Справа
№705/4976/13-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Уманський міськрайонний суд
Черкаської області в складі:
головуючої-судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Умань
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поновлення строку
позовної давності та відшкодування
шкоди по боргах спадкодавця,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулася до Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про поновлення строку позовної
давності та відшкодування шкоди по
боргах спадкодавця. В обгрунтування
позовних вимог позивач посилаються не
те, що відповідно до вироку Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 18 травня 1994 року ОСОБА_5
було визнано винним у вчиненні злочину
передбаченого ч. 2 ст. 145 КК України. У
вироці вказано, що ОСОБА_5 в період з 20
травня 1989 року по січень 1991 року діючи
спільно та погоджено, навмисно
зруйнував належний позивачу ОСОБА_2
житловий будинок в АДРЕСА_1 Цивільний
позов в кримінальній справі був
залишений без розгляду. В послідуючому
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в
порядку цивільного судочинства і
відповідно до рішення Уманського
міського суду Черкаської області від 29
травня 1996 року на ОСОБА_5 було
покладено обов»язок - відбудувати
належний позивачу житловий будинок, в
розмірах зазначених у план -схемі
будинковолодіння під літерою «Г» в
АДРЕСА_1 Також на ОСОБА_5 було
покладено обов»язок - повернути
пошкоджені меблі, які були в будинку.
Позивач в позовній заяві вказує, що
ОСОБА_5 зволікав з виконанням рішення
суду і 01.03.2002 року ( фактично
ІНФОРМАЦІЯ_2 року) помер. Після смерті
спадкодавця спадщину прийняли його
діти : син спадкодавця і позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_6, донька відповідача
ОСОБА_3 і спадкодавця - ОСОБА_4 і друга
дружина спадкодавця ОСОБА_3. Спадкове
майно складалося з ? частини
будинковолодіння «А» в АДРЕСА_1 та з
приватизованої земельної ділянки,
площею 0,0690 га, яка розташована за
вищевказаною адресою. ОСОБА_2
зверталась в Уманський міський суд
Черкаської області з позовом до
ОСОБА_3, яка оформила спадкові права
після смерті ОСОБА_5 на себе та свою
доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про
відшкодування шкоди в натурі по боргах
спадкодавця ОСОБА_5 в розмірі 94 319 грн.,
оскільки ОСОБА_3 не бажала задоволити
вимоги ОСОБА_2, як кредитора, шляхом
одноразового платежу. В своїй позовній
заяві ОСОБА_2 просила визнати за нею
право власності на належні ОСОБА_3 та
її доньці ОСОБА_4 частки в
домоволодінні та земельній ділянці.
Відповідно до рішення Уманського
міськрайонного суду від 21.04.2004 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 було
відмовлено, оскільки рішення про
визнання за нею права власності на
домоволодіння, в якому мешкала
неповнолітня ОСОБА_4, суперечило
інтересам дитини і проти цього
заперечував орган опіки та піклування.
Позивач вказує, що в даний час ОСОБА_4
досягла повноліття. При цьому знаючи
про боргове зобов'язання спадкодавця
ОСОБА_5,, щодо відновлення майнового
становища ОСОБА_2, та про свій обов'язок
відшкодувати шкоду по боргах
спадкодавця в межах вартості
спадкового майна - ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
користуючись спадковим майном не
приймають мір до задоволення вимог
позивача ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди заподіяної спадкодавцем. Позивач
вважає, що встановлений законодавством
трьох річний строк для звернення до
суду з заявою про захист порушеного
цивільного права пропущений нею з
поважної причини, оскільки до цього
часу позивач страждає від наслідків
навмисного злочину по залишенню її з
малолітньою дитиною без житла і без
меблів, що негативно вплинуло на стан
її здоров'я (позивач визнана інвалідом
третьої групи) і при цьому вона
приймала відповідні заходи по захисту
порушених прав (оскаржувала в
апеляційному та в касаційному порядку
рішення Уманського міськрайонного
суду від 21.04.2004 року та зверталась з
позовом в Європейський суд з прав
людини). Позивач зазначає що на даний
час вартість майна, успадкованого
відповідачами, становить 190 000 грн.
(розрахунок вартості робиться виходячи
з ринкової вартості ? частини житлового
будинку «А» та присадибної земельної
ділянки площею 690 кв.м. в розмірі 285 000
грн.). Відповідачами успадковано 2/3
частки спадкового майна, що в грошовому
виразі становить 190 000 грн. Тому позивач
вважає, що відповідачі зобов'язані
сплатити її, як кредитору одноразовий
платіж по 95 000 грн. кожна. При цьому
позивач не ставить питання про
стягнення грошових коштів і з її сина
ОСОБА_6 за його частку у спадковому
майні в сумі 95 000 грн., оскільки він в
малолітньому віці разом із позивачем
потерпів від навмисного злочину над
ними, залишився без свого житла і
повинен бути ним забезпечений. В
обгрунтування позовних вимог позивач
посилається на ст. 1282 ЦК України (2003 р.).
Нанесені збитки за меблі, які прийшли в
повну непридатність для використання,
на думку позивача, становить 14 500 грн.
Тому в позові позивач ставить питання
про поновлення її строку позовної
давності та стягнення з відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у відшкодування
збитків по боргах спадкодавця ОСОБА_5
по 95 000 грн. з кожної особисто шляхом
одноразового платежу.

Позивач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов підтримала,
посилаючись на викладені в ньому
обставини і просила суд його
задоволити в повному обсязі. В
судовому засіданні вона пояснила, що
після винесення рішеня судом вона
зверталась у виконавчу службу з метою
примусового виконання рішення суду.
При цьому вона відмовилась від
прийняття меблів, які в той час прийшли
у непридатний для використання стан. А
її бувший чоловік за життя заходів для
виконання рішення суду в частині
відбудови житлового будинку не
виконав.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала і
вказувала на відсутність підстав для
його задоволення. В судовому засіданні,
як і в запереченні на позовну заяву
вона вказувала, що позов вона вважає
безпідставним, необґрунтованим, а тому
незаконним та поданим із пропуском
строку позовної давності. Позивач уже
зверталась до суду з позовом до
відповідача з тих же самих підстав про
відшкодування шкоди в натурі в розмірі
94 319 грн. в і задоволення її позовних
вимог судом було відмовлено. При цьому
ставлячи питання про поновлення строку
позовної давності, позивач приховує
від суду, що в 1999 році вона також
зверталась до суду з позовом про
відшкодування шкоди до спадкодавця
ОСОБА_5, в якому ставила ті ж самі
позовні вимоги про відшкодування
шкоди заподіяної зруйнуванням
житлового будинку. При цьому позивач
ОСОБА_2 в ході розгляду тієї цивільної
справи відмовилась від позову і
відповідно до ухвали Уманського
міського суду від 10 червня 1999 року
провадження у тій цивільній справі
було закрито і позивачу роз'яснено
положення ч. 2 ст. 228 ЦПК України. Також
Уманським міськрайонним судом
Черкаської області розглядалась
цивільна справа № 2-10/2004 за позовом
ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 і за
результатом її розгляду 21 квітня 2004
року було судом винесено рішення, яким
в задоволенні позову про визнання
права власності на 2/3 частини
спадкового майна та стягнення різниці
за нанесені збитки - відмовлено. За
результатом розгляду апеляційної
скарги ОСОБА_2 відповідного рішення
суду - 24 червня 2004 року апеляційним
судом Черкаської області було винесено
ухвалу відповідно до якої апеляційну
скаргу було відхилено і рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області залишено в силі. В
послідуючому суд касаційної інстанції,
- касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 24 червня 2004 року залишив без
задоволення , а рішення суду першої
інстанції залишено без змін .

Відповідач ОСОБА_4, будучи належним
чином повідомлена про дату, місце і час
проведення судового засідання, - в
судове засідання не з»вилася. На адресу
суду вона подала заяву в якій просить
розгляд справи проводити у її
відсутність.

Суд, заслухавши пояснення
позивача ОСОБА_2, пояснення відповідача
ОСОБА_3, розглянувши подані документи,
повно і всебічно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

18.05.1994 року Уманським міським судом
Черкаської області було винесено вирок
відповідно до якого ОСОБА_5 було
визнано винним в скоєнні злочину
передбаченого ч. 2 ст. 145 КК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 до
ОСОБА_5 про відшкодування заподіяних
збитків було залишено без розгляду,
оскільки потерпіла ОСОБА_2 не
пред'явила суду ніяких доказів про
розмір збитків по діючим цінам і не
могла назвати їх розмір в судовому
засіданні.

Згідно з рішенням Уманського міського
суду від 29.05.1996 року, що прийнято за
результатом розгляду судом цивільної
справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди в натурі, -
відповідача ОСОБА_5 зобов'язано
відновити зруйнований житловий
будинок розмірами, як вказано на план
-схемі під літерою «Г» на земельній
ділянці що розташована по АДРЕСА_1, яка
закріплена за ОСОБА_2 Також відповідача
ОСОБА_5 зобов'язано повернути ОСОБА_2
меблі: шафу трьохстворчату, софу;
кухонні меблі: буфет, дві тумбочки,
стіл, стіл дубовий, дитячу краватку.

Відповідно до ухвали Уманського
міського суду від 10.06.1999 року, що
винесена у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування
шкоди в натурі, тобто про відбудову
будинку, - закрито провадження у справі
у результаті прийняття відмови від
позову позивача ОСОБА_2. В тексті ухвали
зазначається, що позивачка звернулася
з відповідним позовом посилаючись на
те, що її позов про відшкодування шкоди
відповідачем рішенням Уманського
міського суду від 29.05.1996 року був
задоволений частково, а саме суд
зобов'язав ОСОБА_5 - відповідача по
справі, збудувати зруйнований будинок
та повернути їй речі, однак відповідач
не виконав зобов'язання по відбудові
будинку та привів речі в непридатний
стан, тому вона просила змінити порядок
відшкодування шкоди.

ОСОБА_2 зверталась до Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області з позовом в якому відповідачем
було вказано ОСОБА_3. Згідно з
матеріалами цивільної справи №2-10-2004 -
02.09.2002 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди по боргах спадкодавця. Ціна
позову в позовній заяві була вказана -
53 697 грн. В послідуючому позивач
неодноразово змінювала позовні вимоги
і кінцева позовна заява в межах
вказаної цивільної справи позивачем
була подана - 10.03.2003 року і вона
називалася про визнання за позивачем
права власності на 2/3 частки спадкового
майна розташованого в АДРЕСА_1 і інші
вимоги. Ціна позову в позовній заяві
була визначена - 94 319 грн. Відповідачем
в позовній заяві була вказана - ОСОБА_3.
При цьому в прохальній частині
позовної заяви позивач просила суд : «
… постановити рішення, яким по боргах
спадкодавця - ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року визнати за мною право
власності на дві третини частки
спадкового майна - 1/3 частину старого
будинку «А» і 2/3 частини приватизованої
присадибної земельної ділянки, від
площі - 690 м2 , розташованого в АДРЕСА_1,
належного ОСОБА_5, загальною вартістю -
13 724 грн. 07 коп., спадкоємцями якого є -
ОСОБА_3 за себе і неповнолітню доньку;
також прошу постановити рішення, яким
по боргах спадкодавця зобов»язати
ОСОБА_3 доплатити різницю за нанесені
збитки за жилий будинок і меблі
готівкою в натурі, в сумі - 73 732 грн. 90
коп. …».

21 квітня 2004 року за результатом
розгляду цивільної справи № №2-10-2004
Уманським міськрайонним судом
Черкаської області було винесено
рішення відповідно до якого в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання права власності на дві
третини частки спадкового майна та
стягнення різниці за нанесені збитки
було відмовлено. Вказане рішення суду
від 21 квітня 2004 року оскаржувалося
позивачем в апеляційному і касаційному
порядку, однак апеляційна та касаційні
скарги не були задоволені і рішення
суду першої інстанції було залишено в
силі .

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 -
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Свідоцтво про смерть позивачем до
матеріалів цивільної справи не додано,
однак вказаний факт відображений у
рішенні Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 21 квітня 2004
року ( а.с.57- 58), яке прийнято за
результатом розгляду Уманським
міськрайонним судом позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
2/3 частки спадкового майна та
стягнення різниці за нанесені збитки..
Також у відповідному рішенні суду
вказано, що після смерті ОСОБА_5 в
Уманській міській державній
нотаріальній конторі була відкрита
спадкова справа №330 за 2002 рік. Після
смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина у
вигляді 1/2 частини житлового будинку
за адресою : АДРЕСА_1. При цьому заяви
про прийняття спадщини у встановлений
законом строк подали син ОСОБА_6, дочка
ОСОБА_4 та дружина спадкодавця ОСОБА_3.
12.01.2004 року за № 1-22 ОСОБА_6 було видане
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 1/6 частину будинку в АДРЕСА_1
23.03.2004 року за №1-406 ОСОБА_3 ( яка також
представляла інтереси неповнолітньої
доньки) було видане свідоцтво про право
на спадщину за законом на 1/3 частину
будинку в АДРЕСА_1 Також в судовому
рішенні вказано, що : згідно вказаних
свідоцтв про право на спадщину за
законом вартість спадкового майна
складає 30 225 грн. 89 коп., відповідно до
складеного 02.02.2004 року кошторису на
відновлення зруйнованого будинку
потрібні кошти в сумі - 91 404 грн.; а
вартість меблів, які прийшли в повну
непридатність для використання,
становить - 2 915 грн. Також в рішенні
зазначена позиція позивача ОСОБА_2 і
дослівно вказано, що « … Позивачка
настоює на задоволенні своїх позовних
вимог про визнання права власності на
спадкове майно, не бажає змінити
позовні вимоги, отримати компенсацію.
…».

Беручи до уваги той факт, що
спадкоємець помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, то
правовідносини, пов»язані із
відкриттям спадщини, прийняттям
спадщини спадкоємцями і відповідно
відповідальностю спадкоємців по
боргах спадкодавця та порядок
пред»явлення претензій кредиторами
спадкодавця регулювався діючим на той
час ЦК України.

В ч. 1 ст. 556 ЦК України (1963 року)
вказано, що спадкоємець, який прийняв
спадщину, відповідає по боргах
спадкодавця в межах дійсної вартості
успадкованого майна. В ч. 2 ст. 556 ЦК
України вказано, що при наявності
кількох спадкоємців вони відповідають
по боргах спадкодавця пропорціонально
до одержаних ними спадкових часток. В ч.
3 зазначеної статті вказано, що
спадкоємці, які прийняли спадщину,
відповідають за борги в межах дійсної
вартості спадкового майна.

Тобто, відповідно до чинного на
момент виникнення відповідних
правовідносин цивільного
законодавства у складі спадкового
майна до спадкоємців переходили не
тільки ( право власності на
різноманітне майно, в тому числі і на
будинок, тощо), а й обов»язки.
Спадкоємці несуть відповідальність за
борги спадкодавця. Законодавством
України встановлено правило, що
спадкоємець, який прийняв спадщину,
відповідає за борги, що обтяжують
спадщину лише в межах дійсної вартості
спадкового майна. При цьому кожний із
спадкоємців відповідає за борги
спадкодавця пропорційно одержаній
частці спадкового майна. Статтею 557 ЦК
України було встановлено, що
кредитори спадкодавця зобов'язані
пред'явити свої претензії протягом
шести місяців з дні відкриття спадщини
( в ст.. 525 ЦК України (1963 року) - часом
відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця - спадкодавець
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто
відповідний строк, встановлений
законодавством закінчився 17 вересня 2002
року) . Якщо ж протягом цього строку
претензії не були пред'явлено, то
кредитори втрачають належне їм право
вимоги. Претензії мали бути
пред»явлені кредитором спадкоємцям,
які прийняли спадщину, або виконавцеві
заповіту за місцем відкриття спадщини..
При відсутності зазначених осіб,
претензії могли бути пред»явлені до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини ( ст.. 557 ЦК України).
Встановлений в ст.. 557 ЦК України строк
для пред'явлення претензій
спадкоємцям є спеціальним строком, а
не строком давності, так як в статті
вказано про пред'явлення претензій, а
не про подання позову, тобто відсутня
одна із ознак давності. Таким чином, не
реєстрація кредитором своїх претензій
у встановлений діючим, на момент
відкриття спадщини, законодавством
України, - строк ( ст.. 557 ЦК України )
тягне за собою і втрату самого права
вимоги.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 15
ЦПК України, суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

У зв'язку з такою правовою
кваліфікацією обставин справи у позові
слід відмовити повністю. На позивача
покладений обов'язок з врахуванням
предмету і підстав позову довести в
суді ті обставини на які вона
посилається, як на підставу своїх
позовних вимог і відповідно, що є
підстави до застосування до спірних
правовідносин відповідних положень
Цивільного кодексу України. Тобто,
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України -
позивач повинна були довести за
допомогою належних та допустимих
доказів, з урахуванням положень ст. ст.
57-59 ЦПК України, зазначені нею
обставини. Однак таких доказів вона не
надала і не ставила в судовому
засіданні питання про їх витребування.

Беручи до уваги положення Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» від 30.05.2008 року № 7 та
положення, що викладені в листі Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» від
16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, ст.. ст.. 525, 557 ЦК
України (1963 року), ст.ст. 10, 11, 58-60, 208, 209,
212, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поновлення
строку позовної давності та
відшкодування шкоди по боргах
спадкодавця.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, а особами, які беруть участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, протягом 10-и днів з
дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Ю.В. Резнік