УХВАЛА

іменем україни

05 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Завгородньої
І.М., Іваненко
Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання права користування жилим
приміщенням, вселення та зобов'язання
не чинити перешкод, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного
суду Одеської області від 17 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання права користування жилим
приміщенням, вселення та зобов'язання
не чинити перешкод, посилаючись на те,
що з 17 жовтня 2009 року перебувала з
ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, від
якого мають неповнолітню доньку.

Після укладання шлюбу вона вселилася
до квартири АДРЕСА_1, яка належала
чоловіку на праві власності, в якій
вони разом проживали з 2009 року.

З 2005 року її чоловік страждав на важкі
психічні розлади та знаходився на
лікуванні в різних медичних установах.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Після смерті чоловіка відповідач
ОСОБА_5 (його мати) забрала із квартири
всі документи та створює для них -
спадкоємців, перешкоди в користуванні
квартирою, заявляючи, що вона в порядку
спадкування не одержить ніякого майна;
відповідач намагається відчужити
квартиру, чим може позбавити їх житла.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 06 серпня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 17 жовтня 2013 року зазначене
судове рішення скасовано. Ухвалено
нове рішення, яким позов задоволено
частково. Вселено ОСОБА_3 та її
неповнолітню доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до квартири АДРЕСА_1.
Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_3 та
її неповнолітній доньці ОСОБА_4
перешкод у користуванні квартирою
АДРЕСА_1. У решті позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив із того, що
неповнолітня дитина разом з позивачем
зареєстрована у встановленому законом
порядку за іншими адресами: позивач - за
адресою: АДРЕСА_2; неповнолітня ОСОБА_4 -
АДРЕСА_3; позивач в добровільному
порядку виселилась зі спірної
квартири; на час розгляду справи
сторонами не отримано свідоцтво про
право на спадщину, а отже факт вчинення
перешкод у користуванні спірною
квартирою не знайшов свого
підтвердження.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та задовольняючи
позов з огляду на приписи ст. 156 ЖК
України та ст. 405 ЦК України, посилався
на те, що матеріалами справи достовірно
встановлено, що позивач та її
неповнолітня дитина мають право
користуватися цим житлом, а відповідач,
встановивши нові замки у вхідних
дверях квартири, перешкоджає їм
користуватися квартирою і тому суд
першої інстанції не мав правових
підстав для відмови у задоволенні
позову. Разом із тим вимоги позивача
про визнання за нею та її
неповнолітньою дитиною права
проживання та користування є зайвими,
які не узгоджуються з нормами
житлового законодавства, оскільки за
обставинами справи та положеннями норм
житлового права у членів сім'ї власника
будинку такі правомочності виникають в
момент їх вселення до житла. Захист
цього порушеного права нормами
житлового законодавства визначено не
шляхом визнання цього права, а шляхом
вселення.

Проте з висновком апеляційного суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Установлено, що ОСОБА_6 на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1
(а.с. 64).

17 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6
укладено шлюб, від якого вони мають
неповнолітню доньку. Після укладання
шлюбу ОСОБА_3 вселилася до зазначеної
квартири, в якій вони разом проживали з
2009 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Із матеріалів спадкової справи № 650/2012
року (а.с. 42-46) щодо майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 вбачається, що 22
жовтня 2012 року ОСОБА_3 подала до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини від свого імені та
від імені неповнолітньої доньки.

14 лютого 2013 року відповідні заяви
подали ОСОБА_5 та

ОСОБА_7 (батьки ОСОБА_6). При цьому ОСОБА_7
відмовився від спадщини на користь
ОСОБА_5

Статтями 156 ЖК України та 405 ЦК України,
на підставі яких вирішено спір
апеляційним судом, врегульовано
правовідносини між власником житла та
членами його сім'ї щодо прав та
обов'язків останніх на користування
таким житлом.

Разом із тим, ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позову,
апеляційний суд не врахував, що
колишній власник спірної квартири
помер, доказів вирішення питання про
належність квартири правонаступникам
у встановленому чинним законодавством
порядку суду не надано, свідоцтво про
право на спадщину не отримано.

Оскільки позивач та її дитина у спірній
квартирі на час звернення до суду не
проживали та були зареєстровані за
іншими адресами: позивач - АДРЕСА_2;
неповнолітня ОСОБА_4 - АДРЕСА_3, тобто
мали право користування іншим житлом,
правових підстав для вселення позивача
з дитиною до квартири АДРЕСА_4 у
апеляційного суду не було.

Оскільки допущені апеляційним судом
порушення норм матеріального та
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи,
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 17 жовтня 2013 року скасувати,
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 06 серпня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Є.П.
Євграфова

В.І.
Журавель

І.М.
Завгородня

Ю.Г.
Іваненко