№ справи:124/5718/13-ц Головуючий суду
першої інстанції:Кучеренко Н.В. №
провадження:22-ц/190/566/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Підлісна І. А.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Підлісної І.А
суддів:Белинчук Т.Г. Ісаєва Г.А. при
секретарі:Урденко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення боргу за договором позики,
за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Центрального районного суду м.
Сімферополя від 8 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

8 липня 2013 року ОСОБА_6 звернулась
до ОСОБА_7 з позовом про стягнення боргу
за договором позики. Позовні вимоги
мотивовані тим, що відповідач 4.07.2012
року отримав від неї за договором
позики шляхом складання розписки
грошові кошти у розмірі 20000євро, які
зобов'язався повертати по 200 євро
щомісяця та погасити борг повністю до
2019 року. Внаслідок невиконання
відповідачем зобов'язання станом на
4.07.2013 року (за 12 місяців) заборгованість
складає 2400євро, що за офіційним курсом
НБУ в гривнях дорівнює 24850,51грн. Перший
платіж відповідач мав сплатити 4.08.2012
року. Починаючи з цієї дати його
заборгованість є простроченою, у
зв'язку з чим просив стягнути з
відповідача на свою користь суму
основного боргу та 3% річних за
прострочку виконання грошового
зобов'язання загальною сумою у розмірі
25199,88грн.

Рішенням Центрального районного
суду м. Сімферополя від 8 листопада 2013
року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення боргу за договором позики
задоволено. Стягнено з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_6 суму боргу за договором
позики від 4.07.2012 року за період з 4.07.2012
року по 4.07.2013 року, а також 3% річних за
порушення виконання грошового
зобов'язання у розмірі 340,37грн., а
всього стягнено 25199,88грн. Стягнено з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові
витрати у справі у вигляді сплаченого
судового збору у розмірі 252грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову. Зазначає,
що рішення суду ухвалене без повного та
всебічного з'ясування дійсних обставин
справи та належної оцінки доказів, а
тому є необґрунтованим та незаконним.
Вказує, що договір позики у письмовій
формі не укладався. Суд не прийняв до
уваги, що в дійсності між сторонами
не існували правовідносини
притаманні договору позики.

Заслухавши суддю - доповідача,
вислухавши осіб, що з'явились до суду,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що між ОСОБА_6
та ОСОБА_7 укладено договір позики, про
що свідчать письмовий доказ - розписка
від 4.07.2012 року (а.с.4).

За змістом розписки, ОСОБА_7 отримав від
ОСОБА_6 20000 євро, які зобов'язується
повертати щомісячно по 200 євро та
погасити борг в строк до 2019 року (а.с.4)

В засіданні апеляційного суду
представник відповідача підтвердив,
що борговий документ - оригінал
розписки знаходиться у ОСОБА_6 Наявна в
матеріалах справи копія розписки
повністю відповідає оригіналу.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідачем також не
оспорювався факт складення розписки.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає прострочення кредитора.

Наявність оригіналу боргового
документу у ОСОБА_6 свідчить про
невиконання зобов'язання з боку
ОСОБА_7

Згідно зі ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України,
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Апеляційна скарга не містить
заперечень стосовно правильності
розрахунку суми боргу за договором
позики та 3% річних за прострочку
виконання грошового зобов'язання.

У відповідності до ч 1 ст 303 ЦПК України
в зазначеній частині обґрунтованість
рішення апеляційним судом не
перевіряється.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_6 гроші передавалися не на умовах
позики з відповідним виникненням у
ОСОБА_7 зобов'язання по їх поверненню, а
на інших підставах (позиковим
зобов'язанням за домовленістю сторін
було замінено інший борг), по - перше,
суперечать змісту розписки; а у по -
друге, відповідно до ст. 1053 ЦК України
не спростовують факт виникнення між
сторонами позикових правовідносин.

Обставини передавання ОСОБА_7 розписки
на підтвердження боргу перед ОСОБА_6
відповідно до змісту ст. ст. 545, 1046 ЦК
України, є достатнім доказом наявності
між сторонами позикових зобов'язань.

Таким чином, при вирішенні спору
суд першої інстанції правильно
визначив характер спірних відносин між
сторонами, вірно застосував норми
матеріального права, що їх регулюють,
всебічно, повно й об'єктивно з'ясував
обставини, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
всебічно дослідив матеріали справи,
надав їм належну оцінку, ухвалив
рішення з дотриманням норм
процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не дають підстав для висновку,
що суд першої інстанції допустив
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи.

Отже, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив законне та обґрунтоване по
суті рішення, підстав для скасування
якого колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 303, 304, 308, 313, 314,
315, 317 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Центрального районного
суду м. Сімферополя від 8 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді:

Підлісна І.А. Белинчук
Т.Г. Ісаєв Г.А.