Справа № 728/3042/13-ц Провадження №
22-ц/795/446/2014 Головуючий у I інстанції
-Глушко О. І. Доповідач - Шарапова О.
Л.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШарапової
О.Л.суддів:Євстафіїва О.К., Литвиненко
І.В.при секретарі:Герасименко Ю.О.за
участю:ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6
на заочне рішення Бахмацького
районного суду від 13 грудня 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк Демарк»
до ОСОБА_7, ОСОБА_6, які діють також в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_8,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_9, орган опіки та піклування
Бахмацької міської ради Чернігівської
області про виселення з квартири,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заочним рішенням Бахмацького
районного суду від 13 грудня 2013 року
позовні вимоги ПАТ КБ "Банк Демарк"
задоволено частково: виселено ОСОБА_6
та ОСОБА_8 із квартири АДРЕСА_1; в іншій
частині заявлених вимог відмовлено.

Ухвалою Бахмацького районного суду від
08 січня 2014 року заява ОСОБА_6 про
перегляд заочного рішення залишена
без задоволення.

Доводи апеляційної скарги полягають в
тому, що рішення суду є незаконним.
Апелянт посилається на те, що вона не
була належним чином повідомлена про
розгляд справи 13 грудня 2013 року.
Апелянт вказує на те, що рішенням
Бахмацького районного суду від 31
березня 2008 року стягнута
заборгованість за кредитним договором
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, з цього часу розпочав перебіг
строк позовної давності, а з даним
позовом банківська установа
звернулася 17 жовтня 2013 року і вона
просила суд застосувати наслідки
спливу строку позовної давності.
Апелянт зазначає, що, з урахуванням
приписів ст. 109 Житлового кодексу
України, виселення громадян при
зверненні стягнення на жилі
приміщення, що були придбані ними за
рахунок кредиту (позики) банку чи іншої
особи, повернення якого забезпечене
іпотекою відповідного жилого
приміщення, є підставою для надання цим
громадянам жилих приміщень з фондів
житла для тимчасового проживання.
Апелянт вказує на те, що вимога іпотеко
держателя про виселення із жилого
приміщення є правочином, для вчинення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, права власності на яке, або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, а тому позивач
повинен був отримати попередній дозвіл
органу опіки та піклування на
відправлення письмової вимоги щодо
виселення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасника судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
"Про іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору, всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок чи житлове
приміщення у встановлений або
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Встановлено, що 23 березня 2006 року між
ВАТ «Банк Демарк» та Багатогалузевим
виробничим підприємством «Каскад»,
ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, який діяв і в
інтересах ОСОБА_10, було укладено
іпотечний договір, згідно з яким в
забезпечення виконання зобов»язань за
кредитним договором від 17 лютого 2006
року було передано кілька об»єктів
нерухомості, в тому числі і квартира
АДРЕСА_1, яка складається з чотирьох
кімнат, житловою площею 45.5кв.м.,
загальною площею 71.4кв.м.

Рішенням Бахмацького районного суду
від 31 березня 2008 року, яке набрало
законної сили, з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на
користь ВАТ «Банк Демарк» стягнута
заборгованість за кредитним договором
в сумі 55 000 грн. шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, яка складається з чотирьох
кімнат загальною площею 71.4кв.м. згідно
іпотечного договору від 23 березня 2006
року, шляхом проведення прилюдних
торгів.

За повідомленнями Бахмацького РС УДМС
від 24 жовтня 2013 року та від 30 жовтня 2013
року ОСОБА_6 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1; ОСОБА_7 зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_2; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрований з матір'ю ОСОБА_6 за
адресою : АДРЕСА_1, з 29 квітня 2009 року.

В ході розгляду справи ОСОБА_6 не надано
доказів , які б підтверджували, що в
жилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1
вона з сином мешкають на підставі
договору найму; що договір найму був
укладений до укладання іпотечного
договору і про наявність такого
договору було доведено до відома ПАТ
«Банк Демарк»; що договір найму був
укладений за згодою іпотеко держателя.

13 серпня 2013 року ПАТ «Банк «Демарк»
направило на ім.»я ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за
адресою : АДРЕСА_1 вимогу про виселення
з переданого в іпотеку жилого
приміщення, на яке звернуто стягнення,
вказана вимога отримана адресатами 17
серпня 2013 року , але ОСОБА_6 виконана не
була.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що звернення стягнення на предмет
іпотеки є підставою для виселення
ОСОБА_6 та ОСОБА_8; банківською
установою надсилалась письмова вимога
про добровільне звільнення жилого
приміщення, але ця вимога залишена без
задоволення, що є підставою для
примусового виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_8
із жилого приміщення; ОСОБА_7 в жилому
приміщенні, яке передано в іпотеку та
на яке звернуто стягнення, не
зареєстрований, а тому позовні вимоги
про виселення останнього є
безпідставними.

Апеляційний суд в погоджується з
висновком суду першої інстанції, який
узгоджується з матеріалами справи та
приписами законодавства.

Доводи апелянта про те, що вона не була
належним чином повідомлена про розгляд
справи 13 грудня 2013 року, апеляційний
суд до уваги не приймає, оскільки
розгляд справи був призначений на 12
грудня 2013 року на 14 годину , про що
ОСОБА_6 була належним чином повідомлена
( а.с. 57), після судових дебатів суд
видалився до нарадчої кімнати ( а.с.71), а
проголошення судового рішення
відбулося 13 грудня 2013 року ( а.с. 72).

Доводи апелянта про те, що рішенням
Бахмацького районного суду від 31
березня 2008 року стягнута
заборгованість за кредитним договором
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, з цього часу розпочав перебіг
строк позовної давності, а з даним
позовом банківська установа
звернулася 17 жовтня 2013 року і вона
просила суд застосувати наслідки
спливу строку позовної давності,
апеляційний суд до уваги не приймає,
оскільки банківська установа
реалізувала своє право стягнення
заборгованості за кредитним договором
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, судове рішення не виконане і
тому банківська установа не позбавлена
права звернутися з позовом про
виселення мешканців у будь-який час до
закінчення виконавчого провадження, а
такі доводи апелянта є довільним
тлумаченням правових норм.

Доводи апелянта про те, що, з
урахуванням приписів ст. 109 Житлового
кодексу України, виселення громадян
при зверненні стягнення на жилі
приміщення, що були придбані ними за
рахунок кредиту (позики) банку чи іншої
особи, повернення якого забезпечене
іпотекою відповідного жилого
приміщення, є підставою для надання цим
громадянам жилих приміщень з фондів
житла для тимчасового проживання,
апеляційний суд вважає безпідставними,
оскільки виселення відповідачів
проводиться з жилого приміщення, яке
було передано в іпотеку в забезпечення
виконання кредитних зобов»язань ФГ
«Аграрник» перед ПАТ «Банк «Демарк».
Крім того, заявлені вимоги про
виселення відповідачів із жилого
приміщення, яке не було придбане ними
за рахунок кредиту ПАТ «Банк «Демарк» ,
та повернення якого не забезпечене
іпотекою відповідного жилого
приміщення.

Доводи апелянта про те, що вимога
іпотекодержателя про виселення із
жилого приміщення є правочином, для
вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, права власності на
яке, або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, а тому
позивач повинен був отримати
попередній дозвіл органу опіки та
піклування на відправлення письмової
вимоги щодо виселення, апеляційний суд
до уваги не приймає, оскільки такі
доводи є довільним тлумаченням
правових норм.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК
України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Заочне рішення Бахмацького районного
суду від 13 грудня 2013 року - залишити без
змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
державного бюджету м. Чернігова
судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: