Єдиний унікальний номер 205/9798/13-ц
справа № 2/205/160/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року

м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Черновол О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Дніпропетровська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04 вересня 2013 року звернувся до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2
про стягнення суми боргу. В
обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 15 вересня 2008 року
між ним та відповідачем було укладено
договір позики коштів, в цей же день
позивач передав відповідачу 5000 доларів
США, а відповідач зобов'язалася
повернути кошти через рік, що
підтверджується розпискою. Однак
відповідач до цього часу борг не
повернула.

Позивач просив суд стягнути з
відповідача на користь позивача суму
боргу в розмірі 39695 грн. та судові
витрати.

Ухвалою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 13
листопада 2013 року цивільну справу було
передано за підсудністю до Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 листопада 2013
року цивільну справу прийнято до
провадження.

У своїй заяві від 10 лютого 2014 року
представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3
просив розглянути справу в заочному
порядку.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилася, про дату, час та місце
слухання справи повідомлялася
належним чином. Про причини своєї
неявки суд не повідомила. Письмових
заяв від неї не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані та здобуті докази,
вважає, що в задоволенні позовних вимог
необхідно відмовити за наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно розписки
від 28 вересня 2009 року ОСОБА_2
зобов'язалась до 14 жовтня 2009 року
повернути суму боргу в розмірі 5000 ум.
од. + відсотки, починаючи з 15 вересня 2008
року (а.с. 5).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

У відповідності ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем в порушення вимог ст. ст. 10,
59-60 ЦПК України не було надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження позовних вимог, оскільки
з розписки (а.с. 5) неможливо встановити
в кого саме взяла грошові кошти в борг
ОСОБА_2, також є протиріччя в датах,
зазначених у розписці.

Зважаючи на викладене, розглядаючи
даний спір в межах заявлених вимог,
оцінюючи здобуті по справі докази щодо
їх належності, допустимості,
достовірності, а також достатності та
взаємності зв'язку у сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2
незаконні, необґрунтовані, недоведені
та безпідставні, а, отже, задоволенню не
підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України суд враховує, що позивач від
сплати судових витрат не звільнений,
його позовні вимоги не належать до
задоволення, у зв'язку з чим
відшкодуванню за рахунок відповідача
не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 15-16, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 10-11,
59-60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Н.В. Залімська