АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/283/К/14
Головуючий в суді
Справа № 210/5833/13-ц
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м.
Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - представника відповідача
Мороз Нінелі Юріївни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 12 грудня 2013 року за
позовом ОСОБА_3 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому
Розі Дніпропетровської області про
стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (далі -
Відділення Фонду) та просив стягнути з
відповідача на його користь 229000грн. у
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої втратою професійної
працездатності у зв'язку із нещасним
випадком.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2013
року позов задоволено частково, на
користь ОСОБА_3 з Відділення Фонду
стягнуто 12000 грн. В іншій частині
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду
ставить питання про скасування рішення
суду та відмову в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема, на його думку, суд не
врахував, що право на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Відділення
Фонду скасовано для всіх застрахованих
громадян, незалежно від дати
встановлення втрати професійної
працездатності, і відповідно до ст. 1167
ЦК України моральна шкода
відшкодовується винною особою, тому
Відділення Фонду безпідставно
притягнуто до участі у справі в якості
відповідача. Суд не взяв до уваги, що
позивачем не надано доказів
спричинення моральної шкоди, а також не
звернув увагу на пропуск позивачем
тримісячного строку позовної давності,
передбаченого ст. 233 КЗпП України. Крім
того, вважає, що даний спір не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства та розмір моральної шкоди
значно завищенний.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача ОСОБА_4 просить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 04
лютого 2001 року о 16 год 30 хв., працюючи в
Відкритому акціонерному товаристві
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» та виконуючи обов'язки
електромонтера контактної лінії, при
застроповці опор, укладених на
залізничній платформі, застрополивши
останню опору контактної мережі та
відходячи по платформі на безпечну
віддаль в сторону автосцепу, ОСОБА_3
спіткнувся та впав з висоти на землю, в
результаті чого отримав закритий
переломовивих голівки правого плеча.
Згідно акту про нещасний випадок №2 від
08 лютого 2001 року нещасний випадок
стався з вини майстра виробничої
дільниці №4 та самого потерпілого
(а.с.13-14).

За висновком медико - соціально
експертної комісії позивачеві
первинно 10 жовтня 2001 року встановлено
25% втрати професійної працездатності в
зв'язку з трудовим каліцтвом, при
наступних оглядах 02.10.2002, 19.11.2003, 01.12.2004,
09.11.2005 р.р. підтверджено 25% втрати
працездатності, 06.12.2006 року
встановлено 20% професійної втрати
працездатності, 14.11.2007, 17.12.2008, 09.12.2009,
12.01.2010, та 30.11.2011 р.р. підтверджено 20%
втрати професійної працездатності,
наступне переосвідчення 01.10.2013 року (
а.с. 15-25).

З наданих виписних епікризів медичних
установ, встановлено, що позивач у
зв'язку з нещасним випадком та
отриманими травмами проходив
неодноразово (12 разів) стаціонарно
лікування в 2 - й, 7 - й та 11 - й міських
лікарнях м. Кривого Рогу та в Науково -
дослідному інституті промислової
медицини. З медичних документів
встановлено, що внаслідок травмування
був госпіталізований в 7-му міську
лікарню м. Кривого Рогу, проходив
лікування в травматичному відділенні,
позивачу було проведено відкрите
вправляння голівки правого плеча, 2
тижня проходив реабілітацію. Також,
встановлено, що в зв'язку з травмою
м'язи правого плеча були атрофовані,
мав посттравматичний плечолопатковий
деформуючий артроз. Позивачу лікарями
встановлено діагноз від отриманих
травм - посттравматичний остеоартроз
правого плечового суглобу, атрофія
головки плеча та суглобової площадки
лопатки, їх деформація. З виписок
поліклінік встановлено призначення
лікарів: постійний прийом
антибіотиків, фізіолікування, масажі,
курс лікування радоном, проходження
курси лікування кожні 6 місяців (
а.с.26-37).

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції обґрунтовано
керувався ст. ст. 21, 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві і
профзахворювань, що призвели до втрати
працездатності», яка передбачає
відшкодування Відділенням Фонду
моральної шкоди за наявності факту її
спричинення.

Факт спричинення моральної шкоди
ОСОБА_3 у зв'язку з втратою професійної
працездатності встановлений в
судовому засіданні та підтверджений
наданими позивачем доказами.

У зв'язку з цим доводи апеляційної
скарги щодо відсутності доказів
спричинення позивачу моральної шкоди є
безпідставними.

Висновок суду про відшкодування
позивачу з боку відповідача моральної
шкоди відповідає Рішенню
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року № 1-рп2004р. відповідно до якого,
громадяни, котрим встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Тому доводи
апеляційної скарги стосовно
відсутності висновку МСЕК щодо
наявності моральної шкоди є
безпідставними.

Доводи відповідача щодо неврахування
судом того, що право на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Відділення
Фонду скасовано для всіх застрахованих
громадян, є безпідставними, оскільки
позивачу втрата професійної
працездатності вперше встановлена
висновком МСЕК у 2001 році, тобто
правовідносини сторін виникли за
чинності вищезазначених норм Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві і
профзахворювань, що призвели до втрати
працездатності», які передбачали право
на відшкодування моральної шкоди за
рахунок Відділення Фонду.

У зазначеному Законі строки позовної
давності на звернення потерпілого із
заявою про відшкодування моральної
шкоди не передбачені, тому доводи
апеляційної скарги про те, що позивачем
пропущено строк для звернення до суду з
такими вимогами, не ґрунтуються на
законі.

Крім того, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК
України позовна давність не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Доводи апеляційної скарги про те, що
даний спір не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства і
повинен розглядатися в порядку
адміністративного судочинства є
необґрунтованими, оскільки спір який
виник між сторонами, не має
публічно-правового значення.

Інші доводи відповідача
спростовуються матеріалами справи та
обґрунтованими висновками суду,
викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної
шкоди, на думку колегії суддів, судом
враховано роз'яснення п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 р. (з подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», а саме: розмір моральної шкоди
суд визначив в межах заявлених вимог, з
урахуванням характеру, обсягу,
тривалості та наслідків заподіяних
позивачеві моральних страждань, стану
здоров'я потерпілого, ступеню вини
сторін у виникненні нещасного випадку
та отриманних позивачем травмами,
істотних вимушених змін у його
життєвих стосунках, конкретних
обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку та
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 12 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Повна ухвала складена 07 лютого 2014 року.

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді:
А.П.Барильська

Л.В.Михайлів