АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/429/14
суді 1 інстанції: Гонтар Д.О.
Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 03 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на рішення Суворовського
районного суду міста Херсона від 03
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, діючих також
від імені ОСОБА_6, треті особи відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Суворовського РВ УМВС
України в Херсонській області,
виконавчий комітет Суворовської
районної у м. Херсоні ради про усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом виселення та зняття з
реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з вказаною позовною заявою
посилаючись на те, що вона є власником
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 26.10.2012 року.
Разом з позивачем у вказаному
житловому будинку проживає ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та їхня неповнолітня донька
ОСОБА_6, які не є членами сім'ї позивача,
ведуть своє господарство окремо,
безкоштовно користуються приміщеннями
будинку та комунальними послугами, чим
створюють перешкоди позивачу у
вільному користуванні та
розпорядженні її власним будинком.
Враховуючи те, що у відповідачів
відсутні правові підстави для
перебування у вказаному житловому
будинку та звільнити належний позивачу
будинок вони відмовляються й зважаючи
на те, що їх проживання в будинку
створює перешкоди позивачу у
розпорядженні належним їй майном,
після уточнення позовних вимог просила
виселити ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 з
жилого будинку АДРЕСА_1 зі зняттям з
реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за місцем
проживання у АДРЕСА_1

Рішенням Суворовського районного суду
міста Херсона від 03 грудня 2013 року
позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просять рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволені позову відмовити.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу позивач доводи скарги не
визнала, рішення суду вважає законним
та обґрунтованим.

Представник виконавчого комітету
вважає рішення суду таким що не
відповідає закону в частині порушення
прав неповнолітньої дитини, не
обґрунтовуючи підстави для
забезпечення житлових прав дитини
новим власником будинку - позивачем.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з положень ст. 156 ЖК
України, ст.ст. 391, 405 ЦК України, а також
з того, що позивач є новим власником
житлового будинку та не давала згоди на
вселення та реєстрацію у ньому
відповідачів, а останні вселились у
житловий будинок та проживають там зі
згоди колишнього власника.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом. На зміст права
власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Виникнення права осіб на користування
житлом та обсяг цих прав залежить від
наявності у особи, зі згоди якої вони
вселилися, права власності на це житло,
а отже припинення права власності цієї
особи на житло припиняє право осіб, які
з її згоди були вселені, на
користування житлом.

Передбачаючи право власника жилого
будинку (квартири) на відчуження цих
об'єктів, закон не передбачив при цьому
перехід прав і обов'язків попереднього
власника до нового власника в частині
збереження права користування житлом
(житлового сервітуту) членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку (квартири). Тобто
чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом особами, які
заселилися до нього зі згоди
колишнього власника, у випадку зміни
власника.

Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає
збереження такого права користування
житлом лише для членів сім'ї, які
припинили сімейні відносини з
власником будинку, при умові
збереження права власності на будинок
цього ж власника, тобто при незмінності
власника майна.

Оскільки виселення є категорією
житлового законодавства, тому при
розгляді цивільних справ за позовом
про усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення предметом
доказування є втрата права на житло ,
або взагалі його відсутність , або
інші передбачені ЖК підстави для
позбавлення права на житло.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику права вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Підставою для задоволення позову
власника є встановлення факту
порушення прав власника і об'єктивно
існуючих перешкод у здійсненні ним цих
прав.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що на підставі
договору дарування від 24 жовтня 2012 року
ОСОБА_5 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1 (а.с.7).

В цьому будинку проживали відповідачі (
а.с.15) , які в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції зазначили, що з
січня 2014 року вони виселилися.

Отже з урахуванням того, що позивач
набула право власності на спірний
житловий будинок на підставі договору
дарування від 24.10.2012 року, є новим
власником житлового будинку та не
давала згоди на вселення та реєстрацію
у ньому відповідачів, а останні
вселились у житловий будинок та
проживають там зі згоди колишнього
власника та зважаючи на те, що після
зміни власника спірного житлового
будинку відповідачі не набули
самостійного права на житло з підстав,
передбачених законом (найм, оренда,
вселення наймачем чи на підставі
ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61,
64 ЖК України), суд першої інстанції
дійшов вірного та обґрунтованого
висновку про виселення відповідачів зі
зняттям з реєстрації.

Право відповідачів, які не є
співвласником спірного будинку, на
користування ним було похідним від
прав колишнього власника цього
будинку, а з припиненням його права
власності, припинилося й право
відповідачів на користування житлом,
проживання в ньому.

Посилання апелянтів на те, що приймаючи
у дар житловий будинок позивач
погодилась із проживанням в ньому
членів сім'ї колишнього власника житла
та передачу будинку у користування із
встановленням правом користування
чужим майном, тому у відповідачів
наявне право користування житловим
будинком до уваги колегією суддів не
приймаються, оскільки права членів
сім'ї власника будинку на об'єкт
власності є похідними від прав самого
власника, тому в разі відсутності у
відповідачів законних підстав для
проживання у будинку, що належить
позивачу на праві приватної власності,
та за відсутності такої згоди власника,
наявні законні підстави для захисту
порушеного права позивача щодо
користування та розпорядженням
належним йому майном.

Посилання відповідачів в апеляційній
скарзі на порушення зазначеним
рішенням суду прав їх неповнолітньої
дитини, яка проживає разом з ними, не є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції, оскільки,
забезпечення житлових прав дитини
покладено законом на батьків.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суддів не приймаються до
уваги як такі, що не підтверджені
належними доказами, не ґрунтуються на
вимогах закону, що регулюють спірні
правовідносини, та не спростовують
мотивованих висновків суду.

Порушень норм матеріального права, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 03 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: