Справа №479/727/13-ц 21.01.2014 21.01.2014 21.01.2014
Провадження № 22ц/784/170/14 Головуюча у
першій інстанції Репушевська О.В.
Категорія 50 Доповідач в
апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Богуславській О.М.,

за участю прокурора
Савченко І.А.,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідачки
ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4

на рішення Кривоозерського районного
суду Миколаївської області від 18
листопада 2013 року по справі за позовом

орану опіки та піклування
Кривоозерської районної державної
адміністрації Миколаївської області
(далі - орган опіки та піклування) в
інтересах малолітніх: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7

до

ОСОБА_3

про позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

16 липня 2013 року орган опіки та
піклування звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_3 про позбавлення її
батьківських прав відносно малолітніх
дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
стягнення аліментів.

Позивач зазначав, що ОСОБА_3 є матір'ю
доньки ОСОБА_5 та синів ОСОБА_6 і ОСОБА_7.
З 17 листопада 2010 року дана сім'я
перебуває на обліку служби у справах
дітей Кривоозерської
райдержадміністрації, як така, що
опинилася в складних життєвих умовах.
Під час відвідування родини було
виявлено, що відповідачкою не створено
належних умов для проживання та
розвитку дітей, вона зловживає
спиртними напоями, не працює, а кошти,
які виплачуються на дітей,
використовує не за цільовим
призначенням. Неодноразово комісією
було попереджено відповідачку про
невиконання своїх батьківських
обов'язків по відношенню до дітей та
складалися адміністративні протоколи.
16 квітня 2013 року, при обстеженні сім'ї,
діти були відібрані від матері та
передані на тимчасове проживання
ОСОБА_9, яка є їх біологічною тіткою та
має намір оформити опікунство відносно
них.

Посилаючись на ухилення відповідачки
від виконання батьківських обов'язків,
зловживання спиртними напоями,
створення неналежних умов для
проживання, виховання та утримання
дітей позивач просив позов
задовольнити. Крім того, стягнути з
ОСОБА_3 на користь опікуна аліменти у
твердій грошовій сумі, але не менше 30 %
від прожиткового мінімуму, а саме 350
грн. на кожну дитину.

Рішенням Кривоозерського районного
суду Миколаївської області від 18
листопада 2013 року позов задоволено
частково. Позбавлено ОСОБА_3
батьківських прав відносно малолітніх
дітей ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6
аліменти на утримання останніх в
твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн.,
з урахуванням індексації, щомісячно, на
кожну дитину, починаючи з 16 липня 2013
року і до їх повноліття. В частині
позову про стягнення аліментів на
утримання доньки ОСОБА_5 відмовлено,
так як остання знаходиться на
утриманні свого рідного батька, який не
позбавлений права стягнути аліменти на
свою користь для утримання доньки.
Також вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі. На думку апелянта, суд неповно
з'ясував всі обставини по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який вважав передчасним
вирішення питання про позбавлення
батьківський прав, пояснення
відповідачки та її представника,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про
позбавлення відповідачки батьківських
прав, суд першої інстанції виходив з
того, що факт зловживання
відповідачкою спиртними напоями і її
аморальної поведінки знайшли своє
підтвердження в суді, що вказує на
ухилення відповідачки від виконання
своїх обов'язків по вихованню дітей.

Між тим, з такими висновками суду
не можна погодитись, оскільки суд
неповно з'ясував всі обставини справи
та ухвалив рішення без врахування всіх
обставин справи, з порушенням норм
матеріального права, що відповідно до
ст. 309 ЦПК України є підставою для його
скасування та ухвалення нового
рішення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15,
16 постанови від 30 березня 2007 року № 3
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно їх
утримують, та інше), що надані батькам
до досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті споріднення з нею,
є крайнім заходом випливу на осіб, які
не виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток, як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не дають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Судом встановлено, що відповідачка є
матір'ю малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 (а.с. 6, 43, 44).

Батьком доньки ОСОБА_5 є ОСОБА_12, запис
про батьків малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7
зроблена за вказівкою відповідачки (ч. 1
ст. 135 СК України).

Згідно актів обстеження
матеріально-побутових умов проживання
від 13 грудня 2010 року, 13 лютого 2013 року, 29
травня 2013 року, відповідачка разом з
дітьми та співмешканцем проживала в
АДРЕСА_1, але будинок належним чином за
відповідачкою не оформлений (а.с. 22-24).

Проте, як вбачається з характеристики
Великомечетнянської сільської ради
від 21 листопада 2013 року, відповідачка
тільки зареєстрована в АДРЕСА_1, а
фактично проживає в АДРЕСА_3 разом із
співмешканцем ОСОБА_13 та
характеризується позитивно (а.с. 81).

З акту обстеження
матеріально-побутових умов проживання
від 28 листопада 2013 року за місцем
проживання в АДРЕСА_3 вбачається, що
сім'я забезпечена паливом, продуктами
харчування, постільною білизною,
наявний дитячій одяг, земельна ділянка
перед будинком упорядкована, є худоба
та птиця, сім'я веде здоровий спосіб
життя (а.с. 80).

З довідок лікарів-наркологів
вбачається, що 24 червня 2013 року, тобто
до ухвалення рішення суду,
відповідачці проведений «Хімічний
захист» від алкогольної залежності
терміном на 5 років та на обліку у
лікаря-нарколога Кривоозерської ЦРЛ
ОСОБА_3 не перебуває (а.с. 90-91).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
охорону дитинства» діти та батьки не
повинні розлучатися всупереч їх волі,
за винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в інтересах
дитини і цього вимагає рішення суду, що
набрало законної сили.

Крім того, у рішенні Європейського суду
з прав людини від 18 грудня 2009 року в
справі «Савіни проти України»,
пропонується з'ясовувати, чи був
відповідний процес прийняття рішень
справедливим і здатним забезпечити
належний захист інтересів; чи було
проведено ретельний аналіз можливих
наслідків пропонованого заходу з опіки
для батьків і дитини; чи зазнаватиме
дитина, якщо її залишать під опікою
батьків, жорстокого поводження та чи
страждатиме вона через відсутність
піклування, через неповноцінне
виховання та відсутність емоційної
підтримки; чи виправдовується
встановлення державної опіки над
дитиною станом її фізичного або
психічного здоров'я; чи ґрунтуються
висновки національних органів на
достатній доказовій базі (яка, за
потреби, може включати показання
свідків, висновки компетентних
органів, психологічні та інші
експертні висновки та медичні довідки);
чи мали заінтересовані сторони,
зокрема батьки, достатні можливості
брати участь у вирішенні такого
питання.

Конвенцією про права дитини визначено,
що дитині для повного і гармонійного
розвитку її особи необхідно зростати в
сімейному оточенні, в атмосфері щастя,
любові і розумінні. В усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини (ст. 3).
Держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини (ст. 9).
Держави-учасниці забезпечують дитині,
здатній сформулювати власні погляди,
право вільно висловлювати ці погляди з
усіх питань, що торкаються дитини,
причому поглядам дитини приділяється
належна увага згідно з її віком і
зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема,
надається можливість бути заслуханою в
ході будь-якого судового чи
адміністративного розгляду, що
торкається дитини, безпосередньо або
через представника чи відповідний
орган у порядку, передбаченому
процесуальними нормами національного
законодавства. (ст. 12).

Малолітня донька ОСОБА_5 була допитана
в суді першої інстанції та виявила
бажання проживати разом з батьком
ОСОБА_12, але зазначений факт не є
підставою для позбавлення
відповідачки батьківських прав.

Позивач у порушення вимог ст. ст. 10, 60
ЦПК України не надав доказів на
підтвердження свідомого нехтування
матір'ю своїми обов'язками відносно
дітей або ухилення від їх виховання. З
урахуванням викладеного та обставин
справи, районний суд дійшов
передчасного висновку про наявність
підстав для позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав відносно її
малолітніх дітей.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 12 Закону України «Про
забезпечення організаційно-правових
умов соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування» безпосереднє ведення
справ та координація діяльності
стосовно дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
покладаються на служби у справах дітей.
Висновок оформляється на бланку
державних адміністрацій районів,
районів міст Києва і Севастополя,
виконавчих органів міських чи районних
у містах, сільських, селищних рад,
підписується головою (заступником
голови) та скріплюється печаткою.

Однак, висновок органу опіки та
піклування в особі служби у справах
дітей Кривоозерської районної
державної адміністрації Миколаївської
області, на який позивач посилається в
обґрунтування позову, хоча і
оформлений на належному бланку, але в
порушення норм вказаного вище закону
не скріплений печаткою (а.с. 4).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Кривоозерського районного
суду Миколаївської області від 18
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову орану опіки та
піклування Кривоозерської районної
державної адміністрації Миколаївської
області в інтересах малолітніх: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді