Єдиний унікальний номер 205/6630/13-ц
справа № 2/205/323/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року

м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Кравцову С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05 серпня 2013 року звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2
про стягнення суми. В обґрунтування
позовних вимог посилався на те, що
вироком Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
18 грудня 2012 року ОСОБА_2 засуджено за
скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст.
296 КК України до позбавлення волі
строком на 3 роки. Позовну заяву ОСОБА_1
про стягнення моральної шкоди
задоволено повністю, матеріальної
шкоди - частково, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 в рахунок моральної
шкоди - 25000 грн., матеріальної шкоди - 15600
грн., а всього - 40600 грн. Ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 березня 2013 року вирок
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 грудня
2012 року змінено, ОСОБА_2 звільнено від
відбуття покарання у вигляді 3 років
позбавлення волі з випробовуванням,
іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.
ОСОБА_2 добровільно видав зобов'язання
від 12 березня 2013 року виплатити ОСОБА_1
64000 грн. як відшкодування матеріальної
та моральної шкоди у строк до 12 травня
2013 року. Оскільки розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом одноразово, то слід
вважати, що розмір додаткового
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої злочином, складає 23400 грн.

Позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь борг, що
виник внаслідок несплати коштів за
фактом завдання майнової
(матеріальної) шкоди у сумі 23400 грн.,
який визначено письмовим зобов'язанням
від 12 березня 2013 року.

Позивач надав суду заяву з проханням
розглядати справу без його участі,
позовні вимоги підтримує та просить їх
задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
слухання справи повідомлявся належним
чином. Про причини неявки суд не
повідомив. Письмових заяв від нього не
надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані та здобуті докази,
вважає, що в задоволенні позовних вимог
необхідно відмовити за наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що вироком
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 грудня
2012 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні
злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК
України і призначено йому покарання у
виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення моральної шкоди задоволено
повністю, матеріальної шкоди -
частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 в рахунок моральної шкоди - 25000
грн., в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди - 15600 грн., а всього -
40600 грн. (а.с. 11-15).

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29
березня 2013 року вирок
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 грудня
2012 року відносно ОСОБА_2 змінено. На
підставі ст. 75 КК України звільнено
ОСОБА_2 від відбуття покарання у
вигляді 3 років позбавлення волі,
призначеного йому за ч. 4 ст. 296 КК
України, з випробовуванням з іспитовим
строком на 1 рік 6 місяців (а.с. 6-10).

В силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно зобов'язання, посвідченого 12
березня 2013 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 за
реєстровим № 456, ОСОБА_2 зобов'язався
виплатити ОСОБА_1 до 12 травня 2013 року
грошову суму в розмірі 64000 грн. як
відшкодування заподіяної моральної та
матеріальної шкоди (а.с. 5).

У відповіді Амур-Нижньодніпровського
ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 12
листопада 2013 року зазначено, що на
виконанні в Амур-Нижньодніпровському
ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебуває
виконавче провадження ВП № 39034389 з
примусового виконання виконавчого
листа № 1/401/471/12, виданого 18 липня 2013
року Амур-Нижньодніпровським районним
судом м. Дніпропетровська про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суми заборгованості в розмірі 40600 грн.
Жодних грошових коштів станом на 12
листопада 2013 року боржником не
сплачено (а.с. 37).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

На підставі ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

На підставі ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичною особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у праві.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем в порушення вимог ст. ст. 10,
59-60 ЦПК України не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
заподіяння йому матеріальної шкоди в
розмірі 23400 грн.

Таким чином, розглядаючи даний спір в
межах заявлених вимог, оцінюючи
здобуті по справі докази щодо їх
належності, допустимості,
достовірності, а також достатності та
взаємності зв'язку у сукупності, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 незаконні,
недоведені, необґрунтовані та
безпідставні, а, отже, задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у
разі залишення позову без задоволення,
закриття провадження у справі або
залишення без розгляду позову
позивача, звільненого від оплати
судових витрат, судові витрати,
понесені відповідачем, компенсуються
за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27 березня 1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», ст. ст. 15-16, 22, 1166 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 10-11, 59-61, 79, 88, ч. 2
ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок
держави.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Ленінський районний суду
м. Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя
Н.В. Залімська