Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

05 лютого 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Бондаренко О.
В. ,

при секретарі - Коляда С. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду № 4 цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: Білоцерківський МВ
ГУМВС України в Київській області, про
усунення перешкод у користуванні
власністю -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним
позовом 23.10.2013 року мотивуючи тим, що їй
з 23.12.2002 року, на підставі договору
купівлі - продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Білоцерківського
міського нотаріального округу,
належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1.
В 2009 році вона дозволила проживати в
квартирі сину ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_3
та дала згоду на їх реєстрацію в даній
квартирі. Останнім часом спільне
проживання стало неможливим,
відповідачі зловживають спиртними
напоями, часто влаштовують сварки та
бійки, принижують її перед сусідами та
родичами, вин постійно вчиняє
психологічне насильство з при доводу
чого вона неодноразово зверталась до
міліції. Систематичне порушення правил
співжиття, яке виражається у вчиненні
фізичного та психологічного
насильства в сім'ї щодо неї, а саме:
застосування погроз, образ. Робить
неможливим проживання в одній
квартирі, що суперечить її інтересам,
оскільки постійно перебуває в стані
психологічної напруги, страху та
тривоги, з такою поведінкою
відповідачів вина вимушена ночувати у
сусідів або на дачі. Крім того,
відповідачі будучі зареєстровані в
квартирі, не сплачують за комунальні
послуги, що ставить її як власника
квартири в скрутне становище. В
добровільному порядку вирішити спір
неможливо, тому позивач просить
усунути перешкоди в користуванні
майном шляхом визнання ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_5
такими, що втратили право користування
квартирою , виселити їх та зняти їх з
реєстрації; зобов'язати
Білоцерківський МВ ГУМВС України в
Київській області зніти відповідачів з
реєстрації та стягнути з відповідачів
судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
обставини викладені в позовній заяві
підтримала, уточнила позовні вимоги та
просила усунути їй перешкоди в
користуванні та розпорядженні
власністю: квартирою АДРЕСА_1, шляхом
виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_5 з квартири АДРЕСА_1
та визнання їх такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням квартири, судові витрати
просила залишити за нею.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явились, про розгляд
справи повідомлені належним чином,
причини неявки суд не повідомили, заяв
та заперечень до суду не надали.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового засідання повідомлені
належним чином, надали до суду заяву
про розгляд справи без їх участі.

Суд на підставі ст.ст.224 - 226 ЦПК України,
вважає за можливе провести заочний
розгляд справи.

Заслухавши позивача, свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, оглянувши матеріали справи,
адміністративні матеріали № 357/4467/13-п,
№ 357/12158/13-п, прийшов до висновку, що
позов обгрунтований і підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Судом встановлено, що позивачу
ОСОБА_1 на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1 ( а.с.3,4), відповідач
ОСОБА_2 зареєстрований в даній квартирі
17.03.2009 року, а відповідач ОСОБА_3 з 01.09.2009
року, як члени сім'ї власника квартири (
а.с.9), що також підтверджено показами
позивача та свідків.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно ст.109 ЖК України виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом.

Згідно ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених
ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення
проводиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно адміністративних матеріалів №
357/4467/13-п, № 357/12158/13-п, складених відносно
відповідача ОСОБА_2, він 08.03.2013 року за
місцем проживання в АДРЕСА_1, вчиняв
сварку зі своєю матір'ю, в ході якої
висловлювався на її адресу нецензурною
лайкою, чим вчинив насильство в сім'ї
психологічного характеру, ОСОБА_2 вину
у вчиненні адміністративного
правопорушення визнав, зобов'язався не
вчиняти протиправних дій та був
підданий адміністративному стягненню
за ст. 173-2 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу,
однак 21.08.2013 року знову вчинив вчиняв
сварку зі своєю матір'ю, в ході якої
висловлювався на її адресу нецензурною
лайкою, чим вчинив насильство в сім'ї
психологічного характеру та був
підданий адміністративному стягненню
за ст. 173-2 ч.2 КУпАП у вигляді штрафу.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому
засіданні зазначили, що відповідачі не
дають вільно користуватись квартирою
позивачу, вона вимушена або
закриватись в кімнаті, з якої потім не
може вийти, або тікає на дачу, або ночує
по сусідах, за комунальні послуги вона
сплачує сама, син не працює, а невістка
грошей не дає, позивач своїм трудом
заробила на квартиру, однак боїться там
проживати; відповідач ОСОБА_2, її син,
зловживає спиртними напоями,
неодноразово бив матір, ображає її ,
висловлюється нецензурною лайкою,
погрожує вбити, знущається, відповідач
ОСОБА_3, невістка позивача, також
ображає її, морально принижує і не
поважає літню людину.

Суд приходить до переконання, що
відповідачі систематичним порушенням
правил співжиття роблять неможливим
для позивача проживання в одній
квартирі та вільно користуватись
власністю, а заходи запобігання цьому
виявились безрезультатними. Таким
чином, позов про виселення ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_5 з
квартири АДРЕСА_1 за неможливістю
спільного проживання в одному будинку
підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
Зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на

підставі: заяви особи або її законного
представника; судового рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою; свідоцтва
про смерть; паспорта або паспортного
документа, що надійшов з органу
державної реєстрації актів
цивільного стану, або документа про
смерть, виданого компетентним
органом іноземної держави,
легалізованого в установленому
порядку.

Суд приходить до висновку, що рішення
суду про виселення відповідачів є
підставою для зняття їх реєстрації
місця проживання за адресою: квартира
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 405 ч.2 Цивільного
кодексу України член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачі проживають у спірній
квартирі, тому вимоги про визнання їх
таким, що втратили право користування
жилим приміщенням суперечать ч.2 ст.405
ЦК України та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач довела в судовому засіданні
належними та допустимими доказами
позовні вимоги щодо виселення ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_5 з
квартири АДРЕСА_1, відповідачі
заперечень проти позову та доказів в їх
підтвердження до суду не надали, тому
даючи оцінку встановленим обставинам
та доданим доказам, суд приходить до
висновку про задоволенні вимог
позивача в частині та вважає за
необхідне усунути перешкоди ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4 в користуванні та
розпорядженні власністю: квартирою
АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_5 з
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Позивач сплатив при
подачі позову судовий збір в розмірі 114
грн. 70 коп. (а.с.1), однак просить
залишити судові витрати за нею.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України,
ст.ст.9,109,116,157 ЖК України, ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст.ст.10,11,60,61,88, 209,213-215, 224-228,
294,296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Білоцерківський МВ ГУМВС
України в Київській області, про
усунення перешкод у користуванні
власністю задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4
в користуванні та розпорядженні
власністю: квартирою АДРЕСА_1, шляхом
виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_5 з квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
квартири відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
Білоцерківським міськрайонним судом
за письмовою заявою відповідача про
перегляд заочного рішення, яка може
бути подана до суду протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О. В. Бондаренко