 року ОСОБА_7 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_6 про стягнення
додаткових витрат на дитину (які були
збільшені в ході розгляду справи),
зазначивши, що відповідно до рішення
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 13.10.2010р. відповідач
зобов'язаний сплачувати на її користь
на утримання неповнолітньої дитини
аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх
видів його заробітку щомісячно, але не
менш ніж 30% прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку. Проте вона
несе додаткові витрати на дитину, в
яких відповідач не приймає участі, а
саме: витрати на оплату харчування та
батьківські внески в Херсонському
яслах-садку №1 санаторного типу для
ослаблених та частохворіючих дітей,
який дитина відвідує з вересня 2011
року; витрати понесені нею на
лікування дитини; витрати на оплату
хореографічного гуртка, який дитина
відвідує з жовтня 2013року. Остаточно
просила стягнути з відповідача на її
користь половину понесених нею
додаткових витрат на дитину в
розмірі 3688грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 23 грудня 2013 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_7 додаткові витрати на
дитину в розмірі 3688,00грн. Вирішено
питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючи в
інтересах ОСОБА_6, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення
яким відмовити у задоволені позовних
вимог ОСОБА_7, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та його
представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу
підтримали в повному обсязі за
обставинами викладеними у скарзі.
Просили рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_7 у задоволені
позовних вимог.

Заперечуючи проти апеляційної скарги
ОСОБА_7, зазначила, що на її думку,
рішення суду є законним та
обґрунтованим, просить апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
рішення суду, в межах визначених ст. 303
ЦПК України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що у
понесених позивачкою витратах на
утримання дитини в загальному
розмірі 7686.74грн ( витрати на оплату за
харчування дитини в яслах-садку,
витрати на внески до дитячого садка,
витрати на лікування дитини, витрати
на оплату хореографічного гуртка), в
силу вимог ст. 185 СК України, повинен
брати участь і відповідач, як батько
дитини, в рівних частках з позивачкою.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна.

Відповідно до ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

Додаткові витрати на дитину можуть
фінансуватися наперед або покриватися
після їх фактичного понесення разово,
періодично або постійно.

З матеріалів справи вбачається, і це
визнано сторонами у справі, що ОСОБА_7
та ОСОБА_6 є батьками малолітньої
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 13.10.2010р. стягнуто з
ОСОБА_6, на користь ОСОБА_7, аліменти на
утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від
усіх видів його заробітку щомісячно,
але не менш ніж 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку
щомісячно, починаючи з 15.09.2010 року і до
повноліття дитини до 07.09.2027р.

Згідно довідки-розрахунку, виданої
старшим державним виконавцем ВДВС
Дніпровського РУБЮ у м. Херсоні Кізім
Т.О., станом на 29.11.2013 року ОСОБА_6
нараховані аліменти на утримання
ОСОБА_8 на загальну суму 10 342.66грн.
Всього боржником сплачено аліментів
на суму 12369.50грн. Отже станом на 29.11.2013
року переплата по аліментам
складає 2026.84грн(а.с.35).

З пояснень ОСОБА_6 вбачається, що він
сплачує аліменти в більшому розмірі,
ніж йому нараховані до сплати
державним виконавцем, з урахуванням
можливих додаткових витрат на дитину.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції не врахував вимоги
ст. 185 СК України, зі змісту якої
вбачається, що батьки зобов'язані брати
участь у додаткових витратах на дитину,
що зумовлені саме особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Витрати понесені позивачкою на оплату
харчування дитини в ясла-садку не є
витратами, що викликані особливими
обставинами у розумінні ст. 185 СК
України, а відносяться до утримання
дитини.

Будь-яких доказів, що дитину влаштовано
в ясла-садок санаторного типу у зв'язку
з її хворобою та за рекомендацією
лікаря, а також, що оплата за
харчування в санаторному ясла-садку
перевищує оплату у звичайному,
позивачкою не надано.

Надані позивачкою розписки
батьківського комітету та вихователя,
на підтвердження понесених нею витрат
на внески до ясла-садка, не є належними
та допустимими доказами понесення
додаткових витрат, зумовлених
особливими обставинами.

А отже, підстави для зобов'язання
відповідача брати участь у витратах
на оплату харчування в яслах-садку
та внесків до ясла-садку відсутні.

Відповідно до досліджених судом
виписок із медичної картки
стаціонарного хворого № 137756 від 05.02.2013
року, №2011 від 26.05.2011 року, медичної
картки дитини ОСОБА_8 та квитанцій
на придбані медикаменти, в період
часу з 2011 по 2013 роки, позивачкою
відповідно до призначень лікарів
придбано ліків на загальну суму 212.08
грн. ( а.с.17, 21, 54).

Інші квитанції на придбання
медикаментів не можуть бути
прийняті в якості належних доказів
понесення позивачкою витрат на
лікування дитини, оскільки медичні
препарати придбані за ними не
співпадають з призначеннями лікарів.

Витрати на оплату хореографічного
гуртка судом першої інстанції
правильно віднесені до витрат, що
зумовлені особливими обставинами,
оскільки зайняття дитини
хореографією направлено на її
розвиток.

Проте, позивачкою не надано належних
та допустимих доказів того, що
дитина відвідує хореографічний
гурток, а також доказів на
підтвердження понесених нею витрат
на оплату гуртка. Так, довідка від
12.12.2013 року за підписом «керівник
ОСОБА_10»(а.с.59) не містить будь-яких
реквізитів (штампу, печатки), які б
свідчили про її дійсність, а тому не є
належним доказом на підтвердження
доводів позивачки про відвідування
дитиною хореографічного гуртка та
понесення позивачкою витрат на його
оплату в розмірі 480грн.

Отже, відповідно до належних та
допустимих доказів, наданих на
виконання вимог ст. 60 ЦПК України,
вбачається що позивачкою станом на
грудень 2013 року були понесені
витрати, що були викликані
особливими обставинами, а саме
хворобою дитини на загальну суму
212.08грн. Інші витрати не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
справи.

Враховуючи, що батько дитини, ОСОБА_6,
добровільно приймає участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами, що
підтверджується сплатою аліментів у
розмірі більшому, ніж визначено судом
та нарахованому державним виконавцем,
а також, що станом на 29.11.2013 року
розмір переплати перевищує розмір
додаткових витрат, понесених
позивачкою, колегія суддів вважає, що
підстави для їх стягнення з
відповідача відсутні.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду, з
підстав визначених ст. 309 ЦПК України,
слід скасувати і ухвалити нове
рішення, яким у задоволені позовних
вимог відмовити.

Керуючись ст. ст.303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5,
діючого в інтересах ОСОБА_6,
задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 23 грудня 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про стягнення додаткових витрат на
дитину відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: