РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року Селидівський міський
суд Донецької області у складі
головуючого судді Моцного О.С., при
секретарі Костенко К.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Селидове цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до
Селидівської територіальної громади
про визначення часток,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся
до суду в інтересах ОСОБА_2 17.01.2014 року з
позовною заявою до Селидівської
територіальної громади про визначення
часток, в якому зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, чоловік
позивача. Після смерті, якого
залишилося спадкове майн, яке
складається з частки квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Дана
квартира належить померлому та
позивачу на праві спільної сумісної
власності. Після звернення до
нотаріусу, з метою прийняття спадщини
позивачу було відмовлено в видачі
свідоцтва про прийняття спадщини за
законом, оскільки не визначені частки в
спільній сумісній власності. Просить
суд визнати в рівних частках за ОСОБА_2
та ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на квартиру, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, надала заяву про слухання
справи у її відсутності, за участі
представника, просить задовольнити
позовні вимоги.

Представник позивача в судове
засідання не з'явилася, надала заяву
про слухання справи у її відсутності,
за участі представника, просить
задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Селидівська
територіальна громада у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, надав суду заяву про
слухання справи у його відсутність,
проти задоволення позову не
заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи,
надавши оцінку наявним доказам, вважає,
що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1
від 07.04.1955 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2
зареєстрували шлюб 07.04.1955 року.

24.09.1996 року було укладено договір про
обмін квартир, відповідно до якого
ОСОБА_5, яка діє в інтересах доньки
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передали у власність
ОСОБА_4, ОСОБА_2, квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, в свою
чергу отримали право власності на
квартиру що розташована за адресою:
АДРЕСА_2.

Згідно свідоцтва про смерть серія
НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого
Українською міською радою м. Селидове
Донецької області, ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 69 років, про що в
книзі реєстрації актів про смерть
зроблено запис № 70.

Постановою державного нотаріусу
Другої Селидівської державної
нотаріальної контори
Доценко О.В. від 10.01.2014 року ОСОБА_2
відмовлено в видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на ? частку
квартири, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, з приводу не подання
до нотаріальної контори документів,
щодо підтвердження часток в спільній
сумісній власності.

Згідно п. 4 «Прикінцевих та перехідних
положень» ЦК України (в ред. 2004 року),
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. Майно, набуте в результаті
спільної праці та за спільні грошові
кошти членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники
мають право на виділ у натурі частки із

майна, що є у спільній сумісній
власності. У разі виділу частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України закріплено,
що у разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Відповідно до 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 20 від 20.12.1995
року «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» Розглядаючи позови,
пов'язані з спільною власністю
громадян, суди повинні виходити з того,
що відповідно до чинного
законодавства спільною сумісною
власністю є: майно, нажите подружжям
за час шлюбу (ст.16 Закону «Про
власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України; майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї
чи майно, що є у власності осіб, які
ведуть селянське (фермерське)
господарство, якщо письмовою угодою
відповідно між членами сім'ї чи членами
селянського (фермерського)
господарства не передбачено інше або
майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, коли укладеною
між ними письмовою угодою визначено,
що воно є спільною сумісною
власністю (п.1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17
Закону «Про власність»); квартира
(будинок), кімнати в квартирах та
одноквартирних будинках, передана при
приватизації з державного житлового
фонду за письмовою згодою членів
сім'ї наймача у їх спільну сумісну
власність (ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду. В інших випадках спільна
власність громадян є частковою. Якщо
розмір часток у такій власності не
було визначено і учасники спільної
власності при надбанні майна не
виходили з рівності їх часток, розмір
частки кожного з них визначається
ступенем його участі працею й коштами
у створенні спільної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Згідно ч. 1 ст. 361 ЦК України співвласник
має право самостійно розпорядитися
своєю часткою у праві спільної
часткової власності.

Проаналізувавши надані сторонами
докази у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
обґрунтовані та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись
Постановою Пленуму Верховного суду
України № 20 від 20.12.1995 року «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності», п. 4
«Прикінцевих та перехідних положень»,
ст. ст. 368, 370, 372, 357, 361 ЦК України, ст. ст. 10,
11, 60, 212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов за позовом ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 до Селидівської територіальної
громади про визначення часток -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в рівних
частках по ? кожному на квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
житловою площею 29,5 кв.м., загальною
площею 44,94 кв.м., що належить їм на праві
сумісної власності на підставі
договору про обмін квартир,
засвідченого 24.09.1996 року приватним
нотаріусом Селидівського
нотаріального округу ОСОБА_9 в реєстрі
за № 2258 та зареєстрованого в
Селидівському бюро технічної
інвентаризації 26.09.1996 року за № 400.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Донецької області через Селидівський
міський суд Донецької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя