Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р.
м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого - судді
Дяченко В.Г.,

при секретарі
Чопик М.В.

за участю представників: ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду №23, цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа КУ«Міська поліклініка №29»
Одеської міської ради про стягнення
матеріальної та моральної шкоди

встановив:

Позивач звернулась до суду з вимогами
про стягнення з відповідача
матеріальної шкоди в розмірі 887,87
гривень та моральної шкоди в розмірі 20
000 гривень.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29
червня 2012 року в результаті падіння
отримала травму пальця правої руки, на
наступний день звернулася в
травмотологічний пункт поліклініки №29
Суворовського районну м.Одеси, де було
зроблено рентгензнімок, на підставі
якого було поставлено діагноз: перелом
другого пальця основної фаланги правої
руки, після чого було накладено гіпс.

02.07.2012 року було поставлено на облік до
лікаря - ОСОБА_5, яка здійснювала
лікування.

19.07.2012 року позивач, прийшовши на
повторний огляд до лікаря, яка знявши
гіпс направила на рентгенівський
знімок, оглянувши який наголосила на
тому, що перелом не зрісся і причиною
цього є цукровий діабет. В черговий раз
відправила на гіпсування та сказала
прийти 30.07.2012 року.

30.07.2012 року відповідач знову зняла гіпс
та відправила на рентгенівський
знімок, після зняття гіпсу побачила, що
палець і надалі залишився викривленим,
однак ОСОБА_5 сказала, що це природно.
Відповідач направила позивача на ВКК,
щоб продовжити лікарняний лист ще на
місяць - для проходження курсу
реабілітації, при цьому наголосила, що
викривлення зникне разом з припухлістю
після всіх реабілітаційних процедур.

Позивач засмучена наслідками
лікування звернулася за порадою до
свого батька - ветеринарного лікаря за
фахом. Він побачивши наслідки
лікування та оглянувши рентген знімки,
одразу ж затребував медичну книжку,
після ознайомлення з якого вказав
відповідачеві на її халатне відношення
до своїх професійних обов'язків, або
лікарську помилку чи некомпетентність,
а також настояв на консультації у
іншого лікаря. Лікар
рентгендіагностичного відділення
Одеської обласної лікарні одразу
констатував наявність зміщення та
відсутність зрощення.

Рішенням ВКК ОКЛ м. Одеси від 03.08.2012 року
позивачеві було надано оперативне
лікування в плановому порядку, тому її
батько запропонував лікарю ОСОБА_5 для
виправлення наслідків її халатного
відношення до своїх обов'язків
скористуватися її зв'язками та
максимально скоротити витрати
пов'язані з виправленням ситуації та
оплатити лікування. ОСОБА_5 відмовилася
надавати будь яку допомогу,
посилаючись на те, що всі функції
пальця відновляться після проходження
курсу реабілітації.

Пройшовши курс реабілітації палець в
супереч прогнозу відповідача
залишився кривим.

Діями відповідача завдано моральну
шкоду, а саме, позивач зазнала певних
ушкоджень своєму здоров'ю, через що її
постійно супроводжують фізичні та
душевні страждання.

Вищенаведене змусило позивача
звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача позов не
визнав та пояснив, що відповідач
призначила лікування відповідно до
фізичного стану хворої та
законодавства про охорону здоров'я.

Представник третьої особи в
судовому засіданні пояснила, що
відповідач знаходиться у трудових
відносинах з КУ«Міська поліклініка
№29», працює тривалий час, постійно
підвищує кваліфікаційний рівень.

Судом встановлено:

На час виникнення правовідносин
позивач була інвалідом другої групи
(а.с.9).

29.06.2012 року позивач отримала травму
руки та 30.06.2012 року звернулась до
травмпункту КУ«Міська поліклініка №29»
де черговим травматологом встановлено
діагноз - закритий перелом
прижимальної фаланги другого пальця
правої руки. Зроблено огляд, Ro-графія,
накладено гіпсову пов'язку (а.с.15).

02.07.2012 року позивач звернулася до
відповідача - травматолога за місцем
проживання, яка відкрила позивачу
лікарняний лист, призначила необхідні
аналізи та направила на Ro-графію. Після
чого уточнила діагноз, а саме закритий
перелом прижимальної фаланги другого
пальця правої руки з зміщенням
обломків. Після повторної Ro-графії
відповідач направила позивача на ВКК
та призначила курс реабілітації
(а.с.10-36).

Згідно довідки № 13 від 24.01.2014 року
відповідач працює в КУ«Міська
поліклініка №29» Одеської міської ради
на посаді лікаря травматолога-ортопеда
з 03.06.1982 року по теперішній час (а.с.73).

Виниклі між сторонами
правовідносини врегульовані ЦК
України та Законом України «Основи
законодавства України про охорону
здоров'я».

У відповідності до положень п.«д»
ч.1 ст.6 Закону України «Основи
законодавства України про охорону
здоров'я», кожний громадянин має право
на кваліфіковану медичну допомогу,
включаючи вільний вибір лікаря, вибір
методів лікування відповідно до його
рекомендацій і закладу охорони
здоров'я.

Згідно приписів п. «ї» ч.1 ст.6
Закону України «Основи законодавства
України про охорону здоров'я», кожний
громадянин України має право на
охорону здоров'я, що передбачає
оскарження неправомірних рішень і дій
працівників, закладів та органів
охорони здоров'я.

Загальний порядок відшкодування
шкоди передбачено ст.1166 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України, особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Узагальнюючи судову практику,
Верховний Суд України в Постанові
Пленуму №6 від 27.03.1992 року з наступними
змінами «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» в п.2
рекомендував судам при розгляді
позовів про відшкодування шкоди
виходити з того, що шкода, заподіяна
особі і майну громадянина, підлягає
відшкодуванню особою, яка її заподіяла,
за умови, що дії останніх були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі, неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Згідно роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, викладених в
п.9 Постанови від 31.03.1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної(немайнової)
шкоди», розмір відшкодування моральної
шкоди визначається залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров`я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих та виробничих стосунках
тощо.

Положеннями ч.1 ст.1172 ЦК України,
передбачено, що юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Розглянувши позовні вимоги, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди позивачу, суд дійшов
наступного.

Як вбачається з позовної заяви,
позивач просить відшкодувати шкоду,
завдану відповідачем - лікарем
травматологом-ортопедом КУ«Міська
поліклініка №29» Одеської міської ради,
посилаючись на те, що матеріалами
справи підтверджено факт
незадовільного лікування позивача цим
лікарем, факт порушення лікарем її
посадових обов`язків, факт наявності
численних недоліків організації
надання медичної допомоги позивачу з
боку відповідача, а також встановлено
причинно-наслідковий зв`язок між
недоліками в наданні медичної допомоги
з боку лікаря та не відновленням стану
здоров'я позивача після травми.

Відповідно до ст.30 ЦПК України,
сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач. Позивачем і
відповідачем можуть бути фізичні і
юридичні особи, а також держава.

Відповідач - та із сторін у процесі,
яка залучається судом до відповіді по
пред'явленому позову, тому що на неї
вказує позивач, як на порушника свого
права.

На підставі зазначеного, суд вважає,
що оскільки позивачем ставиться
питання про відшкодування шкоди,
завданої відповідачем під час її
роботи на посаді лікаря
травматолога-ортопеда КУ«Міська
поліклініка №29» Одеської міської ради
то належним відповідачем є КУ«Міська
поліклініка №29» Одеської міської ради.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України, суд
за клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

З урахуванням принципу
диспозитивності суд не має права
притягати належного відповідача як
співвідповідача або залучати іншу
особу як співвідповідача. Якщо суд
вважає, що відповідач визначений
неправильно, суд може інформувати
позивача про можливість заміни або
залучення до справи співвідповідача,
але якщо позивач відповідного
клопотання не подає, суд повинен
розглядати справу далі і відмовляти у
позові.

Судом неодноразово роз`яснювалися
позивачу та її представнику
процесуальні права та обов`язки,
положення ч.4 ст.10, ст.33 ЦПК України,
попереджалися про наслідки вчинення
бао не вчинення процесуальних дій,
проте позивач та її представник
вважають, що за цими вимогами має
відповідати безпосередньо лікар
травматолог-ортопед ОСОБА_5, яка, на їх
думку, неправильно призначила
лікування, що призвело до
невідновлення стану здоров'я позивача
після травми.

На підставі зазначеного, суд важає,
що у задоволенні позовних вимог слід
відмовити, оскільки позов пред'явлено
не до належної особи, яка має
відповідати за позовом.

З урахуванням зазначеного, суд не
надає правової оцінки доводам,
викладеним позивачем у позовній заяві,
оскільки їх вирішення по суті можливе
за умови пред'явлення позову до
належного відповідача - КУ«Міська
поліклініка №29» Одеської міської ради.

Судові витрати підлягають
розподіленню відповідно до вимог ст.88
ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 59, 60, 61, 209, 214-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа КУ «Міська
поліклініка №29» Одеської міської ради
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Суворовський районний суд м.Одеси
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
В.Г. Дяченко