ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» на заочне рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 22
травня 2013 року та рішення апеляційного
суду Київської області від 14 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ПАТ «Універсал Банк»
звернулося до суду із указаним
позовом, посилаючись на те, що 29 травня
2008 року між ним та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого, ОСОБА_3 отримав у ПАТ
«Універсал Банк» кредит в сумі
128 тис. швейцарських франків, строком
користування до 10 травня 2038 року зі
сплатою 0,45% річних за користування
кредитом, цільове призначення -
придбання двокімнатної квартири
АДРЕСА_1. Для забезпечення виконання
відповідачем зобов'язань
за кредитним договором 29 травня 2008 року
між позивачем та ОСОБА_4
було укладено договір поруки. 29 травня
2008 року для забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору з
ОСОБА_3 укладено договір
іпотеки, згідно якого в іпотеку
передано нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
29 травня 2008 року. Позивач зазначає, що
відповідач не виконує своїх
зобов'язань за кредитним договором, не
сплачує грошові кошти в повному обсязі
на користь позивача, відповідачу
позивачем була надіслана вимога про
дострокове повернення кредиту, але ним
не вчинено жодних дій, спрямованих на
погашення заборгованості по кредиту. З
урахуванням викладеного, позивач
просив звернути стягнення на предмет
іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 що має
дві кімнати, загальною площею 50,5 кв.м,
житловою площею 27,4 кв.м, яка належить
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу предмета іпотеки від
29 травня 2008 року шляхом
визнання за ним права власності на
квартиру та стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором в сумі 627 583 грн. 75
коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від
22 травня 2013 року в задоволенні
позову ПАТ «Універсал Банк» -
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 14 жовтня 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позову
ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення солідарно
заборгованості за кредитним договором
скасовано та в цій частині ухвалено
нове рішення про задоволення позову.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Універсал Банк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 627 583 грн. 75 коп. Вирішено питання
про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал
Банк» просить скасувати судові рішення
в частині відмови в позові, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та в цій
частині ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Апеляційний суд, відмовляючи в позові
про звернення стягнення на предмет
іпотеки виходив з передчасності
заявлених позивачем позовних вимог про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, у зв'язку з недотриманням
процедури досудового врегулювання
цього питання, передбаченої ст. 35
Закону України «Про іпотеку».

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Судом установлено, що між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір від 29
травня 2008 року, відповідно до умов
якого ОСОБА_3 надано кредит в сумі 128
тис. франків, строком користування до 10
травня 2038 року зі сплатою 10,45% річних на
придбання двокімнатної квартири
АДРЕСА_1.

У забезпечення виконання
позичальником зобов'язань, взятих на
себе за кредитним договором, між
позивачем та відповідачем було
укладено договір іпотеки від 29 травня
2008 року, згідно з яким, ОСОБА_3 передав
позивачу в іпотеку нерухоме майно, -
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п. 3.1.5 іпотечного договору у
випадку порушень будь-якого
зобов'язання за кредитним договором
банк має право одержати задоволення
своїх вимог шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що сторони іпотечного
договору можуть вирішити питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя,
що міститься в іпотечному договорі, або
згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотекодержателем про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
підлягає нотаріальному посвідченню,
який може бути укладений одночасно з
іпотечним договором або в будь-який час
до набрання законної сили рішенням
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, яким також
вважається відповідне застереження в
іпотечному договорі, визначає можливий
спосіб звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього Закону.
Визначений договором спосіб
задоволення вимог іпотекодержателя не
перешкоджає іпотекодержателю
застосувати інші встановлені цим
Законом способи звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

При цьому, у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої ст. 38
цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону).

Пунктом 39 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що з урахуванням
положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37
Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що з урахуванням цих
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16
ЦК України має право вимагати
застосування його судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК
України звернення стягнення на предмет
застави/іпотеки здійснюється лише за
рішенням суду, якщо для укладення
такого договору щодо майна фізичної
особи вимагалось отримання згоди чи
дозволу іншої особи чи органу.

У п. 5.1 договору іпотеки сторонами
визначено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду або виконавчого
напису нотаріуса, або за договором про
задоволення вимог іпотеко держателя,
укладеним шляхом здійснення
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до п. 5.1 договору іпотеки
передбачено право іпотекодержателя
про звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання у порядку,
встановленому ст. 37 Закону України «Про
іпотеку».

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України апеляційний суд на вказані
вимоги закону та обставини справи
уваги не звернув, та не врахував, що
умовами договору іпотеки передбачено
право банку набути право власності на
предмет іпотеки згідно із
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя.

З огляду на викладене, рішення
апеляційного суду в частині вирішення
позовної вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки ухвалено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин
справи.

Разом із тим, підлягає й скасуванню
рішення апеляційного суду в частині
стягнення суми заборгованості з
відповідачів, оскільки судам слід
перевірити чи не буде подвійного
стягнення за кредитним договором у
разі звернення стягнення на предмет
іпотеки, так як позичальник та
іпотекодержатель є однією особою.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог
ст. ст. 213, 214, 301, 303, 316 ЦПК
України на зазначені положення закону
та встановлені факти про наявність у
спадкоємця боргу перед кредитором
уваги не звернув, по суті спір про
стягнення боргу не вирішив, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 14 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко