Справа № 127/594/14-ц
Провадження 2/127/1460/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого судді Короля О.П.

при секретарі Чінаровій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю
третьої особи служби у справах дітей
Вінницької міської ради про надання
дозволу виїзду дитини за кордон на
постійне місце проживання,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_2 за участю третьої особи служби у
справах дітей Вінницької міської ради
про надання дозволу виїзду дитини за
кордон на постійне місце проживання.

Позов мотивований тим, що 24 липня 2005
року сторони уклали шлюб. Від шлюбу є
дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

23 листопада 2005 року сторони
розлучились. З того часу відповідач
життям дитини не цікавився, своїх
батьківських обов'язків не виконував.
За вісім років він не провів жодного
дня з дочкою, жодних вихідних, не
поцікавився її здоров"ям.

10 грудня 2013 року позивач вийшла заміж
за іноземця ОСОБА_6 (громадянина
Австралії). Теперішній чоловік дружини
ОСОБА_6 - гарний батько, люблячий
чоловік, який хоче та має можливість
піклуватися про дочку ОСОБА_3. З ОСОБА_3
у них приязні стосунки, про що
засвідчує малюнок та лист дочки, який
вона намалювала та написала власноруч.

Позивач приїхала в Україну з метою
забрати з собою дочку до Австралії, але
відповідач в свою чергу почав різко
цікавитись життям ОСОБА_3. За вісім
років він вперше згадав про дочку,
почав дзвонити та навіщати її.

ОСОБА_2 має намір, щоб дочка ОСОБА_3
проживала разом з його похилими
батьками в селі, так як йому також
потрібно влаштовувати своє життя, а
якщо батькам буде важно займатись
вихованням онуки, то вони її віддадуть
до школи-інтернату в м. Немирів, де
працює двоюрідна сестра відповідача.

У зв»язку з відмовою відповідача
надати дозвіл на виїзд на постійне
місце проживання дочки ОСОБА_3 позивач
звернулась до суду відповідно до
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», який передбачає, що за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

В судовому засіданні позивач і її
представник позов підтримали,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Відповідач та його представник позов
не визнали, надали письмове
заперечення поти позову. Згідно їх
пояснень в позовній заяві не визначено
часовий проміжок, мету виїзду дитини за
кордон і країну прямування. Позивач
уклала шлюб з громадянином Австралії
лише 10.12.2013 р. і в матеріалах справи
відсутні докази, які б підтверджували
умови проживання і виховання дочки в
Австралії. Позивач наполягає, щоб дочка
ОСОБА_3 залишилась мешкати з ним в його
однокімнатній квартирі в м. Вінниці або
можливе проживання дочки в його
батьків в селі.

Представник служби у справах дітей
Вінницької міської ради просила позов
ОСОБА_1 задовольнити. Згідно її
пояснень протягом 8 років дочка мешкає
разом з матір»ю. Мати створює нову
родину. Дочка ОСОБА_3 достатнього віку,
аби висловити свою думку щодо виїзду
разом з матір»ю за кордон і
прихильності дитини до нинішнього
чоловіка позивача. Представник служби
у справах дітей не вбачає будь-яких
перешкод для виїзду дитини. На її думку
в разі виникнення перешкод батькові
ОСОБА_2 в спілкуванні з дочкою,
відповідач мав би звертатись до органу
опіки і піклування чи до суду. Проте
таких звернень не було. ОСОБА_1 і ОСОБА_6
створили сім»ю і є доцільним виїзд
матері разом з дитиною. Малюнки та лист
дочки ОСОБА_3 доводить прив»язаність
дитини за 8 років спільного проживання
до матері. Недоведеність умов
проживання дитини в Австралії в сім»ї
ОСОБА_6 не має значення для вирішення
цієї справи, адже предметом спору не є
визначення місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 19 СК України у випадку
виїзду дитини на постійне місце
проживання за кордон висновок органу
опіки і піклування не надається.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку про те, що позов
обґрунтований і підлягає задоволенню
з наступних підстав.

24 липня 2005 року сторони уклали шлюб. Від
шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

23 листопада 2005 року сторони
розлучились. З рішення суду від 23
листопада 2005 р. про розірвання шлюбу
вбачається, що підставами розірвання
шлюбу було влаштування постійних
скандалів ОСОБА_2, які щоразу ставали
жорстокішими. 09.10.2005 р. ОСОБА_1
зверталась до міліції із заявою від
09.10.2005 р. про нанесення їй тілесних
ушкоджень ОСОБА_2 в період вагітності,
які згідно висновку судово-медичної
експертизи №2886 віднесено до легких
тілесних ушкоджень. Розірвання шлюбу в
період вагітності позивача ОСОБА_1, на
переконання суду, який вирішував
справу, викликане саме протиправними
діями відповідача ОСОБА_2

Протягом наступних 8 років від
народження дочки ОСОБА_3 відповідач
життям дитини не цікавився. Своїх
батьківських обов'язків відповідно до
ст. 150 Сімейного кодексу України, де
зазначається, що батьки зобов 'язанні
піклуватися про здоров 'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, - не виконував. Виконання
батьківських обов'язків батьком
зводилось до примусового стягнення
аліментів за рішенням суду.

Ці обставини підтверджуються:
довідкою з дошкільного навчального
закладу № 72, який відвідувала ОСОБА_3;
довідкою вих. № 262 від 01.04.2013р.
загальноосвітньої школи І-III ступенів
№21 департаменту освіти Вінницької
міської ради, де навчається ОСОБА_3;
довідкою вих. №245 від 01.04.2013р.
адміністрації комунального закладу
«Центр первинної медико-санітарної
допомоги №3» про те, що відповідач
участі у лікуванні та обстеженні
ОСОБА_3 в Центрі та вдома не приймає;
актом від 21 березня 2013р. про
невиконання батьківських обов'язків
ОСОБА_2, складеним сусідами за місцем
проживання позивача.

10 грудня 2013 року позивач вийшла заміж
за іноземця ОСОБА_6 (громадянина
Австралії). ОСОБА_6 люблячий чоловік,
який бажає та має можливість
піклуватися про дочку позивача -
ОСОБА_3. З ОСОБА_3 в них виникли приязні
стосунки, що підтверджується малюнком
та листом, виконаним власноруч дитиною,
в яких дитина висловлює своє бажання
бути разом з мамою та ОСОБА_6. Вказані
обставини доведені і родинними фото.
Нинішній чоловік позивача більше року
підтримує матеріально ОСОБА_1 та її
дочку, щодня телефонує, цікавиться їх
життям. Доказом цього є поточна виписка
за банківським рахунком ОСОБА_1 про
надходження грошових переказів за
період з 01.06.2012 р. по 10.01.2014 р.

Позивач має намір для створення
повноцінної сім»ї, належної
матеріальної підтримки, гармонійного
розвитку та забезпечення кращого
майбутнього дочки виїхати в Австралію
до нинішнього чоловіка.

ОСОБА_2 лише після перемовин з ОСОБА_1
щодо прохання надати дозвіл на виїзд
дитини за кордон почав спілкуватись з
дочкою ОСОБА_3. А після отримання копії
позовної заяви дізнався, що дочка
навчається в загальноосвітній школі
№21 м. Вінниці.

В судовому засіданні відповідач
запропонував, щоб дочка ОСОБА_3
проживала разом з ним в однокімнатній
квартирі за адресою : АДРЕСА_1, а також
не виключав можливість її проживання
разом з дідом та бабою в селі.

Заперечення відповідача в частині
недоведеності створення в нинішній
сім»ї ОСОБА_1 в Австралії умов для
проживання і нормального розвитку
дочки, на переконання суду, не мають
значення для вирішення справи, адже
предметом спору не є визначення місця
проживання дитини з одним з батьків.

Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають
право звертатися до суду за захистом
прав та інтересів дитини.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України
визначено, що фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Порядок виїзду за кордон дітей -
громадян України визначено Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадяни України»від
21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57 «Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України», Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 1995 року
№ 231.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в 'їзду в Україну громадян
України» оформлення проїзного
документа дитини проводиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників. За відсутності згоди
одного з батьків, виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволений на
підставі рішення суду.

Згідно з п.18 Правил оформлення і видачі
паспортів громадянам України для
виїзду за кордон і проїзних документів
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України №231 від 31
березня 1995 року з наступними змінами і
доповненнями за відсутності згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
за кордон може бути дозволений за
рішенням суду.

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із
змінами і доповненнями, передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16-річного віку, здійснюються
лише за згодою обох батьків
(усиновлювачів) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку. Виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 1995 року
№ 231 із змінами та доповненнями
визначено, що виїзд неповнолітніх
громадян України за межі території
України здійснюється за одним із таких
документів: паспорт громадянина
України для виїзду за кордон, виданий
дітям громадянам України згідно з цими
правилами; проїзний документ дитини,
виданий відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який
відповідно до Правил записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Відповідно до п.6 принципу Декларації
прав дитини, прийнятою Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,
згідно якого дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою та відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові, моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

На підставі викладеного, керуючись п.6
принципу Декларації прав дитини,
прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України», ст.
313 ЦК України, п. 18 Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 березня 1995 року №231, Правилами
перетинання державного кордону
громадянами України, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року №57, ст. ст. 4, 10, 11, 58, 60, 61, 88,
212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл виїзду за кордон на
постійне місце проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дозволити ОСОБА_1 виготовлення
проїзних документів для виїзду за
кордон малолітньої ОСОБА_3 без згоди
батька ОСОБА_2.

Дозволити ОСОБА_1 виїзд за кордон з
малолітньою ОСОБА_3 з України без згоди
та супроводу батька ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування витрат зі сплати
судового збору 120 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір в розмірі 123,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення.

Суддя: