АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1173/2014
Головуючий у 1 інстанції: Сухомлінов
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника Відкритого
акціонерного товариства
«Науково-дослідне медичне об'єднання
«Діалір» за довіреністю - Бондаря
АртураІгоровича на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
02 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного
товариства «Науково-дослідне медичне
об'єднання «Діалір», третя особа:
Державна інспекція з питань праці, про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

02 липня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ВАТ «Науково-дослідне
медичне об'єднання «Діалір», у якому, з
урахуванням уточнень просив стягнути з
нього на свою користь заборгованість
із виплати заробітної плати у розмірі
134 898, 98 грн. і компенсацію за порушення
термінів її виплати у розмірі 42 189, 97
грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з
01 вересня 1994 року по 26 березня 2010 року
працював у ВАТ «Науково-дослідне
медичне об'єднання «Діалір» на посаді
заступника голови правління. При
звільненні йому не була виплачена
заборгованість із заробітної плати у
розмірі 134 898, 98 грн. та компенсація за
порушення строків її виплати у розмірі
42 189, 97 грн., чим порушено його трудові
права.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 04 грудня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою колегії суддів
Апеляційного суду м. Києва від 19
березня 2013 року, позов ОСОБА_2
задоволено частково і стягнено з ВАТ
«Науково-дослідне медичне об'єднання
«Діалір» заборгованість із заробітної
плати за вересень 2007 року та за період з
липня 2008 року по березень 2010 року у
розмірі 134 898, 98 грн.; в задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 червня 2013 року рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
04 грудня 2012 року і ухвалу колегії
суддів Апеляційного суду м. Києва від 19
березня 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 02 грудня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено і стягнено з ВАТ
«Науково-дослідне медичне об'єднання
«Діалір» на його користь
заборгованість у розмірі 177 088, 95 грн.,
вирішено питання про розподіл судових
витрат.

13 грудня 2013 року представник ВАТ
«Науково-дослідне медичне об'єднання
«Діалір» за довіреністю - Бондар А.І.
подав апеляційну скаргу на вказане
рішення, у якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, просив суд його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2 Свої вимоги обґрунтовував тим,
що відповідно до ст. 28 Закону України
«Про оплату праці», ч. 5 ст. 14 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» всі питання
щодо виплати заробітної плати мають
вирішуватися в межах справи про
банкрутство. Також апелянт вважає, що
передбачені Законом України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» виплати є санкціями за
неналежне виконання зобов'язань, а тому
не можуть застосовуватися протягом дії
мораторію. На думку апелянта, ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом з пропуском
передбаченого ст. 233 КЗпП України
тримісячного строку, відлік якого
розпочався 26 листопада 2012 року.
Додатково апелянт зазначив, що ОСОБА_2
не оскаржував відмову ВАТ
«Науково-дослідне медичне об'єднання
«Діалір» у виплаті компенсації.

У судовому засіданні представник ВАТ
«НДМО «Діалір» за довіреністю - Бондар
А.І. апеляційну скаргу підтримав і
просив суд її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 за довіреністю -
ОСОБА_4 апеляційну скаргу просив
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представників сторін,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що наказом № 79 від 19
вересня 1994 року ОСОБА_2 був прийнятий на
роботу у ВАТ «НДМО «Діалір» на посаду
заступника голови правління цього
товариства, з якої його звільнено
наказом № 7/к від 26 березня 2010 року на
підставі статті 38 КЗпП України (а.с. 17, 20,
93).

Із довідок, виданих ВАТ «НДМО «Діалір»,
вбачається, що заборгованість із
заробітної плати перед ОСОБА_2
постійно зростала та у підсумку склала
185 347,44 грн. за періоди з квітня 2006 року
по грудень 2006 року, з січня 2007 року по
вересень 2007 року, з липня 2008 року по
березень 2010 року (а.с. 21, 108-111).

Згідно із видатковим касовим ордером
від 06 листопада 2012 року ВАТ «НДМО
«Діалір» сплатив на користь позивача 50
448,46 грн. за період з квітня 2006 року по
серпень 2007 року, внаслідок чого
заборгованість перед ним склала 134 898,98
грн. (а.с 157).

Також судом першої інстанції було
правильно встановлено, що у зв'язку з
порушенням строків виплати заробітної
плати ВАТ «НДМО «Діалір» ОСОБА_2
підлягає сплаті компенсація у розмірі
42 189, 97 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 18 вересня 2007 року прийнято до
розгляду заяву Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі м.
Києва про порушення провадження у
справі про банкрутство і введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції керувався ст.ст. 115, 116 КЗпП
України, ст.ст.1-4 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» та правильно виходив з
того, що заборгованість ВАТ «НДМО
«Діалір» із виплати заробітної плати
ОСОБА_2 становить 134 898, 98 грн. та
підлягає стягненню на користь ОСОБА_2
Також суд першої інстанції вірно
зазначив, що ВАТ «НДМО «Діалір»
зобов'язаний сплатити ОСОБА_2
компенсацію втрати частини його
доходів у зв'язку з порушенням строків
виплати заробітної плати.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що
передбачені Законом України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» компенсаційні виплати є
санкціями за неналежне виконання
зобов'язань і не можуть
застосовуватися протягом дії
мораторію, колегія суддів виходить з
того, що вказані виплати виникають з
трудових відносини і не є санкціями за
неналежне виконання грошового
зобов'язання, а тому на них не
поширюється мораторій на задоволення
вимог кредиторів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 15 жовтня 2013 року встановлено, що у
разі порушення роботодавцем
законодавства про оплату праці не
обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, що йому
належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, незалежно від того, чи
було здійснене роботодавцем
нарахування таких виплат.

З огляду на вказане, доводи апелянта
про пропуск позивачем строку звернення
до суду з позовом є такими, що не
заслуговують на увагу.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 не
оскаржував відмову ВАТ
«Науково-дослідне медичне об'єднання
«Діалір» у виплаті компенсації,
оскільки зазначена обставина не
позбавляє його права на звернення до
суду за захистом своїх прав.

Також колегія суддів не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги в тій
частині, що всі питання щодо виплати
заробітної плати мають вирішуватися в
межах справи про банкрутство, оскільки
відповідно до ст. 28 Закону України «Про
оплату праці» вимоги про виплату
заробітної плати виконуються, а не
вирішуються відповідно до Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом». До того ж
справи про банкрутство боржника,
порушені господарськими судами до 19
січня 2013 року, не впливають на
визначення юрисдикції справ про
стягнення з боржника зарплати, і їх
слід розглядати в порядку цивільного
судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
02 грудня 2013 року є законними і
обґрунтованим. Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують,
на законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції не
впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Відкритого акціонерного товариства
«Науково-дослідне медичне об'єднання
«Діалір» за довіреністю - Бондаря
Артура Ігоровича - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 02 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді