Справа № 639/7228/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року Жовтневий
районний суд м. Харкова

в складі : головуючого -
судді Труханович В.В.

за участю секретаря -
Черненко К.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім*єю без реєстрації шлюбу, визнання
права спільної сумісної власності на
майно та поділ спільного майна, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2 та просив
постановити рішення, на підставі якого
встановити факт проживання однією
сім*єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2001 року;
визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час спільного проживання
однією сім*єю без реєстрації шлюбу;
визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу
спільного сумісного майна подружжя
право власності на ? частину
трикімнатної квартири АДРЕСА_1; диван
«Вікторія-7», вартістю 5700,00 грн.;
кондиціонер «LG», вартістю 2800 грн.; ліжко
з матрацом, вартістю 2899,00 грн.; варочну
поверхню, вартістю 2195,00 грн.;
холодильник «Самсунг», вартістю 2138,00
грн.; пральну машину «Самсунг»,
вартістю 1645,00 грн.; DVD- плейер, вартістю
674,00 грн.; комбайн «Кенвуд», вартістю
3237,00 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг»,
вартістю 1050,00 грн.; визнати та залишити
за відповідачем ОСОБА_2 в порядку
поділу спільного сумісного майна
подружжя право власності на ? частину
трикімнатної квартири АДРЕСА_1; диван
«Вікторія-7», вартістю 5700,00 грн.;
кондиціонер «LG», вартістю 2800 грн.; ліжко
з матрацом, вартістю 2899,00 грн.; варочну
поверхню, вартістю 2195,00 грн.;
холодильник «Самсунг», вартістю 2138,00
грн.; пральну машину «Самсунг»,
вартістю 1645,00 грн.; DVD- плейер, вартістю
674,00 грн.; комбайн «Кенвуд», вартістю
3237,00 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг»,
вартістю 1050,00 грн.; стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
з 2001 року він з ОСОБА_2 проживають
однією сім*єю без реєстрації шлюбу,
ведуть спільне господарство, мають
спільний бюджет. Під час їх сумісного
проживання народилося двоє дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час проживання однією сім*єю без
реєстрації шлюбу сторони придбали
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, право
власності якої було оформлено на
відповідачку ОСОБА_2; диван
«Вікторія-7», вартістю 5700,00 грн.;
кондиціонер «LG», вартістю 2800 грн.; ліжко
з матрацом, вартістю 2899,00 грн.; варочну
поверхню, вартістю 2195,00 грн.;
холодильник «Самсунг», вартістю 2138,00
грн.; пральну машину «Самсунг»,
вартістю 1645,00 грн.; DVD- плейер, вартістю
674,00 грн.; комбайн «Кенвуд», вартістю
3237,00 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг»,
вартістю 1050,00 грн. Таким чином, за час
проживання однією сім*єю без
реєстрації шлюбу ними було придбано
майна усього на загальну суму 236812 грн.

Позивач вважає, що у відповідності до
вимог ст. 74 СК України вищезазначене
майно належить сторонам на праві
спільної сумісної власності.

ОСОБА_1 запропонував відповідачу
добровільно поділити спільне майно,
виділивши йому ? частину, однак остання
від цього відмовилась.

Всі вищевикладені обставини вимусили
позивача звернутися до суду з даним
позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав заявлений ним позов та
пояснив, що з вересня 2001 року він
проживав однією сім*єю без реєстрації
шлюбу з ОСОБА_2 Від сумісного
проживання у них народилося двоє синів.
Під час сумісного проживання ними була
придбана у кредит трикімнатна квартира
АДРЕСА_1, право власності на яку
зареєстровано на ім'я ОСОБА_2 Хоча
кредит в банку на придбання квартири
був оформлений на ім'я відповідачки,
грошові кошти вносилися ОСОБА_1

Крім того, позивач зазначив, що під час
сумісного проживання з ОСОБА_2 подружжя
мало спільний бюджет, вони вели сумісне
господарство.

До 2012 року будь-яких проблем стосовно
їх сумісного проживання не виникало,
однак згодом їх стосунки з
відповідачкою погіршилися. В літку 2013
року сторони припинили шлюбні
стосунки.

Позивач вважає, що він має право на ?
частину всього мана, яке було придбано
під час проживання однією сім*єю його
та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову ОСОБА_1
заперечував та пояснив, що сторони
ніколи не проживали однією сім*єю як
чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.
В квартирі, що належить на праві
власності ОСОБА_2 АДРЕСА_1, дійсно
зареєстрований позивач ОСОБА_1, однак в
дану квартиру він поселився на
підставі договору найму жилого
приміщення від 19.09.2006 року, а не як член
сім*ї. Спільний бюджет у ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 відсутній, оскільки потрібності
у веденні спільного господарства не
було. ОСОБА_2 починаючи з 2006 року
здійснювала підприємницьку
діяльність, крім того, працювала за
трудовим договором в ТОВ «Компанія CS»

Відповідач не заперечує, що має двох
неповнолітніх дітей, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
батьком яких є позивач ОСОБА_1 Але
вказані діти народилася не у шлюбі,
оскільки шлюбом відповідно до положень
ч. 1 ст.21 СК України є сімейний союз
жінки та чоловіка, зареєстрований у
органі державної реєстрації актів
цивільного стану. До 2003 року позивач
ОСОБА_1 знаходився у зареєстрованому
шлюбі з іншою жінкою, тому жодні
сімейні відносини між ним та ОСОБА_2 не
могли виникнути. У ОСОБА_2 склалися
відносини однієї сім*ї зі своїми дітьми
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, але не з позивачем
ОСОБА_1, який є лише біологічним батьком
вказаних дітей.

Представник відповідача зазначив, що
дійсно позивач проживає в одній
квартирі з відповідачкою, однак дана
квартира є трикімнатна, в яких в одній
кімнаті проживає позивач ОСОБА_1, в
другій - відповідач ОСОБА_2, в третій -
двоє дітей. Таким чином, позивач і
відповідач не проживали спільно як
сім*я, а лише проживали в одній
квартирі.

У позивача та відповідача відсутній
спільний побут, оскільки ОСОБА_2 готує
їжу тільки для себе та дітей, а позивач
обслуговує себе самостійно.

Жодних прав та обов'язків сторони одна
до одної не мають.

Крім того, позивач постійно здійснює
умисне нанесення легких тілесних
ушкоджень, здійснює побої і мордування
ОСОБА_2, що підтверджується
відповідними заявами та висновками
фахівця з питань судово-медичної
експертизи.

Таким чином, представник відповідача
вважає, що між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 відсутні
відносини, які притаманні подружжю, а
тому у задоволені вимог позивача
відносно встановлення факту
проживання однією сім*єю слід
відмовити.

Що стосується вимог позивача про
визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
спільної сумісної власності на рухоме
та нерухоме майно, набуте ними за час
спільного проживання однією сім*єю без
реєстрації шлюбу, то в цій частині
представник відповідача пояснив, що
рухоме майно диван «Вікторія-7»,
вартістю 5700,00 грн.; ліжко з матрацом,
вартістю 2899,00 грн.; DVD- плейер, вартістю
674,00 грн.; мікрохвильова піч «Самсунг»,
вартістю 1050,00 грн.; пральна машина
«Самсунг», вартістю 1645,00 грн. є
особистою власністю позивача ОСОБА_1
Тому, позовні вимоги позивача про поділ
між позивачем та відповідачем
особистого майна позивача не
відповідають вимогам Закону. ОСОБА_2
вказане майно не придбавала, грошові
кошти на придбання вказаного майна не
давала, у господарстві не
використовувала.

Інше нерухоме майно, а саме
холодильник «Самсунг», вартістю 2138,00
грн.; комбайн «Кенвуд», вартістю 3237,00
грн. є особистою власністю відповідача
ОСОБА_2, про що свідчить її підпис на
товаророзпорядчих документах.

Тому, як вважає відповідач ОСОБА_2
та її представник ОСОБА_5, відносно
рухомого майна спір взагалі відсутній,
оскільки ОСОБА_2 не висовує жодних
вимог на особисте майно ОСОБА_1 і більш
того, заперечує проти визнання за собою
? частки на майно ОСОБА_1, що належить
йому на праві особистої власності.

Що стосується вимог позивача про
визнання в порядку поділу спільного
сумісного майна подружжя право
власності на ? частину трикімнатної
квартири АДРЕСА_1, то представник
відповідача зазначає, що відповідно до
договору купівлі-продажу квартири від
08.09.2006 року, ОСОБА_2 за рахунок власних
та кредитних коштів придбала
вищезазначену трикімнатну квартиру.
Станом на момент звернення відповідача
до суду, кредит виплачений ОСОБА_2
повністю за рахунок власних коштів,
отриманих нею як заробітна плата та
доходу фізичної особи-підприємця.
Таким чином, спірна квартира є
особистою приватною власністю ОСОБА_2,
яка придбана нею самостійно за власні
грошові кошти.

В подальшому, в судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 без зміни
підстав та предмету позову уточнив
позовні вимоги, та просив постановити
рішення, на підставі якого: встановити
факт проживання однією сім*єю ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з жовтня 2001 року до липня 2014
року; визнати за ним право спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час спільного проживання однією сім*єю
без реєстрації шлюбу, поділити це майно
та виділити йому у власність: ? частину
трикімнатної квартири АДРЕСА_1; диван
«Вікторія-7», вартістю 5700,00 грн.; ліжко з
матрацом, вартістю 2899,00 грн.; DVD- плейер,
вартістю 674,00 грн.; мікрохвильову піч
«Самсунг», вартістю 1050,00 грн.; пральну
машину «Самсунг», вартістю 1645,00 грн. та
виділити у власність ОСОБА_2 ? частину
трикімнатної квартири АДРЕСА_1;
холодильник «Самсунг», вартістю 2138,00
грн.; комбайн «Кенвуд», вартістю 3237,00
грн.; залишити в спільному користуванні
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вмонтоване в квартирі
майно: кондиціонер «LG», вартістю 2800
грн., варочну поверхню, вартістю 2195,00
грн.

Суд, вислухавши пояснення
позивача ОСОБА_1, заперечення
представника відповідача, допитавши
свідків та дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
та необхідності їх часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Оцінюючи докази, суд виходить з
положень ст. 60 Цивільно-процесуального
кодексу України, якою передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог та заперечень,
доведеність не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256
Цивільно-процесуального кодексу
України суд розглядає справи про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Так, в судовому засіданні було
достовірно встановлено, що сторони у
справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є батьками
двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
(а.с. 6-7)

Згідно довідки, виданої дільницею
№44 КП «Жилкомсервіс», ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
цивільна дружина, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 -
син зареєстровані та проживають за
адресою АДРЕСА_1. ( а.с. 5, 189)

Квартирі АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 08.09.2006
року на праві власності належить
ОСОБА_2. ( а.с. 8)

Право власності зареєстровано в
КП «ХМБТІ» у встановленому законом
порядку. ( а.с. 80)

Як зазначив в судовому засіданні
представник відповідача, позивач
ОСОБА_1 посилився та проживає у
вищезазначеній квартирі, не як член
сім*ї власника, а на підставі договору
найму жилого приміщення.

Дійсно, як вбачається з
матеріалів справи, 19.09.2006 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір
найму жилого приміщення за №45.

Згідно даного договору
наймодавець, ОСОБА_2, представив
наймачу, ОСОБА_1, в постійне
користування жиле приміщення, яке
складається з трьох кімнат за адресою
АДРЕСА_1. Наймач зобов'язався
самостійно сплачувати комунальні
платежі. Даний договір не переслідує
комерційних інтересів. (а.с. 86)

Позивач ОСОБА_1 не заперечував
проти укладання між ним та
відповідачкою договору найму жилого
приміщення, однак пояснив, що в
квартиру він посилився та проживав, як
чоловік ОСОБА_2, вони вели сумісне
господарство, мали спільний бюджет,
були пов'язані спільним побутом.

На підтвердження даних
стверджень позивач ОСОБА_1 надав суду в
якості доказів договір купівлі-продажу
від 24.10.2006 року на придбання та
установку метало пластикових вікон за
адресою АДРЕСА_1, товарні чеки на
придбання побутової техніки та меблів,
з яких вбачається, що протягом 2007- 2008
років було придбано наступне майно, а
саме: диван «Вікторія-7», ліжко з
матрацом, DVD- плейер, мікрохвильова піч
«Самсунг», пральна машинка «Самсунг»,
холодильник «Самсунг», комбайн
«Кенвуд», варочна поверхня,
кондиціонер «LG». (а.с. 9-17, 118-119)

Як пояснив позивач ОСОБА_1 і проти
цього не заперечував представник
відповідача, дане майно
використовувалось в квартирі за
адресою АДРЕСА_1.

Однак, як зазначив представник
відповідача ОСОБА_2, диван «Вікторія-7»,
ліжко з матрацом, DVD- плейер,
мікрохвильова піч «Самсунг», пральна
машинка «Самсунг», варочна поверхня,
кондиціонер «LG» були придбані за
особисті кошти позивача ОСОБА_1, а тому
є його особистою власністю.

Однак суд не може погодитися з
даною позицією представника
відповідача, оскільки вона не знайшла
свого підтвердження в судовому
засіданні.

Придбання та використання
вищезазначеного майна в одній
квартирі, в якій проживали ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та їх неповнолітні діти,
стверджує про те, що сторони були
пов'язані спільним побутом.

Крім того, в якості доказів
позивач надав суду акт виконаних робіт
по установці Інтернету та договір про
надання послуг підключення до
Інтернету в АДРЕСА_1, типовий договір
про надання послуг електрозв'язку від
15.08.2007 року, який укладений від його
імені. (а.с.121, 123 )

Таким чином, ОСОБА_1 виконувалися
дії по благоустрою квартири, в якій він
проживав разом зі своєю родиною.

Щодо ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2
спільного господарства, то допитаний в
судовому засіданні свідок ОСОБА_6
пояснив, що сторони він знає з 2006 року,
так як проживає з ними в одному будинку.
Свідок вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
подружжям, такий висновок він зробив
глядячи на стосунки, які між ними
існували. Крім того, свідок зазначив, що
він неодноразово на протязі декілька
років на своєму автомобілі возив
подружжя до супермаркету «Метро», де
вони робили сумісні покупки. Також,
йому відомо, що сторони разом їздили
відпочивати на море та до батьків
ОСОБА_1 у м. Умань.

В судовому засіданні були
досліджені фотокартки. Як пояснив
позивач ОСОБА_1 на них зображені він та
ОСОБА_2, у тому числі разом зі своїми
дітьми при виписки відповідачки з
пологового будинку, в парку, на
відпочинку на морі, в гостях в будинку
його батьків в Чернігівській області, в
квартирі АДРЕСА_1 та ін. Ці фотографії,
на думку суду, свідчать про те, що між
позивачем та ОСОБА_2 існували близькі
стосунки, та що вони дійсно проживали
однією сім*єю. (а.с. 164)

Щодо існування у ОСОБА_2 та ОСОБА_1
спільного бюджету, останній надав суду
в якості доказів квитанції про сплату
комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1,
які виписані на ім'я ОСОБА_2, а оплату
яких здійснив ОСОБА_1, про що свідчить
його підпис. ( а.с. 110-116)

Крім того, суду були надані
довіреність від 10.01.2007 року, якою ОСОБА_2
уповноважила ОСОБА_1 бути її
представником у ВАТ «Райфайзен Банк
«Аваль» з питань розпорядження
відкритим на її ім'я рахунком на
здійснення розрахунково-касового
обслуговування та довіреність від
05.09.2012 року, якою ОСОБА_2 уповноважувала
ОСОБА_1 вести її справи в усіх
адміністративних установах. ( а.с. 100, 101)

Дані довіреності на думку суд,
свідчать про довірительні стосунки,
які склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та
які можуть існувати між близькими
людьми.

Факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2
однією сім*єю, в судовому засіданні
підтвердив свідок ОСОБА_7, який пояснив,
що даних осіб знає з 2006 року, так як їх
діти навчалися в одному класі. Він
пояснив, що спостерігаючи за
стосунками між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
можливо зазначити, що ця пара є
подружжям. Такий висновок свідок
зробив з того, що вони мають спільних
дітей, про яких разом піклуються, разом
приходили до школи на батьківські
збори. З їх поведінки було видно, що між
подружжям добрі стосунки, вони
обнімалися, цілувалися. Однак, останнім
часом, а саме з осені 2013 року, він
помітив, що стосунки між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 погіршилися, вони не
спілкуються.

Згідно до ч.2 ст. 3 СК України, сім*ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Аналізуючи докази, надані
стороною позивача ОСОБА_1 стосовно
встановлення юридичного факту
сумісного проживання однією сім*єю, суд
вважає, що усі докази у своїй
сукупності свідчать про те, що позивач
дійсно проживав однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, вони
планували та вели спільне
господарство, сумісно вирішували усі
питання, пов'язані з побутом та
формуванням сімейного бюджету,
підтримували один одного, разом
виховували своїх двох неповнолітніх
дітей.

Позивач ОСОБА_1 просив суд
встановити факт сумісного проживання
однією сім*єю без шлюбу його та ОСОБА_2 у
період з 2001 року по липень 2013 року
включно.

Задовольняючи частково
вищезазначені вимоги позивача ОСОБА_1,
суд виходив з наступного.

Так, в судовому засіданні було
достовірно встановлено, що рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 05 травня 2003 року було
розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8,
про що був зроблений актовий запис № 806
від 15.12.2004 року. ( а.с. 190)

Згідно ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, який діям на момент розірвання
шлюбу, шлюб вважається припиненим з
моменту реєстрації розлучення в
органах реєстрації актів
громадянського стану.

Актовий запис № 806 про розірвання
шлюбу гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було
зроблено 15.12.2004 року.

Виходячи з вимог чинного на той час
законодавства України, ОСОБА_1 до 15
грудня 2004 року вважався таким, що
перебуває в шлюбі з ОСОБА_8, а тому
встановлення факту проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу з
вересня 2001 року не виявляється
можливим.

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позову ОСОБА_1 стосовно
встановлення юридичного факту
сумісного проживання однією сім*єю з
ОСОБА_2 частково, та встановити
юридичний факт сумісного проживання
однією сім*єю без шлюбу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у період з 16 грудня 2004 року по
липень 2013 року включно.

В судовому засіданні було
встановлено, що під час сумісного
проживання однією сім*єю без шлюбу
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано рухоме
та нерухоме майно, а саме квартира
АДРЕСА_1; диван «Вікторія-7», ліжко з
матрацом, DVD- плейер, мікрохвильова піч
«Самсунг», пральна машинка «Самсунг»,
холодильник «Самсунг», комбайн
«Кенвуд», кондиціонер «LG», варочна
поверхня. ( а.с. 8-17)

Позивач ОСОБА_1 просив суд
поділити придбане під час сумісного
проживання з ОСОБА_2 майно та виділити
йому у власність ? частину трикімнатної
квартири АДРЕСА_1; диван «Вікторія-7»,
вартістю 5700,00 грн.; ліжко з матрацом,
вартістю 2899,00 грн.; DVD- плейер, вартістю
674,00 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг»,
вартістю 1050,00 грн.; пральну машину
«Самсунг», вартістю 1645,00 грн. Виділити у
власність ОСОБА_2 ? частину
трикімнатної квартири АДРЕСА_1;
холодильник «Самсунг», вартістю 2138,00
грн.; комбайн «Кенвуд», вартістю 3237,00
грн. Залишити в спільному користуванні
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вмонтоване в квартирі
майно: кондиціонер «LG», вартістю 2800
грн., варочну поверхню, вартістю 2195,00
грн.

Відповідач ОСОБА_2 та її
представник в судовому засіданні позов
ОСОБА_1 в даній частині не визнали,
зазначив, що квартира АДРЕСА_1,
холодильник «Самсунг», комбайн
«Кенвуд» є особливою власністю
відповідача ОСОБА_2, все інше майно, що
зазначено в позові є особистою
власністю позивача ОСОБА_1, на яке вона
не претендує.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в
даній частині, суд виходив з
наступного.

Частиною 3 ст. 368 Цивільного
кодексу України передбачено, що майно,
придбане подружжям під час шлюбу,
являється їх загальною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В судовому засіданні було встановлено,
що на підставі договору
купівлі-продажу від 08.09.2006 року ОСОБА_2
була придбана у власність АДРЕСА_1. ( а.с.
8)

Як пояснив в судовому засіданні
представник відповідача, і проти цього
не заперечував позивач, дана квартира
була придбана у тому числі і за
кредитні кошти. Договір кредиту був
укладений між банком «Аваль» та ОСОБА_2

Станом на 21.11.2013 року заборгованість по
кредитному договору, який було
укладений між позичальником ОСОБА_2 та
ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» відсутня. (
а.с. 55)

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 є
загальною сумісною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, як така, що придбана під час їх
сумісного проживання однією сім*єю без
шлюбу, а тому може бути поділена між
ними.

Крім того, в судовому засіданні було
достовірно встановлено, що під час
сумісного проживання однією сім*єю без
шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було придбано
наступне майно: диван «Вікторія-7»,
вартістю 5700,00 грн.; ліжко з матрацом,
вартістю 2899,00 грн.; DVD- плейер, вартістю
674,00 грн.; мікрохвильова піч «Самсунг»,
вартістю 1050,00 грн.; пральна машина
«Самсунг», вартістю 1645,00 грн.;
холодильник «Самсунг», вартістю 2138,00
грн.; комбайн «Кенвуд», вартістю 3237,00
грн.; кондиціонер «LG», вартістю 2800 грн.;
варочна поверхня, вартістю 2195,00 грн. (
а.с. 9-17)

Згідно ст. 60 СК України майно, яке
придбало подружжя під час шлюбу,
належить дружині та чоловіку на праві
загальної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
по уважній причині самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у
випадку поділу майна, яке являється
об'єктом права загальної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини і чоловіка являються рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина і чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом, про що зазначено
у ч. 3 ст. 71 Сімейного кодексу України.

Позивач просив суд в порядку
поділу спільного майна подружжя
виділити йому у власність наступне
нерухоме майно: диван «Вікторія-7»,
вартістю 5700,00 грн.; ліжко з матрацом,
вартістю 2899,00 грн.; DVD- плейер, вартістю
674,00 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг»,
вартістю 1050,00 грн.; пральну машину
«Самсунг», вартістю 1645,00 грн., а всього
на суму 11968,00 грн., а відповідачки ОСОБА_2
- холодильник «Самсунг», вартістю 2138,00
грн.; комбайн «Кенвуд», вартістю 3237,00
грн., всього на суму 5375,00 грн.

Задовольняючи вимоги позивача в
даній частині, суд виходить з того, що
відповідач не заперечувала проти
такого розподілу майна, та щоб їй у
власність залишилися холодильник
«Самсунг» та комбайн «Кенвуд», які за
своєю вартістю значно нижче того майна,
що залишається у власності позивача.

Залишаючи в спільному
користуванні сторін вмонтоване в
квартирі АДРЕСА_1 майно: кондиціонер
«LG», вартістю 2800 грн., варочну поверхню,
вартістю 2195,00 грн., суд виходив з
положень ст. 66 СК України, відповідно до
якої подружжя має право домовитися між
собою про порядок користування майном,
що йому належить на праві спільної
сумісної власності.

Крім того, позивач просив суд
стягнути з відповідача на його користь
судові витрати, однак суд не знаходить
законних підстав для задоволення вимог
ОСОБА_1 в даній частині.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 7,10,11,60,88,209,212-215, 256 ЦПК
України, ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, ст.ст. 3, 60, 66, 70, 71 СК України, ст.
368 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією сім*єю без реєстрації шлюбу,
визнання права спільної сумісної
власності на майно та поділ спільного
майна - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт
сумісного проживання однією сім*єю без
шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 16
грудня 2004 року по липень 2013 року
включно.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
майно, що придбано під час їх сумісного
проживання однією сім*єю без шлюбу, а
саме квартиру АДРЕСА_1; диван
«Вікторія-7», вартістю 5700,00 грн.; ліжко з
матрацом, вартістю 2899,00 грн.; DVD- плейер,
вартістю 674,00 грн.; мікрохвильову піч
«Самсунг», вартістю 1050,00 грн.; пральну
машину «Самсунг», вартістю 1645,00 грн.,
холодильник «Самсунг», вартістю 2138,00
грн.; комбайн «Кенвуд», вартістю 3237,00
грн.

Визнати за ОСОБА_1, як за
чоловіком, що мешкав однією сім'єю з
жінкою, однак не перебував з нею у
шлюбі, право власності на ? частину
трикімнатної ізольованої квартири
АДРЕСА_1.

Виділити позивачу ОСОБА_1 у
власність: диван «Вікторія-7», вартістю
5700,00 грн.; ліжко з матрацом, вартістю
2899,00 грн.; DVD- плейер, вартістю 674,00 грн.;
мікрохвильову піч «Самсунг», вартістю
1050,00 грн.; пральну машину «Самсунг»,
вартістю 1645,00 грн.

Виділити відповідачу ОСОБА_2 у
власність: ? частину квартири АДРЕСА_1;
холодильник «Самсунг», вартістю 2138,00
грн.; комбайн «Кенвуд», вартістю 3237,00
грн.

Залишити в спільному
користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2
вмонтоване в квартирі АДРЕСА_1 майно:
кондиціонер «LG», вартістю 2800 грн.,
варочну поверхню, вартістю 2195,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Харківської області
через Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з дня отримання його копії.

Суддя
В.В. Труханович