Провадження № 2/254/469/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 січня 2014 року
м. Донецьк

Будьоннівський районний суд м.
Донецька у складі:

Головуючий-суддя
Сенчишин Ф.М.

При секретарі
Литовченко М.О.

За участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

третьої особи
ОСОБА_4

розглянувши у відритому судовому
засіданні у залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4, про
поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, позивач ОСОБА_1
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_3 з 05 серпня 1995
року. Від спільного життя вони мають
сина ОСОБА_5, який на цей час проживає з
відповідачкою. Сторони з 20 листопада 2013
року мешкають окремо, фактичні шлюбні
відносини між ними припинені. В період
підтримання фактичних шлюбних
відносин вони мешкали за адресою:
АДРЕСА_1. Після припинення фактичних
шлюбних відносин позивач запропонував
відповідачці добровільно розділити
спільне нажите майно, на що отримав
відмову. ОСОБА_3 забрала всі документи
на спільне нажите майно і позивачеві їх
не дає навіть в копіях. За час спільного
життя всю заробітну плату позивач
віддавав ОСОБА_3 і вона її витрачала на
свій розсуд і за їх спільним рішенням. У
період спільного життя в 2007 році вони
придбали автомобіль «Mitsubishi Colt»
вартістю 98000 грн., який був оформлений
на відповідачку, а позивач вписаний в
технічний паспорт як такий, що має
право керування цим автомобілем. Крім
цього, на проведення газу в будинок
АДРЕСА_1 ними були витрачені спільні
гроші у розмірі 35000 грн., вони придбали
морозильну камеру вартістю 3000 грн.,
пральну машину вартістю 4000 грн.,
автоматичну мийку вартістю 4000 грн. і на
ремонт будинку витратили 16000 грн.
спільних грошей, що загалом складає 160000
грн. У зв'язку з тим , що усе
перераховане майно залишилося у ОСОБА_3
і ніякого доступу до нього позивач не
має, він бажає, щоб усе майно залишилося
у ОСОБА_3, а вона виплатить йому
половину його вартості у розмірі 80000
грн. Позивач просить суд винести
рішення яким розділити спільно нажите
з ОСОБА_3 майно, визнавши за нею право
власності на автомобіль «Mitsubishi Colt»,
вартість проведення газопроводу у
розмірі 35000 грн., морозильну камеру,
пральну машинку, автоматичну мийку
вартістю 16000 грн., вартість будівельних
матеріалів на ремонт будинку та
стягнути з ОСОБА_3 на його користь 80000
грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали
в повному обсязі вимоги за позовною
заявою та фактичні обставини, на яких
вони ґрунтуються. ОСОБА_1 наполіг на
тому, щоб спільно нажите з
відповідачкою майно залишилося їй, а
йому була виплачена грошова
компенсація. Визнав той факт, що
будинок АДРЕСА_1 є власністю його тестя
ОСОБА_4 та визнав той факт, що дійсна
вартість пральної машинки, що є
предметом спору, на цей час становить 900
грн.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги
визнала частково. Пояснила, що дійсно у
період перебування у зареєстрованому
шлюбі із позивачем та підтримання з ним
фактичних шлюбних відносин, вони
придбали автомобіль «Mitsubishi Colt» та
автоматичну пральну машину «Bosch».
Автомобіль на цей час коштує за
висновком оцінювача 69966 грн., а пральну
машину вона оцінює в 900 грн. Вона визнає,
що це майно є спільним майном подружжя
та бажає, щоб зазначене майно
залишилося в неї, зі стягненням на
користь позивача половини його
вартості. Щодо визнання спільним
майном подружжя решти майна
заперечила, оскільки будинок АДРЕСА_1 є
власністю її батька ОСОБА_4, і він
проклав газопровід та здійснював його
ремонт за власний кошт. Морозильна
камера на цей час знаходиться в будинку
її батька і була придбана її сестрою
ОСОБА_6, а мийка була придбана її
батьком.

Ухвалою суду від 13 січня 2014 року до
участі у розгляді справи у якості
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог,
залучений ОСОБА_4, який підтримав
заперечення проти позовних вимог
ОСОБА_3 Пояснив, що будинок АДРЕСА_1
належить йому і ремонт цього будинку, в
тому числі прокладення газопроводу,
він здійснював за власний кошт. Та само,
він за власні кошти купував мийку,
право власності на яку просить визнати
позивач. Морозильна камера була
придбана його донькою ОСОБА_6, коли вона
ще жила разом з ними.

На підставі досліджених доказів судом
встановлені наступні фактичні
обставини.

З копії свідоцтва про укладення
шлюбу (а.с. 16) вбачається, що позивач
ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 з 05
серпня 1995 року перебували в
зареєстрованому шлюбі.

Сторонами визнаний той факт, що
фактичні шлюбні відносини вони
підтримували до листопада 2013 року.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить
з вимог ст. 60 Сімейного кодексу, за якою
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Визначаючи обсяг майна, яке підлягає
поділу, суд враховує, що за копією
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (а.с. 55), в період
перебування в зареєстрованому шлюбі з
позивачем, відповідачка ОСОБА_3 28
листопада 2007 року зареєструвала за
собою право власності на автомобіль
«Mitsubishi Colt 1.3», держномер НОМЕР_2, 2007 року
випуску, колір чорний.

Крім цього, з копій фіскального чеку та
гарантійного талону (а.с. 20-21)
вбачається, що 17 липня 2009 року
відповідачка придбала пральну машину
«Bosch», модель WLX203610Е, заводський номер
.

Зазначені автомобіль та пральна машина
на час розгляду справи в суді
перебувають у фактичному володінні
відповідачки.

Виходячи з того, що перелічене
рухоме майно набуте у власність
сторонами в період перебування у
зареєстрованому шлюбі та підтримання
фактичних шлюбних відносин, таке майно
на підставі ст. 60 Сімейного кодексу
України, є спільною сумісною власністю
сторін.

Відповідно до ст. 70 Сімейного
кодексу України, у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Виходячи з рівності часток подружжя у
спільному майні, визначеної ст. 70
Сімейного кодексу України, кожна зі
сторні має рівну частку у переліченому
майні і визначені законом підстави для
відступу від рівності часток подружжя
у спільному майні в судовому засіданні
не встанволені.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 71 Сімейного кодексу
України, майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Визначаючи вартість майна, яке
підлягає поділу, суд виходить з того, що
за висновком автотоварознавчого
дослідження (а.с. 56-62), дійсна ринкова
вартість автомобіля «Mitsubishi Colt 1.3»,
держномер НОМЕР_2, становить 69966 грн.

Також, сторонами визнаний той факт, що
на час розгляду справи в суді дійсна
вартість пральної машини «Bosch»
становить 900 грн.

Керуючись вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 71
Сімейного кодексу України, враховуючи
інтереси сторін, досягнуту сторонами
домовленість про порядок поділу між
ними спільного майна (присудження
майна в натурі відповідачці зі
стягненням на користь позивача
компенсації половини його вартості),
суд дійшов висновку про необхідність
поділу зазначеного рухомого майна
шляхом присудження відповідачці
ОСОБА_3 автомобіля «Mitsubishi Colt 1.3»,
держномер НОМЕР_2, та пральної машини
«Bosch», з визнанням за нею право
власності на це майно та стягнути з
відповідачки на користь ОСОБА_1
компенсації вартості часток подружжя у
спільному майні у розмірі 35433 грн. ((69966 +
900) / 2).

Щодо позовних вимог в частині визнання
вартості ремонтних робіт в будинку та
вартості газопроводу спільним майном
подружжя та стягнення на користь
позивача половини їх вартості, суд
виходить з того, що сторонами визнаний
той факт, що будинок АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_4, що узгоджується з дослідженими
в судовому засіданні копією домової
книги для прописки громадян (а.с. 63-68) та
технічного паспорту на житловий
будинок.

Третьою особою ОСОБА_4 надані копії
документів (а.с. 22-53), за якими витрати на
прокладення газопроводу були понесені
ним особисто, доказами витрати на
ремонт будинку доведені не були, і у
будь якому випадку витрати на
покращення майна інших осіб не можуть
враховуватися при поділі спільного
майна подружжя.

За наведених обставин позовні вимоги в
цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо визнання спільною сумісною
вланістю сторін морозильної камери та
мийки, суд виходить з того, що з копії
товарного чеку (а.с. 18) вбачається, що
морозильна камера була придбана 24
червня 2007 року і від імені покупця в
товарному чеку наявний підпис ОСОБА_6.
Згідно копії гарантійного талону та
фіскального чеку (а.с. 19), мийка була
придбана 11 лютого 2009 року від імені
покуця в гарантійному талоні містить
підпис ОСОБА_4

Позивачем не доведено, що зазначене
майно було придбане не зазначеними
особами, а сторонами, і допитаний за
клопотанням позивача ОСОБА_7 такі
фактичні обставини не підтвердив,
оскільки він безпосередньо очевидцем
придбання цього майна не був.

За наведених осбтавин, у визнанні цього
майна таким, що придбане сторонами в
період шлюбу слід відмовити і таке
майно розподілу між сторонами не
підлягає.

З відповідачки на користь позивача
згідно вимог ст. 88 ЦПК України
підлягають стягненню судові витрати зі
сплати судового збору у розмірі 354,33
грн. (1% від задоволених судом вимог).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4, про
поділ спільного майна подружжя -
задовольнити частково.

Спільне рухоме майно, набуте сторонами
в період шлюбу, поділити, присудивши
ОСОБА_3 автомобіль «Mitsubishi Colt 1.3»,
держномер НОМЕР_2, 2007 року випуску,
колір чорний, та пральну машину «Bosch»,
модель WLX203610Е, заводський номер ,
визнавши за нею право власності на це
майно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1:

- судові витрати зі сплати судового
збору у розмірі 354 гривні 33 копійки;

- компенсацію вартості часток подружжя
у спільному майні у розмірі 35433 гривні;

усього стягнувши 35787 (тридцять п'ять
тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень 33
(тридцять три) копійки.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в Апеляційний суд Донецької
області через Будьоннівський районний
суд м. Донецька протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Рішення
набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Головуючий :