Ухвала

Іменем України

05 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ткачука О.С. Колодійчука В.М.
Фаловської І.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного
майна подружжя за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 19
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що до червня 2009 року перебував із
ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі
вони придбали квартиру АДРЕСА_1 Крим.
Посилаючись на те, що після розлучення
вони у добровільному порядку поділити
спільне сумісне майно не змогли,
позивач просив визнати за ним право
власності на Ѕ частину зазначеної
квартири.

Рішенням Джанкойського міськрайонного
суду Автономної Республіки Крим від 02
жовтня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 19 листопада 2013 року
рішення районного суду скасовано.
Позов ОСОБА_4 задоволено. Розділено
квартиру АДРЕСА_1 Крим, визнавши за
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по Ѕ
частині за кожним. Право спільної
сумісної власності на квартиру
припинено. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального й
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та
задовольняючи позов, визнаючи за
кожним право власності на Ѕ частину
спірної квартири у порядку поділу
спільного сумісного майна подружжя,
апеляційний суд на підставі доказів,
поданих сторонами, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного висновку про те, що
квартира, придбана в шлюбі, підлягає
поділу в рівних частинах. При цьому
апеляційний суд правильно вказав, що
позивач не пропустив строк позовної
давності, який обчислюється не з дати
розірвання шлюбу у 2009 році (оскільки
після цього сторони знову
зареєстрували шлюб, котрий розірвали у
2011 році), а з дня, коли особа довідалась
про порушення свого права власності
(ст. 261 ЦК України, п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя»).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 19 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ткачук О.С. Колодійчук В.М.
Фаловська
І.М.