У Х В А Л А

10 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_4, про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 жовтня 2013 року
у справі за скаргою ОСОБА_3 про визнання
дій державного виконавця Залізничного
відділу державної виконавчої служби
Сімферопольського міського управління
юстиції Автономної Республіки Крим
неправомірними та скасування акту
опису й арешту майна,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаною скаргою, посилаючись на
те, що 21 червня 2012 року державним
виконавцем Залізничного відділу
Державної виконавчої служби
Сімферопольського міського управління
юстиції Автономної Республіки Крим
складений акт опису і арешту майна, а
саме квартири АДРЕСА_1, що належить
йому. Ухвалою Залізничного районного
суду м. Сімферополя від 10 грудня 2012 року
дії державного виконавця щодо
складення акту опису й арешту майна, що
йому належить, визнані протиправними,
акт скасовано. Проте 12 грудня 2012 року
державним виконавцем повторно
складено акт опису й арешту вказаної
квартири.

Просив визнати дії державного
виконавця щодо складення постанови про
складення постанови про арешт боржника
та накладення заборони на його
відчуження від 11 грудня 2012 року без
зазначення суми протиправними; визнати
протиправними дії державного
виконавця щодо передачі на реалізацію
спірної квартири, скасувати постанову
державного виконавця від 11 грудня 2012
року та скасувати акт опису й арешту
майна від 12 грудня 2012 року та
заборонити реалізацію квартири.

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 17 червня 2013 року скаргу ОСОБА_3
задоволено частково. Визнано дії
Залізничного відділу державної
виконавчої служби Сімферопольського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим
Затрубченко О.О. щодо складання акта
опису й арешту серії АА№134972 від 12
грудня 2012 року протиправними. Визнано
дії Залізничного відділу державної
виконавчої служби Сімферопольського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим
Затрубченко О.О. щодо передачі
квартири, розташованої за адресою
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві
власності на реалізацію протиправними.
Скасовано постанову заступника
начальника відділу Залізничного
відділу державної виконавчої служби
Сімферопольського міського управління
юстиції Автономної Республіки Крим
Затрубченко О.О. від 11 грудня 2012 року
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якою
накладено арешт на все нерухоме майно,
що належить ОСОБА_3 і заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 7 жовтня 2013
року ухвалу районного суду скасовано й
постановлено нову ухвалу про відмову
ОСОБА_3 в задоволенні скарги про
визнання дій державного виконавця
Залізничного відділу державної
виконавчої служби Сімферопольського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим
неправомірними та скасування акта
опису й арешту майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 жовтня 2013 року
ОСОБА_3 відмовлено у відкритті
касаційного провадження у даній
справі.

У грудні 2013 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3, подана
представником - ОСОБА_4, про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 жовтня 2013 року
з підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме
ст. ст. 52, 54 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст. 572 ЦК України, що
потягло, на думку заявника, ухвалення
різних за змістом рішень у подібних
правовідносинах.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 червня 2013 року
№ 6-14836св13; від 19 червня 2013 року №
6-9796св13; від 15 травня 2013 року № 6-11011св13;
від 19 червня 2013 року №
6-8742св13; від 19 червня 2013 року № 6-16908св13;
від 19 червня 2013 року № 6-4686св13; від 10
липня 2013 року № 6-1995св13; від 10 липня 2013
року № 6-8675св13; від 24 липня 2013 року №
6-20404св13; від 18 вересня 2013 року № 6-22186св13;
від 25 вересня 2013 року №
6-21599св13; від 6 листопада 2013 року №
6-30501св13; постанови Вищого
господарського суду України від 1
квітня 2013 року № 5024/1095/2012 та від 18
червня 2013 року № 5011-9/10891-2012 (5011-22/1941-2012);
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 11 вересня 2013 року
№ 2а-4919/12/2670.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року
«Про судову практику застосування
статей 353-360 Цивільного процесуального
кодексу України» постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому гл. 3 роз. 5 ЦПК, і на них не
може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК.

Наданими ухвалами Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 червня 2013 року № 6-14836св13;
від 19 червня 2013 року №
6-9796св13; від 19 червня 2013 року № 6-8742св13;
від 19 червня 2013 року № 6-16908св13; від 24
липня 2013 року № 6-20404св13;
постановою Вищого господарського суду
України від 18 червня 2013 року
№ 5011-9/10891-2012 (5011-22/1941-2012) спори не
вирішені по суті, оскільки в указаних
судових рішеннях справи направлені на
новий судовий розгляд, тому на них не
може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Із змісту доданих до заяви ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2013 року № 6-11011св13;
від 19 червня 2013 року № 6-4686св13; від 10
липня 2013 року № 6-1995св13; від 10
липня 2013 року № 6-8675св13; від
18 вересня 2013 року № 6-22186св13; від 25
вересня 2013 року №
6-21599св13; від 6 листопада 2013 року №
6-30501св13; постанови Вищого
господарського суду України від 1
квітня 2013 року № 5024/1095/2012; ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 11
вересня 2013 року № 2а-4919/12/2670
вбачається неоднакове застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, ніж
у судовому рішенні, щодо якого
ставиться питання про його перегляд.

Так, суд касаційної інстанції в
рішенні, щодо якого ставиться питання
про його перегляд, погодився з правовою
позицією суду апеляційної інстанцій
про те, державним виконавцем описано й
арештовано майно відповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», а саме квартира АДРЕСА_1,
належна ОСОБА_3, яка знаходиться в
іпотеці у ПАТ «УкрСиббанк» і є
забезпеченням виконання зобов'язань за
кредитним договором, укладеним 26
жовтня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» і
ОСОБА_3 Заборгованість за вказаним
договором достроково стягнута з ОСОБА_3
на користь ПАТ «УкрСиббанк» рішенням
суду від 19 лютого 2013 року, тому він
залишається боржником цього банку за
забезпеченими іпотекою зобов'язаннями,
який надав згоду на звернення
стягнення на спірну квартиру,
незважаючи на те, що 15 грудня 2011 року
ПАТ «УкрСиббанк» відступило право
вимоги за цим договором ТОВ
«Кей-Колект», до якого перейшло і право
іпотекодержателя.

При цьому в судових рішеннях судів
касаційної інстанції, на які робиться
посилання щодо неоднакового
застосування норм матеріального права,
суди дійшли висновку, що
заставодержатель має переважне право
на задоволення його вимог про
стягнення боргу з боржника шляхом
звернення стягнення на заставлене
майно, тому арешт не може бути
накладено на заставлене майно.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Оскільки зі змісту заяви та доданих до
неї судових рішень вбачається
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, справу слід
допустити до провадження Верховного
Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Допустити справу за скаргою ОСОБА_3 про
визнання дій Залізничного відділу
державної виконавчої служби
Сімферопольського міського управління
юстиції Автономної Республіки Крим
неправомірними та скасування акту
опису й арешту майна до провадження
Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С. Ф. Хопта

В.А. Черненко