Справа 206/8605/13-ц
Провадження 2/206/115/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2014 р. Самарський районний суд
м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Сядро Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, яка діє у своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_4, треті особи:
орган опіки та піклування виконавчого
комітету Самарської районної у
м.Дніпропетровську ради, Самарський
районний відділ у м.Дніпропетовську
Головного управління державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
визнання права користування житловим
будинком та встановлення сервітуту,

В С Т А Н О В И В :

04 грудня 2013 року ОСОБА_1 подала до
Самарського районного суду
м.Дніпропетовська цей позов.

У позовній заяві посилається на те, що є
донькою ОСОБА_5, яка 29 червня 1991 року
уклала шлюб з відповідачем, ОСОБА_4. З
цього часу мати, позивач та відповідач
мешкали разом однією сім'єю.

На час реєстрації цього шлюбу ОСОБА_1
було 7 років, вона сприймала
відповідача як батька.

З 10 жовтня 1991 року ОСОБА_5 була
прописана у домоволодінні АДРЕСА_1,
власником якого на той час був батько
відповідача - ОСОБА_6, а фактично вони
сім'єю стали проживати у вказаному
будинку з ІНФОРМАЦІЯ_5 року, після
смерті батька відповідача. Будинок був
отриманий відповідачем у власність у
порядку спадкоємства.

Позивач навчалася за місцем проживання
у середній загальноосвітній школі № 87
м. Дніпропетровська, що знаходиться в
Самарському районі по вул. Живописна, б.
55, яку закінчила у червні 2001 року.

17 жовтня 2003 року за згодою відповідача
місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване
у АДРЕСА_1.

З 2003 року ОСОБА_5 та відповідач
перестали мешкати разом, відповідач
виселився з будинку, а позивач із
матір'ю залишилися проживати в будинку.
Відповідач втратив інтерес до
домоволодіння: не доглядав його, не
надавав коштів на утримання, не
ремонтував. 07 травня 2012 року шлюб між
ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_4
розірваний, про що в Книзі реєстрації
розірвань шлюбів Самарського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області зроблений
відповідний запис № 65.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_1 народилася
дитина - донька ОСОБА_2, про що відділом
реєстрації актів громадянського стану
самарського районного управління
юстиції м. Дніпропетровська 18 березня
2003 року видане свідоцтво про
народження. Донька перебуває під
наглядом педіатра за місцем проживання
в Самарському районі м.
Дніпропетровська. З 24 жовтня 2006 року по
31 серпня 2009 року ОСОБА_2 відвідувала КЗО
«Дошкільний навчальний заклад
(ясла-садок) № 33 комбінованого типу», що
знаходиться по вул. Керамічна, б. 17-6. на
цей час дитина навчається у 5-му класі
неповної середньої загальноосвітньої
школи № 127, що також знаходиться
неподалік від будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у позивачки
народилася ще одна дитина - донька
ОСОБА_3.

Позивач, її мати да двоє малолітніх
дітей проживають у будинку по АДРЕСА_1,
там же зареєстрований відповідач, але
понад десять років не проживає.

ОСОБА_1 як законний представник
малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєструвати їхнє місце проживання у
зазначеному домоволодінні не може,
оскільки в неї немає документа, що
підтверджує право на проживання у
зазначеному житловому будинку.

Після того, як відповідач перестав
мешкати з ними однією сім'єю, він
питання щодо виселення і зняття з місця
реєстрації у домоволодінні у
встановленому законом порядку не
ставив. Проте згоду на реєстрацію місця
проживання дітей позивачки у
зазначеному домоволодінні відповідач
не дає.

Більш того, у липні 2013 року відповідач
звернувся до органу опіки та
піклування Самарської районної у місті
Дніпропетровську ради з заявою про
надання йому дозволу на продаж будинку,
але йому було у цьому відмовлено.

Отримавши рішення, яким йому
відмовлено у наданні дозволу на продаж
будинку, відповідач почав намагатися
різними способами позбавити ОСОБА_1 та
її малолітніх дітей права користування
житлом.

Так, відповідач звернувся у
енергопостачальну компанію
Дніпропетровські MEM ПАТ «ДТЕК
Дніпрообленерго» з заявою про
відключення домоволодіння від
електроенергії, незважаючи на те, що
позивач сплачує усі комунальні послуги
та заборгованостей не має.

Відповідач самовільно демонтував
лічильник газу, що був встановлений
ними, внаслідок чого змушені були
купувати та встановлювати новий
лічильник. Після цього він ще раз
намагався відключити газові прилади та
під час цього самочинства умисно
заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження, у
зв'язку з чим відносно відповідача було
зареєстровано кримінальне
провадження. На цей час будинок за
заявою відповідача відключений від
газо- та водопостачання.

Власного житла позивач не має, змоги
придбати власне житло на цей час також
не має. Перебуває на обліку в
управлінні праці та соціального
захисту населення Самарської районної
у м. Дніпропетровську ради та
відповідно до Закону України «Про
державну соціальну допомогу
малозабезпеченим сім'ям» призначено
допомогу як малозабезпеченій сім'ї. 02
грудня 2013 року позивач звернулася в
Самарську районну у місті
Дніпропетровську раду із заявою про
взяття з дітьми на облік громадян, що
потребують поліпшення житлових умов.

Проживаючи в будинку, що належить
вітчиму, позивач належним чином
сплачує комунальні послуги та інші
платежі, пов'язані з утриманням
будинку. Крім того, нею та матір'ю
проведені роботи з покращення умов
проживання у будинку (підключення
домоволодіння до мережі
водопостачання, встановлення котла
опалення, газового лічильника) та
поточний ремонт: встановили
металопластикові вікна, двоє вхідних
дверей, газову плиту.

Позивач просить визнати за нею та її
дітьми ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., і
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., право
користування будинком АДРЕСА_1, що
належить на праві приватної власності
ОСОБА_4.

Встановити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6,
сервітут щодо користування будинком
АДРЕСА_1 до моменту набуття іншого
житла.

В судовому засіданні позивач та її
представник адвокат ОСОБА_8 підтримали
позовні вимоги в повному обсязі з
підстав, наведених у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 також зазначила, що під
час розгляду даної справи, за наявності
правовстановлюючого документа нею
подана відповідна заява і органом
державної міграційної служби
зареєстровані у спірному
домоволодінні її малолітні діти. У
будинку три житлові кімнати, дві з них
займають вони, а відповідач може вільно
користуватися третьою, але фактично не
проживає з 2003 року. Відповідач створює
неможливі умови для проживання,
оскільки за його заявами відключають
воду, газ та електроенергію. Вони не
зверталися до відповідача з питанням
встановлення сервітуту, але іншого
житла не мають, матеріально не
спроможні придбати житло, є побоювання,
що у разі відчуження відповідачем
будинку інші власники можуть їх
виселити.

Відповідач та його представник адвокат
ОСОБА_9 заперечували проти позову.

ОСОБА_4 не заперечував, що свого часу
малолітня позивач та її мати, яка була
його дружиною, вселилися зі згоди
батька відповідача, який на той час був
власником і були зареєстровані в
спірному домоволодінні. До народження
другої дитини позивачки у нього не
виникало заперечень з приводу їх
проживання, тобто до 2012 року. Дійсно за
його заявами були відключені газо- та
електропостачання, оскільки позивач із
сім'єю створюють борги, які він
змушений був сплачувати. Після цього,
вважаючи що спірний будинок, який
належить йому, вибуває з його права
розпорядження нерухомим майном,
оскільки органом опіки було відмовлено
у наданні дозволу на відчуження
будинку, неодноразово просив позивачку
та її матір разом з дітьми звільнити
будинок, але йому відмовили. Наразі він
не вимагає їх виселення, і з жодними
пропозиціями щодо підстав та порядку
користування будинком, в тому числі
встановлення сервітуту, до нього не
зверталися.

Представник органу опіки та піклування
Козир О.В. підттримала вимоги, просила
ухвалити рішення в інтересах
малолітніх дітей.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, покази свідка, дослідивши
письмові докази справи, суд вважає
відсутніми правові підстави для
задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з
17 жовтня 2003 року зареєстрована за
адресою спірного домоволодіння по
АДРЕСА_1, що підтверджується її
паспортом (а.с. 7).

Поживач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5, згідно
свідоцтва про народження (а.с. 8).

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 29
черавня 1991 року (а.с. 9).

ОСОБА_5 з 10 жовтня 1991 року зареєстрована
за адресою спірного домоволодіння по
АДРЕСА_1, що підтверджується її
паспортом (а.с. 10).

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було
розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу,
виданого Самарським ВДРАЦС
Дніпропетровського МУЮ 07 травня 2012
року, актовий запис №65 (а.с. 11).

У позивача ОСОБА_1 народилися діти -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно свідоцтв про
народження (а.с. 13, 15).

Той факт, що позивач ОСОБА_1 та її
малолітні діти проживали у АДРЕСА_1 не
заперечувався відповідачем, і
підтверджений також рядом документів:
атестатом позивача про закінчення у 2001
році середньої загальноосвітньої
школи №87 м.Дніпропетовська (а.с. 12),
довідкою Дніпропетровського ЦПМСД №10
про знаходження дітей під наглядом
педіатра (а.с. 17), довідкою дошкільного
закладу ясла-садок №33
м.Дніпропетровська (а.с. 18), довідкою про
навчання у середній загальноосвітній
школі №127 м.Дніпропетровська (а.с. 13),
довідкою з місця проживання від 29.11.2013
року (а.с. 20).

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за твердженнями
позивача витратили значні кошти на
ремонт будинку та поліпшення умов
проживання в ньому, що підтверджується
довідкою про надання дозволу на
підключення до вуличного водопроводу
від 30.04.2009 року (а.с. 27), договорами на
встановлення металопластикових вікон
у 2009 році (а.с. 28-30), накладною на
придбання дверей від 9 грудня 2006 року,
специфікацією сантехнічних виробів
від 02.05.2009 року, товарними чеками 2009-2010
року, товарним чеком на придбання
опалювального котла від 9.02.2008 року (а.с.
33), оздоблювальних матеріалів та
засобів за 2009-2010 роки (а.с. 34-36),
кошторисами на виконання робіт з
укладки водопроводу і каналізації від
2009-2010 року (а.с. 40-43).

Домоволодіння №85 по вул. Оранжерейна у
м.Дніпропетровську на праві власності
належить ОСОБА_4 згідно інформаційної
довідки з реєстру прав власності на
нерухоме майно №16442266 від 21.01.2014 року,
реєстраційний номер майна 2832997, дата
реєстрації права власності - 29.09.2003 року
на підставі рішення самарського
районного суду м.Дніпропетовська від
01.07.1994 року та ухвали
Дніпропетровського обласного суду від
22.08.1994 року (а.с. 91).

Згідно карток реєстрації особи,
малолітні діти позивачки були
зареєстровані 28.01.2014 року по АДРЕСА_1
(а.с. 89).

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5, яка є матір'ю позивачки,
підтвердила зазначені у позові
обставини щодо вселення і проживання,
дала покази, що відповідач з 2003 року не
мешкає у цьому будинку, після
розірвання їх шлюбу в 2012 році почав
вимагати звільнити будинок, відключав
воду, газ та електрику, одного разу
застосував до свідка фізичне
насильство, з приводу чого вона
зверталася до органів внутрішніх
справ.

Зазначені спірні правовідносини
регулюються нормами Житлового кодексу
України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири)
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі в витратах вирішуються в
судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Право членів сім'ї власника житла на
користування цим житлом врегульовано
статтею 405 ЦК України:

1. Члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
власником.

2. Член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Суд вважає, що в розумінні зазначених
норм позивач набула права користування
спірним житлом як член сім'ї власника, а
згодом разом із нею - і її малолітні
діти, і у теперішній час зареєстровано
їх постійне місце проживання за
адресою спірного житла, немає підстав
стверджувати щодо втрати ними цього
права.

Згідно ст. 395 ЦК України, одним з видів
речових прав на чуже майно є право
користування (сервітут). Поняття
встановлення сервітуту надано ст. 401 ЦК
України, згідно якої право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

2. Сервітут може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій, конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Встановлення сервітуту регулюється ст.
402 ЦК України:

1. Сервітут може бути встановлений
договором, законом, заповітом або
рішенням суду.

2. Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

3. У разі недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Статтею 403 ЦК України визначено зміст
сервітуту:

1. Сервітут визначає обсяг прав щодо
користування особою чужим майном.

2. Сервітут може бути встановлений на
певний строк або без визначення строку.

3. Особа, яка користується сервітутом,
зобов'язана вносити плату за
користування майном, якщо інше не
встановлено договором, законом,
заповітом або рішенням суду.

4. Сервітут не підлягає відчуженню.

5. Сервітут не позбавляє власника майна,
щодо якого він встановлений, права
володіння, користування та
розпоряджання цим майном.

6. Сервітут зберігає чинність у разі
переходу до інших осіб права власності
на майно, щодо якого він встановлений.

7. Збитки, завдані власникові
(володільцеві) земельної ділянки або
іншого нерухомого майна, особою, яка
користується сервітутом, підлягають
відшкодуванню на загальних підставах.

Аналізуючи наведені норми права,
співставляючи їх із дослідженими
доказами, суд доходить висновку, що
позивач та її діти мають право
користування (постійного проживання)
спірним житлом, а сервітут за своєю
правовою природою пов'язаний із
задоволенням потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені в інший спосіб,
тобто наявне у позивача право значно
ширше сервітуту, про встановлення
якого просить позивач, сервітут як
правило повинен бути пов'язаний із
правом власності особи, якій він
надається, на нерухоме майно, зокрема
на земельну ділянку, але такого права
позивач не має. Також на думку суду
сервітут пов'язаний перш за все з
правом проходу, проїзду через земельну
ділянку чи інше подібне право
користування чужим нерухомим майном
власником іншого, безпосередньо
розташованого нерухомого майна, до
якого можливо дістатися лише через
нерухоме майно, щодо якого
встановлюється сервітут.

Слід зазначити, що навіть значні
грошові витрати на ремонт житла та
поліпшення умов проживання не
впливають на зміст прав на житло, у разі
спору за наявності для цього підстав
можуть бути стягнуті судом із власника
на користь осіб, які понесли такі
витрати.

Встановлення сервітуту дійсно може
певним чином гарантувати позивачці
право на користування цим житлом
навіть у разі зміни його власника, але
для встановлення сервітуту позивач до
власника (відповідача) не зверталася,
що підтвердила у судовому засіданні, не
ставить питання і не пропонує оплату за
користування нерухомим майном, що
передбачено частиною третьою ст. 403 ЦК
України. З огляду на те, що згідно
позовних вимог ставиться питання про
встановлення сервітуту до часу набуття
позивачем права на інше житло, що
практично може означати - довічного
сервітуту, крім наведеного вище,
задоволення позовних вимог у заявлений
спосіб не співмірно із правами
власника житла щодо володіння та
користування ним.

Отже, суд за встановлених обставин
справи вважає відсутніми правові
підстави для задоволення заявлених
позовних вимог.

Керуючись ст. 156 Житлового кодексу
України, ст.ст. 395, 401-403, 405 ЦК України,
ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 130, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков