АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/451/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 646/6932/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Гальянової І.Г.,
Колтунової А.І.

при секретарі Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-торгівельна компанія
«Технотерра» на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 30 жовтня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-торгівельна компанія
«Технотерра» про стягнення
заборгованості з виплати заробітної
плати та середнього заробітку за час
затримки остаточного розрахунку, -

в с т а н о в и л а

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом,
який в подальшому уточнив та в
обґрунтування якого зазначив, що з
12.06.2012 перебував в трудових відносинах
з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Виробничо -
торгівельна компанія «Технотерра»
(далі ТОВ «ВТК «Технотерра»). 05.07.2013 він
звільнився за власним бажанням, але на
момент звільнення відповідач не провів
з ним остаточного розрахунку, не
виплатив заробітну плату за період з
01.05.2013 на загальну суму 8778,37 грн.
(включаючи відпускні за травень та
компенсацію за невикористану
відпустку), які просив стягнути з
відповідача, а також середній
заробіток за весь час затримки
відповідно до ст. 117 КЗпП України, який
за розрахунком позивача на час подання
уточненого позову склав 9475,40 грн.

Також просив стягнути з відповідача
спричинену моральну шкоду у розмірі
1000 грн., оскільки має дружину та двох
малолітніх дітей, які фактично
знаходяться на його утриманні, і
затримка в виплаті остаточного
розрахунку призвела до додаткових
зусиль для забезпечення побутових
потреб та організації життя родини.

Представник відповідача ТОВ «ВТК
«Технотерра» Неффо О.Ю. проти позову
заперечував, зазначив, що підприємство
заборгованості з виплати заробітної
плати перед ОСОБА_2 на момент його
звільнення не мало, провело остаточний
розрахунок при його звільненні.
Відповідно до видаткових касових
ордерів за №№ 475, 476 від 05.07.2013 ОСОБА_2
була нарахована та видана заробітна
плата за червень у сумі 2908,87 грн.,
заробітна плата за липень та
компенсація за невикористану
відпустку у розмірі 1962,62 грн.,
але після отримання заробітної плати
ОСОБА_2 свій підпис в ордерах ставити
відмовився. Також ОСОБА_2 і раніше
відмовлявся ставити свій підпис у
видаткових касових ордерах № 357 від
17.05.2013 про виплату відпускних за
травень 2012 року у сумі 1442,21 грн., № 416 від
07.06.2013 року про отримання заробітної
плати за другу половину травня 2013 року
у сумі 1727,21 грн., № 463 від 21.06.2013 про
заробітну плату за першу половину
червня 2013 року у сумі 737,46 грн. Тому у
задоволенні позову ОСОБА_2 просив
відмовити.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 30 жовтня 2013 року
позовні вимоги задоволені частково: з
ТОВ «ВТК «Технотерра» на користь
ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по
заробітній платі у розмірі 8778,37 грн.,
середній заробіток за час затримки у
розмірі 13 468,63 грн.; у задоволенні позову
в частині стягнення моральної шкоди
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням
суду, представник ТОВ «ВТК
«Технотерра» Неффо О.Ю. подав
апеляційну скаргу, в якій просив
оскаржуване рішення скасувати на
підставі того, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовані
обставини, які мають значення для
справи, недостатньо проведено
дослідження доказів, наданих
відповідачем в ході розгляду справи,
невірно проведено розрахунок суми
середнього заробітку за час затримки, а
також невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК
України суд першої інстанції розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог, а апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, ОСОБА_2 відповідно до наказу
№ 21-К від 12.06.2012 був прийнятий на посаду
водія автотранспортних засобів ТОВ
«ВТК «Технотерра»; наказом № 14 від
26.11.2012 з 03 грудня 2012 року прийнятий на
посаду за сумісництвом на 0,1% ставки на
посаду начальника відділу транспорту.
На підставі наказу № 21-К від 05.07.2013
ОСОБА_2 звільнено за власним бажанням
на підставі ст. 38 КЗпП України.

Судом також було встановлено, що
своєчасно з позивачем повний
розрахунок при звільнення не
проведений, в зв'язку із чим борг
підприємства по зарплаті за період з
01 травня до 05 липня 2013 року складає
8778,37 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не був доведений
належними та допустимими доказами факт
виплати позивачу заробітної плати за
спірний період разом із компенсацією
за невикористану відпустку.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки правильно встановивши
юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Статтями 58, 59 ЦПК України
регламентовано, що належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Судова колегія вважає законним та
обґрунтованим висновок районного суду
стосовно того, що в даному випадку
належним доказом отримання коштів
позивачем може бути лише платіжна
відомість - документ, по якому
здійснюється видача заробітної плати.
Надані ж суду видаткові касові ордери
не містять підпису ОСОБА_2 про
отримання ним коштів у розмірі 8778,37
грн., які відповідач повинен був йому
виплатити при звільненні.

За приписами ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені у ст. 116 цього Кодексу, за
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного
суду України від 24 грудня 1999 року № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що установивши під час
розгляду справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку у разі звільнення, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступний після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутність в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не звільняє його від відповідальності.

З урахуванням наведеного, судова
колегія погоджується з висновком
районного суду щодо стягнення з
відповідача середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку у розмірі 13468,63 гривні,
оскільки такий висновок ґрунтується на
вимогах закону та узгоджується із
матеріалами справи, а розрахунок
проведений у відповідності до п. 2, п. 4,
п.8 "Порядку обчислення середньої
заробітної плати", затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995р. №100,

Погоджується судова колегія також і з
висновком суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні вимог
про стягнення моральної шкоди,
оскільки доказам по справі в цій
частині дана об'єктивна оцінка і
зроблений вірний висновок.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені представником
відповідача ТОВ «ВТК «Технотерра»
Неффо О.Ю. в апеляційній скарзі,
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не дають підстав для
скасування чи зміни ухваленого у
справі рішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
303, 304, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-торгівельна компанія
«Технотерра» відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 30 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -