У Х В А Л А

10 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Колодійчука В.М.,

Мазур Л.М.,
Умнової О.В.,

розглянувши заяву заступника
Генерального прокурора України про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 жовтня 2013 року у справі за
позовом першого заступника прокурора
Шевченківського району м. Києва в
інтересах держави в особі Головного
управління комунальної власності м.
Києва виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) до Київської
міської ради, Комунального
підприємства «Генеральна дирекція
Київської міської ради з
обслуговування іноземних
представництв» та ОСОБА_3 про визнання
частково недійсним рішення Київської
міської ради № 14/3105 від 02 лютого 2006 року
в частині надання дозволу продати
машино-місце НОМЕР_1 у підземному
автопаркінгу по АДРЕСА_1 та
визнання недійсним договору
купівлі-продажу машино-місця з
поверненням у комунальну власність,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року перший заступник
прокурора Шевченківського району м.
Києва звернувся до суду із позовом в
інтересах держави в особі Головного
управління комунальної власності м.
Києва виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) до Київської
міської ради, Комунального
підприємства «Генеральна дирекція
Київської міської ради з
обслуговування іноземних
представництв» та ОСОБА_3, в
якому просив:

- визнати частково недійсним рішення
Київської міської ради № 14/3105
від 02 лютого 2006 року «Про дозвіл
комунальному підприємству «Генеральна
дирекція Київської міської ради з
обслуговування іноземних
представництв» на продаж машино-місця
під НОМЕР_1 загальною площею 17,2 кв.
м у підземному автопаркінгу,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1,
орендарю цього машино-місця;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу машино-місця від
14 березня 2006 року, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 у підземному
автопаркінгу загальною площею 17,2 кв. м,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 21 березня 2006 року
та зареєстрований у реєстрі за № 576;

- застосувати наслідки недійсності
правочину та повернути у комунальну
власність машино-місце НОМЕР_1, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в
підземному автопаркінгу загальною
площею 17,2 кв. м, яке було об'єктом
купівлі-продажу за договором
купівлі-продажу машино-місця від 21
березня 2006 року, посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 21 березня
2006 року та зареєстрованим в
реєстрі за № 576.

На обґрунтування позовних вимог перший
заступник прокурора Шевченківського
району м. Києва посилався на те, що за
результатами перевірки прокуратурою
законності відчуження Київською
міською радою машино-місця НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1 встановлено, що
спірне машино-місце було відчужено
ОСОБА_3 незаконно внаслідок порушення
при його продажу вимог ст. 4 Закону
України «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)».

Вказав, що продавцем машино-місця
повинен виступати орган приватизації,
створений Київською міською радою
(тобто Головне управління комунальної
власності), а Комунальне підприємство
«Генеральна дирекція Київської
міської ради з обслуговування
іноземних представництв» на момент
укладення оспорюваного договору не
мало необхідного обсягу цивільної
дієздатності.

Крім того, позивач зазначив, що було
порушено встановлений порядок
відчуження спірного майна, а саме
положення вищезазначеного Закону
України «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)», оскільки покупець не
подавав заяву до Головного управління,
а Головне управління не включало
парко-місце НОМЕР_1 у підземному
автопаркінгу будинку АДРЕСА_1 до
переліку об'єктів, які підлягають
приватизації шляхом викупу, не було
внесено на розгляд Київської міської
ради відповідне подання, отже Київська
міська рада не затверджувала такий
перелік об'єктів. Головне управління не
здійснювало підготовку зазначеного
об'єкту до продажу, не затверджувало
акту оцінки та не визначало
інформаційні бюлетені та місцеву
пресу, інші друковані видання, у яких
мала бути опублікована інформація про
зазначений об'єкт, а також не
публікувало інформацію про об'єкт у
відповідному виданні. У зв'язку з чим,
на думку позивача, при здійсненні
продажу машино-місця була занижена
його вартість.

Позивач також вказав, що згідно
законодавства, яке існувало на час
продажу зазначеного об'єкту, викуп
майна комунальної власності
застосовувався як виняток із
загального правила, проте, на час
прийняття рішення про викуп
зазначеного майна, такі підстави були
відсутні.

Враховуючи той факт, що під час
відчуження майна було порушено
встановлений законом порядок, в тому
числі безпідставно застосований такий
спосіб приватизації як викуп, можливі
покупці були позбавлені права придбати
цей об'єкт на конкурентних засадах.
Крім того внаслідок порушення
інтересів територіальної громади
недоотримані грошові кошти від продажу
майна, у зв'язку з чим просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 травня 2013 року у
задоволенні позову першого заступника
прокурора Шевченківського району м.
Києва в інтересах держави в особі
Головного управління комунальної
власності м. Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
11 вересня 2013 року апеляційну скаргу
заступника прокурора Шевченківського
району м. Києва відхилено, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 травня 2013 року залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ України від 31
жовтня 2013 року відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі з
підстав, встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від заступника Генерального
прокурора України надійшла заява про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 жовтня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме ст. 7 Закону України «Про
приватизацію державного майна» та ст.
ст. 4, 7 Закону України «Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)».

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права заявник
посилається на надані із Єдиного
державного реєстру судових рішень:

- копію постанови Вищого
господарського суду України від 12
вересня 2007 року, ухвалену за
результатами розгляду касаційної
скарги на постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 29
січня 2007 року у справі за позовом про
спонукання зробити оцінку нежитлових
приміщень магазину та укласти договір
купівлі-продажу вказаних приміщень,
якою оскаржувану постанову про
задоволення позовних вимог скасовано,
а рішення господарського суду м.
Севастополя від 18 грудня 2006 року
про відмову в задоволенні позовних
вимог залишено в силі;

- копію постанови Вищого
господарського суду України від 28
січня 2010 року, ухвалену за результатами
розгляду касаційної скарги на
постанову Запорізького апеляційного
господарського суду від 28 серпня 2009
року у справі за позовом про визнання
недійсними договору купівлі-продажу та
зустрічним позовом про визнання
дійсним спірного договору
купівлі-продажу, якою оскаржувану
постанову про задоволення первісних
позовних вимог та відмову у
задоволенні зустрічних позовних вимог
залишено без змін;

- копію постанови Вищого
господарського суду України від 16
червня 2010 року, ухвалену за
результатами розгляду касаційної
скарги на рішення господарського суду
Донецької області від 17 грудня 2009 року
та постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 22 лютого 2010
року у справі за позовом про визнання
недійсним аукціону з продажу
нежитлового вбудованого приміщення,
якою оскаржувану постанову про
задоволення позовних вимог залишено
без змін;

- копію постанови Вищого
господарського суду України від 20
квітня 2011 року, ухвалену за
результатами розгляду касаційної
скарги на постанову Одеського
апеляційного господарського суду від 17
лютого 2011 року у справі за позовом
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу та повернення майна,
якою оскаржувану постанову про відмову
в задоволенні позовних вимог
скасовано, а рішення господарського
суду Херсонської області від 13 грудня
2010 року про задоволення позовних вимог
залишено в силі.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте, зі змісту наданих у приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права постанов суду
касаційної інстанції не вбачається
передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК України
підстави для перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 жовтня 2013 року, оскільки у
зазначених постановах предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог і
фактичні обставини справи не є
тотожними у порівнянні з ухвалою суду,
про перегляд якої подано заяву.

Наведені заявником доводи щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права, на які
посилається заявник, зводяться до його
незгоди з оцінкою судом фактичних
обставин справи щодо конкретного
спору, а тому не можуть бути підставами
згідно вимог ч. 1 ст. 355 ЦПК України для
перегляду судового рішення.

Із урахуванням вищевказаного, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 жовтня 2013 року Верховним
Судом України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом першого
заступника прокурора Шевченківського
району м. Києва в інтересах держави в
особі Головного управління
комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) до Київської міської
ради, Комунального підприємства
«Генеральна дирекція Київської
міської ради з обслуговування
іноземних представництв», ОСОБА_3 про
визнання частково недійсним рішення
Київської міської ради № 14/3105 від 02
лютого 2006 року в частині
надання дозволу продати машино-місце
НОМЕР_1 у підземному автопаркінгу по
АДРЕСА_1 та визнання недійсним договору
купівлі-продажу машино-місця з
поверненням у комунальну власність, за
заявою заступника Генерального
прокурора України про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 жовтня 2013 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

В.М. Колодійчук

Л.М. Мазур

О.В. Умнова