АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/402/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19,20 Баранов О.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Дмитренко М. І. РІШЕННЯ
06 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Дмитренко М. І. суддів
Вініченко Б. Б. , Новіков О. М. при
секретарі Анкудінові О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Катеринопільського районного суду
Черкаської області від 27 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_8 про визнання договору
купівлі-продажу будинку недійсним, -
в с т а н о в и л а :
В квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що в березні 2011 року
вона з відповідачем за спільні кошти
купили будинок в АДРЕСА_1, де проживали
спільно до жовтня 2011 року. У жовтні 2011
року відповідач без її згоди продав
будинок. В жовтні 2011 року вони за
спільні кошти придбали будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_2, який був
оформлений на ОСОБА_7 В березні 2012 року
відповідач вигнав позивачку з будинку.
Нещодавно позивачці стало відомо, що
ОСОБА_7 продав будинок АДРЕСА_2 ОСОБА_9
за 5000 грн., без згоди позивачки.
Вважаючи, що укладенням даної угоди без
згоди позивачки відповідач порушив її
права як співвласника, ОСОБА_6 просила
суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2,
укладений в 2012 році між ОСОБА_7 та
Змінивши позовні вимоги, ОСОБА_6
просила визнати недійсним договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1,
укладений 12 жовтня 2011 року, між
відповідачем ОСОБА_7 та ОСОБА_8;
скасувати державну реєстрацію права
власності на будинок АДРЕСА_1. Свої
вимоги мотивувала тим, що договір
купівлі-продажу будинку від 12.10.2011 року
був укладений без її згоди, що
суперечить положенням ст. 369 ЦК
Рішенням Катеринопільського районного
суду Черкаської області від 27
листопада 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, як таке, що постановлене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, що з'явилися, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції судова колегія приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що обставини справи є подібними
до обставин, викладених у правовому
висновку Верховного Суду України у
цивільних справах, що містяться у
постанові від 03.10.2011 року у справі
№6-36цс11, який є обов'язковим для суду.
Тому права позивача, яка вважає себе
власником майна, не підлягають
захистові шляхом задоволення позову,
до відповідача, який є продавцем за
договором купівлі-продажу з
використанням правового механізму ,
встановленого ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, оскільки вважає, що суд
першої інстанції порушив норми
матеріального права, та внаслідок
цього ухвалив незаконне та
необґрунтоване рішення.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2011 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено
договір купівлі-продажу будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.3. вказаного договору
будинок належить ОСОБА_7 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
ОСОБА_11, приватним нотаріусом
Ватутінського міського нотаріального
округу 05.04.2011 року за реєстровим №1473 та
зареєстрованого в Катеринопільському
ВП ЧООБТІ в реєстровій книзі за №15,
номер запису 2810 та в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно №21699833 та є його особистою
власністю. Одночасно вказано, що на час
придбання та відчуження будинку і
укладення даного договору продавець у
шлюбі не перебуває.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
правочин є недійсним у зв'язку з
недодержанням в момент його вчинення
стороною (сторонами) загальних вимог,
які необхідні для чинності
правочину, передбачених ст.203 ЦК
України. Відповідно ч.2 ст.215 ЦК
України недійсним є правочин, якщо
його недійсність установлена
законом.

Згідно ч.2 ст. 203 ЦК України особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

ОСОБА_6 в обґрунтування своїх позовних
вимог вказувала на порушення при
укладенні договору купівлі-продажу
будинку від 12.10.2011 року норми ст.. 369 ЦК
України, оскільки договір укладено без
її на це згоди, а предмет договору, на
думку позивача, є об'єктом спільної
сумісної власності.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України
розпорядження майном, що є в спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. У разі
вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників. Згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно ч.2,4 ст.65 СК України при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого подружжя. Дружина, чоловік має
право на звернення до суду з позовом
про визнання договору недійсним як
такого, що укладений другим із подружжя
без її/його згоди, якщо цей договір
виходить за межі дрібного побутового.
Договір укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

В Постанові Пленуму Верховного суду
України від 6 листопада 2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» щодо роз'яснень, зазначено,
якщо предметом правочину є майно, яке
належить особам на праві спільної
сумісної власності, інші співвласники
відповідно до ч.2 роз'яснень, ст.369 ЦК
України до участі у справі не
залучаються, оскільки правочин щодо
розпорядження спільним майном
вважається вчиненим за згодою всіх
співвласників.

23 листопада 1999 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
розірвали шлюб, про що в Книзі
реєстрації розірвань шлюбів зроблено
відповідний актовий запис за №89.

Згідно ст. 44 КЗпШС України шлюб
вважається припиненим з моменту
реєстрації розлучення в органах запису
актів громадянського стану.

Як вбачається з матеріалів справи,
будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 і є
предметом договору купівлі-продажу від
12.10.2011 року являється приватною
власністю ОСОБА_7

Жодних доказів, які свідчать, що дане
майно набуте ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час
спільного проживання однією сім'єю та є
їх спільною сумісною власністю
позивачем суду не надано.

До того ж, позивачем не заявлено вимогу
про визнання майна спільною сумісною
власністю.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України зазначено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції не надав оцінки
вищезазначеним доводам позивача, щодо
невідповідності оспорюваного договору
вимогам ст. 369 ЦК України та в
обґрунтування рішення послався на
норми матеріального права, які не
підлягають до застосування, водночас
не зазначив норми, які підлягали
застосуванню.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, а рішення суду до
скасування із ухваленням нового про
відмову у задоволенні позовних вимог, з
підстав відсутності причин для
визнання оспорюваного договору
недійсним.

Доводи апелянта, щодо купівлі спірного
будинку під час спільного проживання
однією сім'єю позивача та відповідача,
без реєстрації шлюбу, за спільні кошти
не знайшли свого підтвердження, є
безпідставними та не ґрунтуються на
будь-яких доказах по справі.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення по справі,
які суд вважав доведеними, порушення
або неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Катеринопільського районного суду
Черкаської області від 27 листопада 2013
року - задовольнити частково.

Рішення Катеринопільського районного
суду Черкаської області від 27
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_8 про визнання договору
купівлі-продажу будинку недійсним -
скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6
до ОСОБА_7, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_8 про визнання договору
купівлі-продажу будинку недійсним.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржене в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :