У х в а л а

10 лютого 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н. А.,
суддів: Журавель В. І.,
Ізмайлової Т. Л.,
Іваненко Ю. Г., Остапчука Д.
О., розглянувши заяву ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
ОСОБА_6 про надання додаткового строку
для прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернулась до суду з указаним
позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_6,
у якому просила визначити додатковий
строк для подання заяви про прийняття
спадщини після смерті її сестри ОСОБА_8,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою суду від 01 липня 2013 року
заявлене клопотання представника
позивача ОСОБА_9 було задоволено та до
участі у справі у якості позивачів були
залучені правонаступники ОСОБА_5 - її
діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 01 липня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 08 серпня 2013 року, позов задоволено.

Визначено ОСОБА_4 та ОСОБА_5
додатковий строк у шість місяців з дня
набрання рішенням законної сили для
подання заяви про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 серпня 2013 року
у відкритті касаційного провадження у
даній справі за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 01 липня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 08 серпня 2013
року, відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст.
328 ЦПК України.

23 січня 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема - ч. 3
ст. 1272 ЦК України, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник наводить ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року у справі №
6-22237св13 та від 18 грудня 2013 року у справі
№ 6-41566св13.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Постановляючи ухвалу 30 жовтня 2013
року у справі № 6-22237св13, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ,
залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
погодився з висновками судів про те, що
позивачі в порядку спадкування за
законом стали співвласниками спірної
квартири, частки яких не можуть бути
виділені в натурі.

У той же час, відмовляючи у
відкритті касаційного провадження
ухвалою від 29 серпня 2013 року у
справі № 6-37743ск13, про перегляд якої
подано заяву, Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ погодився з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про визначення позивачу
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини, виходячи з
того, що шестимісячний строк для
подання заяви до нотаріуса для
прийняття спадщини позивачем було
пропущено з поважних причин.

Враховуючи наведене, відсутні
підстави вважати, що у наведених
справах тотожними є встановлені судами
фактичні обставини, які мають значення
для вирішення спорів, які розглядались,
а, відповідно, що правовідносини, які
виникли між особами, які брали участь у
розгляді вказаних справ, подібні і мало
місце неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права в порівнянні
зі справою, у якій постановлена ухвала,
яку просить переглянути заявник, що
потягло за собою ухвалення різних за
змістом судових рішень.

Між тим, посилання заявника на
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013 року
у справі № 6-41566св13, якою судові рішення
скасовано, а справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції, як на
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах відповідно
до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України не може
здійснюватися, оскільки постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й не відбулося
застосування норм матеріального права
при вирішенні спору по суті.

Оскільки наведені заявником доводи
не містять ознак, які згідно з вимогами
ст. 355 ЦПК України є підставами для
перегляду судового рішення, про
перегляд якого ОСОБА_3 подано заяву, то
у допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про надання
додаткового строку для прийняття
спадщини, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 серпня 2013 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н. А. Горелкіна

Судді
В. І. Журавель

Ю. Г. Іваненко

Т. Л. Ізмайлова

Д. О. Остапчук