Справа № 441/9145/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2014 р.
Тернівський районний суд м. Кривого
Рогу

у складі:

головуючого, судді -
Тарасенко О.В.

при секретарі -
Ковалевської Л.В..

за участю

представника позивача -
ОСОБА_1

відповідача -
ОСОБА_2

представника відповідача -
ОСОБА_3

представника третьої особи -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі справу за
позовом розглянувши позовну заяву
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа -
Криворізький міський центр зайнятості,
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, вихідній допомозі та
відшкодуванні моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2013 року позивачка звернулася до
суду з позовом, який був уточнений
09.01.2013 року, до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
вихідній допомозі та відшкодуванні
моральної шкоди.

В обгрунтуання позову зазначила, що 20
травня 2011 року вона та фізична особа -
суб'єкт підприємницької діяльності
(свідоцтво про реєстрацію фізособи -
підприємця № 046259), ОСОБА_2 був укладений
трудовий договір № 9.

При працевлаштуванні ОСОБА_2 поставила
умову: в трудовому договорі буде
зазначено, що вона працює офіціантом, а
насправді буде виконувати роботу
бармена в кафе «Експрес». Свою згоду
вона дала тільки тому, що дуже довго не
могла працевлаштуватися. Взагалі, слід
зазначити, що зміст трудового договору
не відповідав дійсності: оплата праці в
розмірі - 980.00 грн., насправді - 1200 грн.
(зарплата бармена); час виконання
(початку і закінчення) робіт - з 09.00 до
21.00, перерва - одна година, в дійсності -
з 09.00 до 22.00 без перерви, а в разі
замовлень - з 09.00 до 01.00 (ночі);
тривалість і правила чергування змін - 2
робочих / 2 вихідних, насправді - 7
робочих / 7 вихідних, протягом 2 місяців
їй навіть доводилося працювати без
вихідних.

З моменту укладення трудового договору
ОСОБА_2 систематично необгрунтовано не
виплачувала заробітну плату не тільки
їй, але й іншим працівникам, невиплата
неодноразово перевищувала термін в
один місяць, чим були порушені норми
статті 24 Закону України «Про оплату
праці» від 24 березня 1995 року, а також
статті 115 Кодексу законів про працю
України. Безпідставність невиплати
передбачає наявність реальної
можливості здійснити таку виплату в
передбачений законом термін. ОСОБА_2
обґрунтовувала невиплату заробітної
плати трудовому колективу і їй в тому
числі необхідністю оплатити оренду
приміщення, комунальні платежі,
заборгованість постачальникам,
особисті борги. Це при тому, що існувала
реальна можливість виплатити зарплату
працівникам, які сумлінно виконували
свої обов'язки.

Крім зазначених вище грубих порушень з
боку ОСОБА_2, на зборах трудового
колективу вона публічно вимагала від
працівників та від неї особисто, іншими
словами примушувала виконувати роботу,
не обумовлену угодою про працю
(прибирання туалетів, прилеглої
території, винесення сміття, догляд за
зеленими насадженнями), порушуючи ст. 31
КЗпП України. У разі невиконання її
незаконних вимог загрожувала
звільненням. Під примусом тут слід
розуміти протиправний вплив ОСОБА_2 на
своїх працівників для того, щоб
змусити їх і її виконувати роботу,
не обумовлену трудовою угодою.

5 грудня 2011 вона не змогла приступити до
роботи, так як на її робочому місці
знаходилася стороння незнайома людина.
На її вимоги роз'яснити ситуацію ОСОБА_2
не відповідала. Єдине, що вдалося тоді
зрозуміти точно - їй не дадуть
можливості ні за яких обставин далі
працювати через особисту неприязнь
фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2 до
неї. Зазначені факти можуть
підтвердити при необхідності свідки з
числа працівників кафе « Експрес ».

06 грудня 2011 року вона звернулась з
офіційною заявою до ОСОБА_2 з вимогою
ознайомити її з правилами внутрішнього
трудового розпорядку, з графіком
роботи, з посадовою інструкцією, а
також пояснити чому на її робочому
місці знаходилася стороння людина,
через що вона не змогла приступити до
роботи.

Цього ж дня вона через заяву до ФОП
ОСОБА_2 вимагала виплатити заробітну
плату за листопад місяць в розмірі 1200.00
(одна тисяча двісті гривень). А також
просила пояснити чому з моменту
підписання трудового договору 20.05.2011 р.
ОСОБА_2 систематично порушувала норми
ст.ст. 110, 115 Кодекса законів про працю
України.

7 грудня 2011 року вона письмово
попросила звільнити її за статтею 39
КЗпП України через порушення ФОП
ОСОБА_2 законодавства про працю.

16 грудня 2011 року ФОП ОСОБА_2 надіслала
їй відповіді на заяви, де зазначила, що
зарплату за листопад не була виплачена,
оскільки вона не з'явилась на роботі, а
також зазначила про можливість
звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП
України. До того ж відмовила звільнити
за ст. 39 КЗпП України через ту
обставину, що трудовий договір
укладено на невизначений строк, тобто є
безстроковим. При цьому не зрозуміло
чому в графі «строк дії договору»
зазначено конкретну дату - 20.05.2041.

19 грудня 2011 року вона отримала
телеграму про те, що потрібно з'явитися
до Криворізького міського центру
зайнятості для розірвання трудового
договору.

29 грудня 2011 року вона отримала поштовий
переказ в розмірі 889.97 (вісімсот
вісімдесят дев'ять гривень дев'яносто
сім копійок). З відповіді ФОП ОСОБА_2
зрозуміло, що ця сума є зарплатою за
листопад відповідно до трудового
договору за яким вона не працювала.

05 січня 2012 року вона отримала ще один
грошовий переказ в розмірі 468.99
гривень.

А 11 січня 2012 року вона отримала іншу
телеграму, в якій було сказано, що її
буде звільнено (але не вказано як
офіціанта, чи як бармена) за пунктом 4
ст. 40 КЗпП за прогули без поважних
причин у зв'язку з неявкою на роботу з
05.12.2011 року.

Зарплата їй виплачувалася в розмірі 1200
гривень, що можуть підтвердити свідки з
числа працівників кафе «Експрес»,
через це не зрозуміло чому в грошових
переказах вказані суми 889,97 грн. та 468,99
грн. і як вони нараховувалися невідомо
до цього часу, бо дані про оплату праці
за весь час роботи жодного разу не
надавалися працівникам кафе «Експрес».

В день виплати заробітної плати (єдиний
день в місяці - 5 число) не відомо з яких
причин, ОСОБА_2 не видала їй зарплату
без будь - яких пояснень.

Таким чином, заборгованість по
заробітній платі, яка їй належить,
складає на даний момент суму: 1200.00 - 889.97 =
310.03 (триста десять гривень три копійки)
гривень.

Вихідна допомога складає: 1200 грн. х 3 = 3
600 (три тисячі шістсот гривень) гривень.

ОСОБА_2 в порушення діючого
законодавства України про працю не
розрахувалася з нею в повному обсязі до
цього часу, чим грубо порушила її
конституційні права та інтереси, що
стало підставою для звернення до суду
за захистом та відновленням порушених
прав.

Вважає, що має право на відшкодування
моральної шкоди, оскільки весь цей час,
замість того, щоб присвячувати більше
часу пошукам роботи, займається
відстоюванням у встановленому
законодавством України порядку за
допомогою державних установ та органів
свого конституційного права на
справедливе і своєчасне одержання
винагороди за працю.

Відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної шкоди
суд визначає залежно від характеру й
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їхньої
тривалості, можливості відновлення
тощо). Зокрема, враховуються стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану тощо, при цьому суд
має виходити із засад розумності,
виваженості і справедливості.

Діями відповідача їй завдано моральної
шкоди внаслідок невиплати зарплати. На
теперішній час така невиплата триває
майже 11 місяців з моменту утворення
заборгованості. За таких умов
невиплата заробітної плати, тобто
коштів, на які вона сумлінно
розраховувала, погоджуючись на умови
роботи, запропоновані на час
підписання трудового договору,
викликала у неї великі моральні
страждання та нервозність,
розчарування, депресивний стан.

Незаконні дії відповідача, які
виразились в порушенні оплати праці та
в інших порушеннях законодавства про
працю, їй було завдано моральних
страждань, що призвели до погіршення
стану здоров'я, оскільки постійно
перебуває в пригніченому стані через
упереджене ставлення до неї на роботі,
протягом останнього часу вона постійно
відчуває моральні страждання через
несправедливе ставлення до неї, що
призвело до втрати нормальних
виробничих та особистих зв'язків. Усі
ці обставини безперечно вимагають
додаткових зусиль для організації
свого життя. Моральну шкоду, завдану їй,
оцінює в 3 000,0 грн.

Просить визнати незаконним та
скасувати наказ про звільнення за п. 4
ст. 40 КЗпП України; формулювання
причини звільнення позивача - ОСОБА_5
викласти в такій редакції: «Звільнити з
05.12.2011 року за власним бажанням в
зв'язку з невиконанням власника або
уповноваженого ним органу
законодавства про працю, умов
колективного чи трудового договору
відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України»;
стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 заборгованість по заробітній
платі в розмірі 310,03 грн. на користь
ОСОБА_5; вихідну допомогу в розмірі 3 600,0
грн. та моральну шкоду в розмірі 3 000,0
грн.

В судовому засіданні представник
позивача та позивач свої вимоги
підтримали у повному обсязі, на питання
суду позивач пояснила, що до
працевлаштування у ФОП ОСОБА_2 офіційно
ніде не працювала, а тому трудової
книжки не мала, після працевлаштування
їй трудова книжка не видавалася і ніхто
ніяких записів в ній не робив.

Представник відповідача та відповідач
позов не визнали, пояснили, що 20.05.2011
року з позивачем було укладено
трудовий договір, вона виконувала
обов'язки офіціанта, заробітна плата
складала 980,0 грн., позивач особисто
заповнювала договір, з умовами праці
погодилася, відносини між ними
складалися в межах трудового договору.
Договір укладався в центрі зайнятості,
в присутності працівника центру,
оскільки вона зареєстрована як фізична
особа - підприємець, то не має особистої
печатки, а тому не має права видавати
трудові книжки або робити в них будь
які записи. До 05.12.2011 року позивач
працювала добре, 05.12.2011 року прийшла на
роботу об 11 годині, замість 09.00 годин, до
своїх обов'язків не приступила,
заявила, що не буде працювати
офіціантом та пішла. На наступний день
вона направила ОСОБА_5 телеграму, в якій
просила з'явитися на роботу та пояснити
причини не виходу. 09.12.2011 року вона
направила повторну телеграму, в якій
також зазначила, що в разі неявки на
роботу буде звільнена за прогули без
поважних причин. Крім того з метою
звільнення позивача їй була нарахована
заробітна плата за жовтень 2011 року, а
другим платежем за невикористану
відпустку. Позивач постійно працювала
офіціантом, якийсь час вона
стажувалася на бармена в її
присутності, але з новими обов'язками
не справлялася, а тому продовжувала
працювати офіціантом. Заробітна плата
позивачу виплачувала готівкою.

Представник третьої особи -
Криворізького міського центру
зайнятості, в судовому засіданні проти
позову заперечувала, зазначила, що
Державна служба зайнятості відповідно
до статті 24-1 КЗпП України та Порядку
реєстрації трудового договору між
працівником і фізичною особою,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
08.06.2001р. № 260 ( далі - Порядок № 260),
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.06.2001р. за № 554/5745 зі
змінами і доповненнями, є органом на
який покладено функції реєстрації
(зняття з реєстрації) трудових
договорів, які укладаються, фізичними
особами - роботодавцями та найманими
працівниками. Сторонами трудових
відносин є виключно: фізична особа -
підприємець та найманий працівник.

Пунктом 8 Порядку визначено, що у разі
закінчення строку трудового договору
або припинення його дії достроково в
трудовому договорі фізична особа
робить запис про підстави його
припинення з посиланням на відповідні
статті КЗпП України, про що сторони
сповіщають Центр, який зареєстрував
договір.

Зняття з реєстрації трудового договору
за відсутності працівника проводиться
Центром відповідно до вимог п. 9 Порядку
та виключно у випадках розірвання
трудового договору за ініціативою
фізичної особи у випадках, визначених
КЗпП України, за умови подання фізичною
особою (або за нотаріальним дорученням
уповноваженою нею особою): - примірника
трудового договору; заяви про зняття
трудового договору з реєстрації із
зазначенням дати звільнення з роботи
працівника та підстав розірвання
зазначеного договору; копій
документів, що підтверджують
надсилання працівникові повідомлення
про намір розірвати з ним трудовий
договір (рекомендованим листом з
повідомленням про вручення). У разі
коли вручити поштове відправлення
неможливо, надається копія
підтверджуючих документів; проведення
передбаченого законодавством
розрахунку з працівником або копію
платіжної відомості із зазначенням
суми депонованої заробітної плати.
Відповідальна особа Центру протягом
трьох робочих днів знімає трудовий
договір з реєстрації, про що робить
запис у книзі реєстрації трудових
договорів та повідомляє працівника про
зняття з реєстрації трудового
договору. Підставою для зняття
трудового договору з реєстрації є
рішення суду , яке набрало законної
сили, щодо припинення дії договору або
визнання його недійсним. У такому
випадку Центр проводить дії по зняттю з
реєстрації даного договору в термін
передбачений чинним законодавством.
Зазначеним Порядком Центру не надано
право здійснення контролю за
дотриманням законодавства про працю
сторонами трудових відносин та
контролю за виконанням сторонами умов
укладеного трудового договору.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у трудових
відносинах та між ними 20.05.2011 року було
укладено трудовий договір за
погодженням сторін до 20.05.2011 року,
згідно якого позивач прийнята на
посаду офіціанта із заробітною платою
980,0 грн. на місяць, але не менше
законодавчо встановленого законом
розміру мінімальної заробітної плати,
час виконання роботи встановлюється
згідно графіку, з 09.00 години до 21.00
години, але не більше 40 годин в неділю.
Праця у вихідні, святкові дні
допускається тільки за згодою
сторін.(а.с.9).

Згідно п. 16 зазначений договір був
зареєстрований у Саксаганській
районній службі зайнятості м. Кривого
Рогу за № 9.

Позивач була ознайомлена з усіма
умовами трудового договору, умовами
праці, трудовим розпорядком і
погодилась з ними підписавши вказаний
договір.

Згідно з наказом Міністерства праці та
соціальної політики України № 260 від 08
червня 2001 року «Про затвердження форми
трудового договору між працівником і
фізичною особою» та Порядку реєстрації
трудового договору між працівником і
фізичною особою, зареєстрованого у
Мін'юсті України 27 червня 2001 року за №
554/5745, Державний центр зайнятості є
органом, на який покладено функції
реєстрації (зняття з реєстрації)
трудових договорів, які укладаються із
фізичними особами-роботодавцями та
найманими працівниками, а також
підтвердження записів, внесених
фізичними особами - роботодавцями до
трудових книжок працівників. Зняття з
реєстрації у центрі зайнятості
трудового договору можливо за умови
звернення до нього обох сторін
трудових відносин. У разі виникнення
трудового спору між сторонами трудових
відносин: фізичною особою -
роботодавцем та найманим працівником,
підставою для зняття трудового
договору з реєстрації є рішення суду,
яке набрало законної сили, про
припинення дії трудового договору.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.24 КЗпП України
трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі. Додержання
письмової форми є обов'язковим при
укладанні трудового договору з
фізичною особою.

Статтею 24-1 КЗпП України передбачено, що
у разі укладення трудового договору
між працівником і фізичною особою,
фізична особа повинна у тижневий строк
з моменту фактичного допущення
працівника до роботи зареєструвати
укладений у письмовій формі договір у
державній службі зайнятості за місцем
свого проживання у порядку,
визначеному Міністерством праці та
соціальної політики України.

На фізичних осіб суб'єктів
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи з правом
найму працівників і фізичних осіб, які
використовують найману працю,
пов'язану з наданням послуг,
розповсюджується Порядок реєстрації
трудового договору між працівником та
фізичною особою, затверджений наказом
Міністерства праці та соціальної
політики №260 від 08.06.2001р. (далі Порядок).

Згідно з цим Порядком, фізична особа
повинна подати на реєстрацію до
державної служби зайнятості за місцем
свого проживання у тижневий строк з
моменту фактичного допущення
працівника до роботи (ч.1 п.2).

При реєстрації трудового договору
сторони повинні подати такі документи:
фізична особа, суб'єкт підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи з правом найму працівників
паспорт, свідоцтво про державну
реєстрацію підприємницької
діяльності, довідку відповідної
державної податкової інспекції про
ідентифікаційний код; фізична особа,
яка використовує найману працю,
пов'язану з наданням послуг, - паспорт,
довідку відповідної державної
податкової інспекції про
ідентифікаційний код; працівник, який
влаштовується на роботу до фізичної
особи, - паспорт, трудову книжку,
довідку відповідної державної
податкової інспекції про
ідентифікаційний код; особа, яка
вперше шукає роботу і не має трудової
книжки, - паспорт, довідку відповідної
державної податкової інспекції про
ідентифікаційний код (п.3).

Відповідальна особа центру зайнятості
в день подання фізичною особою
трудового договору реєструє його у
книзі реєстрації трудових договорів за
формою, що додається. Трудовому
договору присвоюється номер, за яким
він зареєстрований у книзі, і ставиться
дата його реєстрації (п.4). На підставі
запису про реєстрацію трудового
договору, зробленого в книзі,
відповідальна особа центру зайнятості
робить на трьох примірниках трудового
договору відповідний запис (п.5).

Згідно з цим же Порядком, у редакції,
діючій на період розірвання дії цього
трудового договору, у разі закінчення
строку трудового договору або
припинення його дії достроково в
трудовому договорі фізична особа
робить запис про підстави його
припинення з посиланням на відповідні
статті КЗпП України, про що сторони
сповіщають центр зайнятості, який
зареєстрував трудовий договір (п.8).
Відповідальна особа центру зайнятості
протягом трьох днів повинна зняти
трудовий договір з реєстрації, про що
робиться відмітка у книзі реєстрації
трудових договорів (п.9). Відповідальна
особа центру зайнятості на підставі
запису про зняття трудового договору з
реєстрації, зробленого у книзі
реєстрації трудових договорів, робить
на трьох, а у разі відсутності
працівника на двох примірниках
трудового договору відповідний запис
(п.10). Записи про реєстрацію та зняття з
реєстрації трудового договору дають
право фізичній особі внести записи до
трудової книжки працівника про
прийняття та звільнення його з роботи
(п.14).

ФОП ОСОБА_2 19.01.2012 року звернулася до
Криворізького міського центру
зайнятості с заявою про зняття з
реєстрації трудового договору №
9 від 20.05.2011 року укладеного з
ОСОБА_5 за п.4 ст. 40 КЗпП України за
прогули без поважних причин та надала
копії телеграм та платіжних доручень
про виплату заробітної плати на час
звільнення (а.с.29-137).

В судовому засіданні позивач
підтвердила ті обставини, що трудової
книжки у неї не було і жодних записів
відповідач в ній не робила, а також що з
05.12.2011 року на роботу не виходила,
оскільки на посаді бармена працювала
інша людина.

Позивачеві та її представнику в
судовому засіданні роз'яснювалися
вимоги ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України щодо меж
судового розгляду та обов'язку
доказування, але позивач та її
представник інших доказів на
підтвердження своїх позовних вимог не
надали та наполягали на розгляді
справи за наявних доказів.

В той же час судом приймаються до уваги
пояснення відповідача, так як на їх
підтвердження відповідачем надано
суду письмові докази того, що ним
вживалися належні заходи щодо
повідомлення позивача про
необхідність явки на роботу та надати
пояснення про причину не виходу на
роботу.

Не надано суду також доказів, що
позивач працювала барменом та
отримувала відповідну заробітню плату,
оскільки згідно трудового договору ,
який підписаний особисто позивачем,
вона прийнята на роботу офіціантом ,
при оплаті праці в розмірі 980,0 грн.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 пояснила, що вона працювала в
кафе «Експрес» разом з ОСОБА_5,
працювала з 9 години до 23 години,
заробітна плата сплачувалась без
відомостей адміністратором кафе.
Прибирання туалетів та прибуденкової
території не було примусовим, так як це
входило в обов'язок бармена, офіціанта
та повара.

Таким чином, аналізуючи досліджені в
судовому засідання докази, суд
приходить до висновку, що в судовому
засіданні не встановлено порушення
чинного законодавства в діях
відповідача, так як позивач з 05.12.2011
року припинила роботу у відповідача, а
також ігнорувала його вимоги щодо
розірвання трудового договору
відповідно до вимог чинного
законодавства, а сама дата розірвання
трудового договору позивачем не
оспарювалася. У зв'язку з викладеним,
позовні вимоги позивача про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України;
зміну формулювання підстав звільнення
її з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України»;
стягнення заборгованість по
заробітній платі в розмірі 310,03 грн.,
вихідної допомоги в розмірі 3 600,0 грн.
та моральної шкоду в розмірі 3 000,0 грн.
задоволенню не підлягають.

На підставі ст.ст. 24, 24-1, 40 КЗпП України,
наказу Міністерства праці та
соціальної політики України № 260 від 08
червня 2001 року «Про затвердження форми
трудового договору між працівником і
фізичною особою» та Порядку реєстрації
трудового договору між працівником і
фізичною особою, зареєстрованого у
Мін'юсті України 27 червня 2001 року за №
554/5745, Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої спільним наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 р № 58,
керуючись ст.. ст. 10,11,31,60,61, 81,88, 209 ч.3, 212-215
ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
вихідній допомозі та відшкодуванні
моральної шкоди - відмовити у повному
обсязі.

Судовий збір компенсувати за рахунок
держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Тернівський районний суд м. Кривого
Рогу. Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: