Провадження : 22ц/790/972/14
Головуючий 1-ї інстанції - Вергун І.В.
Справа № 2-623/2608/13
Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : право власності.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського
В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
відповідача - ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 18 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
припинення права на частку у спільному
майні, -

В
С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділ
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, посилаючись на те,
що у жовтні 2006 року з відповідачкою
уклала договір про сумісну діяльність
для будівництва та експлуатації
ветеринарної аптеки з продажу ліків та
зоотехнічних засобів. В подальшому
було оформлено та видано свідоцтво про
право власності на ветеринарну аптеку,
проведено реєстрацію права спільної
сумісної власності.

В зв'язку з тим, що спільне
володіння і користування майном є
неможливим, позивач просила виділити
частку із майна, що є у спільній
сумісній власності шляхом визнання за
нею право власності на 361/400 частку,
припинити право власності
відповідачки на частку у спільній
сумісній власності, оскільки частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі.

Представник відповідача проти
позову заперечував, оскільки сторонам
по справі належить по ? частині
нежитлової будівлі ветеринарної
аптеки. Крім цього просив застосувати
строки позовної давності за зверненням
до суду.

Рішенням Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 18 грудня 2013 року позов
задоволено.

Виділено частку із майна, що є у
спільній сумісній власності шляхом
визнання за ОСОБА_3 право власності на
361/400 частки нежитлової будівлі літера
«А-1Н» ветеринарної аптеки з продажу
ліків та зоотехнічних препаратів,
загальною площею 43,3 кв.м., що
розташована по АДРЕСА_1.

Припинено право власності ОСОБА_1 на
39/400 часток спірної нежитлової будівлі.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
нежитлову будівлю ветеринарну аптеку з
продажу ліків та зоотехнічних
препаратів.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 18 227 грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального і матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 305 ЦПК
України апеляційний суд відкладає
розгляд справи в разі неявки у судове
засідання особи, яка бере участь у
справі, щодо якої немає відомостей про
вручення їй судової повістки, або за її
клопотанням, коли повідомлені нею
причини неявки буде визнано судом
поважними. Письмова заява ОСОБА_3 про
те, що вона не отримала копію
апеляційної скарги спростовується
матеріалами справи, крім того, із
поштового зворотного повідомлення
вбачається, що повістка ОСОБА_3 була
вручена 13.02.2014 року, тому вона чи її
представник мали чимало часу для
ознайомлення із матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що
сторонами були заявлені у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
наступного.

Ухвалюючи рішення в порядку цивільного
судочинства, суд першої інстанції
виходив із обґрунтованості позовних
вимог.

Проте повністю погодитися з таким
висновком суду не можна.

Розглядаючи пред'явлений ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
ветеринарної аптеки з продажу ліків та
зоотехнічних препаратів, загальною
площею 43,3 кв.м., що розташована по
АДРЕСА_1, суд першої інстанції не
перевірив, чи підлягає спір розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог,
зазначених та доведених ним обставин.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України усі
перелічені в статті категорії справ
підпадають під цивільну юрисдикцію
суду, якщо не встановлено інший порядок
їх розгляду, тобто коли їх розгляд не
проводиться за правилами інших видів
судочинства (господарського,
адміністративного).

Суддя, приймаючи позовну заяву або
заяву, повинен перевірити чи може суд
розглядати цю справу, тобто чи підпадає
розгляд такої справи під його
юрисдикцію.

Якщо заява не підлягає розгляду в судах
в порядку цивільного судочинства,
суддя має відмовити у відкритті
провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України). У разі виявлення
непідвідомчості справи в ході її
розгляду суд своєю ухвалою закриває у
ній провадження (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України). На тій же підставі
апеляційний суд зобов'язаний скасувати
рішення суду першої інстанції і
закрити провадження у справі (ч. 1 ст. 310
ЦПК України).

З матеріалів справи убачається, що в
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
посилалась на те, що вона є суб'єктом
підприємницької діяльності і у жовтні
2006 року з відповідачкою, також як
суб'єктом підприємницької діяльності,
уклала договір про сумісну діяльність
для будівництва та експлуатації
ветеринарної аптеки з продажу ліків та
зоотехнічних засобів. В подальшому
було оформлено та видано свідоцтво про
право власності на ветеринарну аптеку,
проведено реєстрацію права спільної
сумісної власності.

Тобто зазначений договір, відповідно
до ст.ст. 173, 179 ГК України, є
господарським договором, а ветеринарна
аптека є об'єктом підприємницької
діяльності.

Виходячи зі змісту ст. 12 ГПК України та
п. 3.2. Постанови Вищого господарського
суду України «Про деякі питання
підвідомчості та підсудності справ
господарським судам» № 10 від 24 жовтня
2011 року, спори відносно господарських
договорів та об'єктів підприємницької
діяльності розглядаються
господарськими судами.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України в
порядку цивільного судочинства
розглядаються справи які виникають із
цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Проте, суд першої інстанції не звернув
належної уваги на зазначені обставини
та матеріали справи, а тому судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
відкрив провадження у справі та
розглянув по суті справу, що не
підлягала розгляду в порядку
цивільного судочинства.

З матеріалів справи убачається, що
договір про сумісну діяльність 28
жовтня 2006 року було укладено між двома
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності щодо
будівництва та експлуатації
ветеринарної аптеки з продажу ліків та
зоотехнічних засобів. Правовий статус
сторін договору як фізичних
осіб-підприємців підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с.9-11).

14 березня 2007 року було оформлено та
видано свідоцтво № 1033 про право
власності на ветеринарну аптеку на ім'я
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, проведено реєстрацію
права спільної сумісної власності
(а.с.21). Доказів того, що вказане
свідоцтво сторонами оскаржено
матеріали справи не містять, тому
власники ветеринарної аптеки
правомірно набули право власності на
спірну будівлю.

В роз'ясненнях, що містяться в п. 3.2.
постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України № 10 від 24
жовтня 2011 року «Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам» зазначено…
господарські суди на загальних
підставах вирішують усі спори між
суб'єктами господарської діяльності, а
також спори зі справ, що виникають з
корпоративних відносин.

Зважаючи на те, що предметом спору є
майно, яке створене на підставі
господарського договору, то цей спір
підвідомчий господарському суду, а не
суду загальної юрисдикції.

Отже, виявивши підстави, визначені у п. 1
ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд апеляційної
інстанції зобов'язаний скасувати
рішення суду першої інстанції і
закрити провадження у справі,
постановивши відповідну ухвалу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

Керуючись статтями 205, 303, 304, 307, 310, 314,
315, 319 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача - ОСОБА_1 - ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 18 грудня 2013 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Судді