АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/1990/2014 Головуючий у 1-й
інстанції: Маринченко М.М.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

5 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Шпируку
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3

на рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 19 листопада 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк», третя особа ОСОБА_4, про визнання
кредитного договору неукладеним,
повернення сторін в попередній стан

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивач звернулася в
суд із позовом до відповідача про
визнання кредитного договору
неукладеним, повернення сторін в
попередній стан.

Свої вимоги мотивувала тим, що
кредитний договір від 13 лютого 2008 року
№ 038-2008-250, укладений між ВАТ «Універсал
Банк», правонаступником якого є
відповідач, та нею, про надання
кредитних коштів в розмірі 33000
швейцарських франків не відповідає
вимогам законодавства, зокрема
положенням Закону України "Про захист
прав споживачів", оскільки відповідач
при підписанні спірного договору не
надав їй письмове повідомлення про
умови кредитування та орієнтовну
сукупну вартість кредиту.

Звертала увагу на те, що умови
кредитного договору є несправедливими
та створюють істотний дисбаланс
договірних прав і обов'язків сторін.

Крім того, банк не виконав своїх
зобов'язань за кредитним договором в
частині передачі їй суми кредиту - 33 000
швейцарських франків, сума кредиту у
валюті, зазначеній у договорі, їй не
передавалася.

Також їй невідомо, чи відкривався
банком спеціальний позичковий і
поточний рахунки з правом на овердрафт,
як зазначено в умовах кредитного
договору.

Звертала увагу на відсутність
домовленості щодо відсоткової ставки
за користування кредитом, зокрема у п.
1.1 вказана відсоткова ставка в розмірі
9,95% річних, проте відсутній графік
погашення кредиту та сплати відсотків.

Крім того, видача кредиту та сплата
відсотків у іноземній валюті
суперечить вимогам чинного
законодавства, оскільки банком
індивідуальної ліцензії отримано не
було.

Зауважувала, що при укладенні договору
банк не підтвердив повноваження свого
представника, який підписував договір
від імені банку, зокрема договір не
містить реквізитів довіреності
представника на представлення
інтересів банку та повноважень на
підписання кредитних договорів.

Просила суд визнати неукладеним
кредитний договір № 038-2008-250 від 13
лютого 2008 року, у зв'язку з
недосягненням згоди щодо істотних умов
кредитного договору та повернути
сторін договору в положення, яке було
між ними до підписання спірного
правочину.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 19 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

На думку представника позивача, судом
не спростовано, що банк не виконав
вимоги переддоговірної роботи й до
позивача не перейшло право власності
на 33000 швейцарських франків від банку.
Крім того, не спростовано, що при
укладенні договору банк не підтвердив
повноваження представника банку на
підписання оспорюваного договору.

Не відповідає дійсності висновок суду
про отримання позивачем коштів в
розмірі 28956 дол. США, оскільки ніякої
заяви щодо видачі коштів у доларах США
позивач не писала та зазначені кошти не
отримувала. Крім того, наданий
бухгалтерський документ є нікчемним.

Також звертає увагу на порушення вимог
ст.11 Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки позивачу не було
надано повну інформацію про умови
кредитування, а також на відсутність у
банка індивідуальної ліцензії.

ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася
повторно.

Представник позивача також вдруге
поспіль не з»явився в судове засідання
та повторно направив клопотання про
відкладення розгляду справи, оскільки
він приймає участь у розгляді справи в
іншому суді. 15.01.2014 року розгляд справи
був відкладений за клопотанням
представника позивача, оскільки він
перебував у відпустці.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції підставно виходив з
його недоведеності та
необґрунтованості з огляду на таке.

Судом встановлено, що 13 лютого 2008 року
між ВАТ «Універсал Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_2 (прізвище
після реєстрації шлюбу від 02 вересня 2008
року - ОСОБА_2) укладено кредитний
договір № 038-2008-250, відповідно до якого
банк зобов'язався надати позичальнику
грошові кошти в сумі 33000 швейцарських
франків на придбання майна -
однокімнатної квартири у м. Вінниці, а
позичальник зобов'язався прийняти,
належним чином використати та
повернути кредит, а також сплатити
проценти за користування кредитом в
розмірі 9,95% річних (базова ставка).
Пунктом 1.1 кредитного договору
визначено, що сума кредиту дорівнює
еквіваленту 151035 грн. 32 коп. за курсом
НБУ на день укладення договору. Строк
кредитування визначено п. 1.2 договору,
згідно якого позичальник зобов'язався
повернути кредит до 10 лютого 2038 року
(а.с.14-17).

Пунктом 2.1.3 кредитного договору
передбачено відкриття позичальником
поточного рахунку №НОМЕР_1 (№НОМЕР_2) у
кредитора для здійснення
розрахунково-касового обслуговування
операцій позичальника з надання та
погашення кредиту.

Відповідно до п.2.3 договору видача
кредиту за цим договором проводиться
на поточний рахунок позичальника,
відкритий згідно умов п.2.1.3 договору.

Зі змісту пунктів 2.4-2.5 кредитного
договору вбачається що погашення
кредиту та сплата нарахованих
відсотків здійснюється позичальником
шляхом сплати щомісячних платежів,
розмір яких встановлений в Графіку
погашення кредиту, що викладений в
додатку №2 до договору.

У силу 6 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ст. 627 ЦК
України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Таким чином суд дійшов вірного
висновку про те, що сторонами досягнуто
згоди щодо істотних умов договору,
зокрема щодо відсоткової ставки за
кредитним договором, а також порядку
сплати кредиту та відкриття рахунку,
оскільки кредитний договір містить
розмір відсоткової ставки 9,95% річних,
номер рахунку, який відкривається
після укладення договору та на який
банком зараховується сума кредиту, а
також еквівалент суми кредиту в
національній валюті.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
невідповідність доводів представника
позивача про порушення банком вимог
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» щодо ознайомлення
позичальника з інформацією про кредит.

У відповідності до вимог ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
оспорюваний кредитний договір містить
суму кредиту, розмір відсоткової
ставки, розмір щомісячного платежу та
строк повернення грошових коштів.

Згідно п.8.5. кредитного договору,
уклавши цей договір позичальник
підтверджує, що до укладення ним цього
договору він був ознайомлений в
письмовій формі з інформацією про
умови кредитування та орієнтовну
сукупну вартість кредиту, а саме: умови
кредитування (зокрема, щодо можливої
суми кредиту, строку, на який кредит
може бути одержаний, мети, для якої
кредит може бути використаний,
наявність форм кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, переваг
та недоліків пропонованих схем
кредитування); орієнтовну сукупну
вартість кредиту.

Крім того, посилання позивача на її не
поінформованість з умовами
кредитування, спростовується її
особистим підписом на кожній сторінці
кредитного договору, відсутністю
застережень та зауважень, що свідчить
про її згоду зі всіма його умовами.

Судом першої інстанції також вірно не
взято до уваги посилання позивача на
те, що кредитний договір суперечить
нормам чинного законодавства, оскільки
укладений у іноземній валюті без
спеціальної ліцензії з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України -
сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті, період сплати тіла, процентів,
інших платежів, розмір щомісячного
платежу, що і було передбачено
сторонами при укладенні кредитного
договору - отримання кредиту, його
погашення, сплати відсотків в
швейцарських франках на виконання
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором позивачем з метою
зарахування обов'язкових платежів
відповідно до умов кредитного договору
відкрито рахунок в іноземній валюті, що
повністю відповідає чинному
законодавству та умовам кредитного
договору.

Відповідно видача кредиту, внесення
щомісячних платежів на погашення
заборгованості за кредитом, процентів,
інших обов'язкових платежів в валюті
зобов'язання - швейцарських франках є
правомірним.

Відповідно до п. «г» ч. 4 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» індивідуальні
ліцензії видаються резидентам і
нерезидентам на здійснення разової
валютної операції на період,
необхідний для здійснення такої
операції. Індивідуальної ліцензії
потребують операції, зокрема і для
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
або як застави.

Банківською ліцензією №92 від 07.12.2007
року, Дозволом №92-1 та додатком до його
Національного Банку України надано
повноваження банку ВАТ
«УніверсалБанк» на здійснення
операцій та угод, визначених ст. 47
Закону України «Про банки і банківську
діяльність» та визначено перелік
операцій, які має право здійснювати
відповідач, зокрема, ведення рахунків
клієнтів (резидентів та нерезидентів) в
іноземній валюті та
клієнтів-нерезидентів у грошовій
одиниці України (а.с.55-59).

Таким чином на момент укладення
оспорюваного договору банк володів
усіма необхідними документами для
здійснення кредитування в іноземній
валюті, мав право надавати позивачу
кредит в іноземній валюті, а також
приймати платежі, спрямовані на
погашення кредиту та відсотків за
користування кредитом в іноземній
валюті.

Не заслуговують на увагу посилання
представника позивача на те, що банком
не було надано інформації про валютні
ризики з огляду на таке.

У відповідності до Положення про
встановлення офіційного курсу гривні
до іноземних валют та курсу
банківських металів, затвердженого
Постановою Правління Національного
банку України № 496 від 12 листопада 2003
року, офіційний курс гривні до
іноземних валют встановлюється
щоденно.

Крім того, згідно п.8.5. кредитного
договору, уклавши цей договір
позичальник підтверджує, що розуміє
наслідки настання валютних ризиків за
кредитом в іноземній валюті,та йому
повідомлена інформація щодо методики
визначення курсів і комісій, пов'язаних
з конвертацією валюти.

З наведеного можливо зробити висновок,
що стабільність курсу гривні до
іноземних валют законодавчо не
закріплена. При цьому, позивач міг
передбачити в момент укладення
договору можливу зміну курсу валют та
не був позбавлений можливості
отримати кредит в національній валюті
або обрати інші умови кредитування.

Не заслуговують на увагу суду
посилання представника відповідача на
неотримання ОСОБА_2 суми кредиту в
швейцарських франках, оскільки згідно
заяви на купівлю іноземної валюти за
іншу іноземну валюту від 13 лютого 2008
року, ВАТ «Універсал Банк» за заявою
позивача придбало за швейцарські
франки, які знаходились на рахунку
позивача, визначеному у договорі,
іноземну валюту - долари США з
зарахуванням суми в розмірі 28956,50 дол.
США на рахунок позивача. Відповідно до
заяви на видачу готівки від 13 лютого 2008
року, позивачу видано суму кредиту - 28956,
50 доларів США, що еквівалентно 146230 грн.
33 коп. (а.с.53-54).

Також судом першої інстанції вірно не
взято до уваги посилання позивача на
підписання кредитного договору зі
сторони банку не уповноваженою особою,
так як преамбула кредитного договору
містить інформацію про те, що від імені
ВАТ «Універсал Банк» договір підписав
керуючий Вінницьким відділенням №02
Київської філії №2 Штельмах О.О., яка
діяла на підставі довіреності від 20
листопада 2007 року, виданої у порядку
передоручення та посвідченої
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5,
зареєстрованої за № 9659. Крім того, на
кожній сторінці договору міститься
відтиск печатки Вінницького
відділення №2.

Крім того, позивач просить суд
захистити її порушене право шляхом
визнання договору неукладеним, що не
відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

В апеляційному суді представник банку
пояснив, що ОСОБА_2 виконує свої
зобов»язання за кредитним договором,
що свідчить про визнання нею договору
таким, що укладений.

Враховуючи те, що при укладенні
кредитного договору сторонами було
досягнуто згоди щодо всіх істотних
умов цього договору, дотримано вимоги
законодавства щодо форми договору та
договір підписано уповноваженими
особами, тому суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий:

Судді: