Номер провадження № 22-ц/785/1646/14
Головуючий у першій інстанції Грубіян
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: представника
правонаступника позивача ОСОБА_11,

ОСОБА_4 - ОСОБА_5, та представника
відповідача ТОВ "Північзахідтрансбуд" -
Иосип Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Північзахідтрансбуд» на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 14 лютого 2011 року
за позовом ОСОБА_11 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Північзахідтрансбуд» про визнання
договору купівлі-продажу квартири
дійсним та визнання права власності на
квартиру,

в с т а
н о в и л а:

21 вересня 2010 року ОСОБА_11 звернувся до
суду з позовом про примушення укласти
договір купівлі-продажу квартири, а
згодом змінив предмет позову на
визнання договору купівлі-продажу
квартири дійсним та визнання права
власності на квартиру, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 01 липня 2008 року між
відповідачем ТОВ
«Північзахідтрансбуд» та ним був
укладений попередній договір № 50 про
продаж однокімнатної квартири АДРЕСА_1.
Згідно п. 2.3, 2.6 даного договору
вартість квартири встановлена 120000 грн.,
з передплатою в повному обсязі. На
виконання вказаних умов договору він
сплатив за квартиру в повному обсязі.
Відповідно п. 1 відповідач зобов'язався
у строк до 20 липня 2008 року укласти з ним
договір купівлі-продажу вказаної
квартири, 03 листопада 2008 року квартира
була передана йому, він вселився та
проживає в неї, але відповідач
ухиляється від нотаріального
посвідчення договору.

Посилаючись на ці обставини та на ст.
ст. 205, 207, 220 ч. 2, 655, 693, 698, 706 ЦК України,
позивач ОСОБА_11 просив позов
задовольнити.

Представник відповідача, ТОВ
«Північзахідтрансбуд», проти позову
заперечував.

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позов задоволено. Суд
визнав дійсною угоду купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_11
та ТОВ «Північзахідтрансбуд», та
визнав за ОСОБА_11 право власності на
вказану квартиру.

Під час розгляду апеляційної скарги
представник відповідача ТОВ
«Північзахідтрансбуд» - Йосип Т.М.,
заявив, що позивач ОСОБА_11 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщину після його
смерті прийняли його дружина ОСОБА_8 та
діти ОСОБА_9 і ОСОБА_4, які отримали
свідоцтво про право на спадщину за
законом, та надав відповідні документи.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 31 жовтня 2013 року дружина
померлого позивача ОСОБА_11 - ОСОБА_8 та
його діти ОСОБА_9 і ОСОБА_4, були
залучені до участі у справі у якості
правонаступника позивача ОСОБА_11, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі відповідач, ТОВ
«Північзахідтрансбуд», просить
рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову,
мотивуючи тим, що суд першої інстанції
порушив норми процесуального і
матеріального права.

В запереченні на апеляційну скаргу
відповідача, ТОВ
«Північзахідтрансбуд», представник
правонаступника позивача ОСОБА_11,
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить скаргу
відхилити у зв'язку з безпідставністю
доводів.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідача, ТОВ
«Північзахідтрансбуд», пояснення на
апеляцію представника правонаступника
позивача ОСОБА_11, ОСОБА_4 - ОСОБА_5, та
представника відповідача ТОВ
"Північзахідтрансбуд" - Иосип Т.М.,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню за
таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Судове рішення зазначеним вимогам
закону не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що сторони
домовилися по всім існуючим умовам
договору купівлі-продажу квартири,
позивач ОСОБА_11 повністю оплатив
вартість квартири, відповідач передав
йому квартиру, тому є підстави згідно
із ч. 2 ст. 220 ЦК України визнати за
позивачем право власності на квартиру,
яка була йому передана згідно акту
приймання від 03 листопада 2008 року.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися в повному обсязі
неможливо, оскільки судом порушені
норми процесуального та матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ «Північзахідтрансбуд» на праві
власності належить квартира АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
від 05 лютого 2008 року (а.с. 45-48).

01 липня 2008 року між відповідачем ТОВ
«Північзахідтрансбуд» та позивачем
ОСОБА_11 був укладений попередній
договір № 50 про укладнення в
майбутньому договору купівлі-продажу
вказаної квартири в строк до 20 липня 2008
року (п. 1).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 635 ЦК
України попереднім є договір, сторони
якого зобов'язуються протягом певного
строку (у певний термін) укласти
договір в майбутньому (основний
договір) на умовах, встановлених
попереднім договором.

Законом може бути встановлено
обмеження щодо строку (терміну), в який
має бути укладений основний договір на
підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не
встановлені попереднім договором,
погоджуються у порядку, встановленому
сторонами у попередньому договорі,
якщо такий порядок не встановлений
актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється
від укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення.

Таким чином, у встановлений строк до 20
липня 2008 року основний договір
купівлі-продажу квартири не був
укладений, тому попередній договір від
05 лютого 2008 року вважається припиненим.

Згідно п. 2.3, 2.6 даного договору
вартість квартири встановлена 120000 грн.,
з передплатою в повному обсязі, яка
входить до предмету доказування по
справі.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частиною 1 ст. 64 ЦПК України
передбачено, що письмовими доказами є
будь-які документи, акти, довідки,
листування службового або особистого
характеру або витяги з них, що містять
відомості про обставини, які мають
значення для справи.

На підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані документи, що
свідчать про сплату вказаної суми
відповідачу оформлені у встановленому
законом порядку (квитанція до
прибуткового касового ордеру, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки).

Однак позивач ОСОБА_11 надав суду першої
інстанції довідку ПЗТБ
«Північзахідтрансбуд» № 20 від 03
листопада 2008 року про те, що він вніс
всі 100% вартості квартири АДРЕСА_1 - 120 000
грн. (а.с. 43), яка не може вважатися
допустимим доказом.

Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено,
що, якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Згідно із ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року, викладеному у п. 13
постанови № 9, вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

При розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону
про нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним лише
з підстав, встановлених статтями 218 та
220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання
договорів дійсними, в тому числі
заявлені в зустрічному позові у
справах про визнання договорів
недійсними, не відповідають можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів. Такі позови не підлягають
задоволенню.

Однак в порушенні зазначених вимог
закону та роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України суд першої
інстанції не враховував, що основний
договір купівлі-продажу не укладений у
встановлений попереднім договором
строк, тому зобов'язання за цим
договором вважаються припиненими та не
з'ясував чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання у спосіб, визначений
законами України (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3,
стаття 4 ЦПК України).

За таких обставин, виконуючи
повноваження апеляційної інстанції,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що попередній договір від 05 лютого 2008
року вважається припиненим і не може
служити підставою для визнання
договору купівлі-продажу квартири
дійсним. Договір купівлі-продажу
квартири підлягає і нотаріальному
посвідченню і державної реєстрації,
тому момент вчинення таких правочинів
відповідно до статей 210 та 640 ЦК
пов'язується з державною реєстрацією,
він не є укладеним і не створює прав та
обов'язків для сторін. Тому вимоги
ОСОБА_11 не відповідають можливим
способам захисту його цивільних прав
та інтересів.

Отже, вимоги позивача ОСОБА_11 є
незаконними, необґрунтованими й
задоволенню не підлягають.

Неправильне застосування судом першої
інстанції норм процесуального права, а
саме, ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, та
матеріального права, а саме, помилкове
застосування до спірних правовідносин
ст. ст. 210, 635, 640, 657 ЦК України, у
відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Північзахідтрансбуд» задовольнити,
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 14 лютого 2011
року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_11 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Північзахідтрансбуд» про визнання
договору купівлі-продажу квартири
дійсним та визнання права власності на
квартиру відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький