Апеляційний суд Кіровоградської
№ 22-ц/781/719/14 Головуючий у суді І-ї
інстанції Циганаш І.А.
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

05.02.2014 р. колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Письменного О.А.,

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретареві: Задираці Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 07 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про припинення договору
довічного утримання та визнання права
власності на квартиру в порядку
спадкування, -

в с т а н о в
и л а :

У березні 2010 року ОСОБА_6 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання
договору довічного утримання. В
обґрунтування позовних вимог зазначав,
що 16 квітня 2004 року між ним та
відповідачем було укладено договір
довічного утримання, за умовами якого
він передав у власність ОСОБА_3 належну
йому квартиру АДРЕСА_1, натомість
остання зобов'язалася забезпечити йому
повне довічне утримання. Посилаючись
на те, що відповідачем зобов'язання не
виконувались, чим було порушено умови
укладеного договору, просив розірвати
договір довічного утримання та
скасувати правовстановлюючий документ
на ім'я ОСОБА_3 про право власності на
вказану квартиру.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 28 березня 2011 року було
залучено до участі у справі в якості
позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як
правонаступників померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 26 грудня 2011 року позов
задоволено. Розірвано договір
довічного утримання від 16 квітня 2004
року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
посвідчений державним нотаріусом
Першої Кіровоградської державної
нотаріальної контори Латушкіною О.О.
Скасовано правовстановлюючий документ
на ім'я ОСОБА_3 на право власності
квартири АДРЕСА_1, зареєстрований в ОКП
«КООБТІ».

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 06 березня
2012 року рішення суду першої інстанції
скасовано в частині скасування
правовстановлюючого документа на ім'я
ОСОБА_3 на право власності квартири
АДРЕСА_1 та в цій частині ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позовної
вимоги відмовлено. В іншій частині
рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 вересня 2012
року рішення суду першої інстанції та
апеляційного суду скасовані, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Під час розгляду справи позивачі
подали уточнену позовну заяву та
просили договір довічного утримання
укладений 16 квітня 2004 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_3 вважати припиненим, і
застосувати до нього наслідки,
передбачені ч.1 ст. 756 ЦК України, а також
визнати за ними право власності по ?
частині спірної квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 07 листопада 2013 року
позов задоволено. Договір довічного
утримання укладений 16 квітня 2004 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 припинено у
зв'язку зі смертю відчужувача ОСОБА_6 та
застосовано до нього наслідки,
передбачені ч. 1 ст. 756 ЦК України.
Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
власності по ? частині квартири
АДРЕСА_1, в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_6

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах встановлених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
частковому задоволенню, виходячи з
таких підстав.

Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства (с. 526 ЦК
України).

Згідно ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Судом встановлено, що 16 квітня 2004 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір
довічного утримання, посвідчений
державним нотаріусом Першої
Кіровоградської державної
нотаріальної контори Латушкіною О.О. і
зареєстрований в реєстрі за № 1-625 (т. 1,
а.с.26, 27).

Відповідно до п.1.1 Договору ОСОБА_6
передав у власність ОСОБА_3 квартиру
під номером АДРЕСА_1, на умовах цього
Договору.

Умовами цього договору визначено, що
матеріальне забезпечення з утримання
(догляду), яке щомісячно має надаватись
відчужувачу, оцінюється сторонами у
суму 200 гривень. Утримання (догляд)
визначається сторонами у вигляді:
забезпечення відчужувача житлом
шляхом збереження права безоплатного
довічного проживання у квартирі;
забезпечення щоденним триразовим
харчуванням; забезпечення належними
лікувальними засобами.

Як убачається з матеріалів справи, з 2003
року ОСОБА_6 проживав в квартирі
АДРЕСА_1 один, був інвалідом І групи,
самостійно пересуватися не міг, догляд
за ним здійснювали соціальні
працівники, за власні кошти сплачував
комунальні послуги. ОСОБА_3 в квартирі
не з'являлась, не проживала та не була
прописана, матеріальної допомоги
ОСОБА_6 не надавала та не здійснювала
догляду за ним (а.с.6-10 т.1). Відповідно до
довідок Кіровоградського обласного
благодійного общинного єврейського
центру «Хасед Шломо» від 10.03.2010 року та
12.10.2011 року, ОСОБА_6 перебував на
патронажному обслуговуванні з 01.07.2003
року по 25.10.2010 року та за вказаний
період отримав 1434 години патронажного
обслуговування на суму 12 823,12 грн.,
зокрема прибирання, прання,
приготування їжі, придбання товарів та
виконання доручень, купання, особиста
гігієна, годування та прийом ліків (а.с.5
т. 1, а.с.69 т.2). Також отримував щомісячну
грошову допомогу від синів, які
проживають в Ізраїлі (а.с.42-68 т.2).

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що в
супереч укладеного між сторонами
договору відповідач як набувач майна
не виконувала зобов'язань щодо
забезпечення ОСОБА_6 їжею, ліками та
грошовими коштами, а також необхідним
доглядом.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції в
частині визнання судом договору
довічного утримання припиненим
підлягає зміні.

За змістом ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання
договору довічного утримання у зв'язку
з невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором є повернення до відчужувача
права власності на майно, яке було ним
передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України).

Згідно свідоцтва про смерть від 27
жовтня 2010 року, ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.70 т.1).

Частиною 2 ст. 755 ЦК України передбачено,
що договір довічного утримання
(догляду) припиняється зі смертю
відчужувача.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки дія договору довічного
утримання припинена зі смертю
відчужувача ОСОБА_6, колегія суддів
вважає неправильним формулювання
судом першої інстанції резолютивної
частини у вигляді: «припинити договір
довічного утримання» з огляду на те, що
спірний договір припинив свою дію
26.10.2010 року.

До того ж, позивачі в своїй позовній
заяві просили договір довічного
утримання, укладений 16 квітня 2004 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, вважати
припиненим, що є логічним і правильним
із зазначених вище підстав.

З огляду на вказане, та враховуючи, що
за встановлення передбачених ч.1 ст. 756
ЦК України обставин для розірвання
договору, у випадку смерті відчужувача
після подання ним позову про
розірвання договору довічного
утримання, таке може тягти за собою не
розірвання договору, а застосування
передбачених цією статтею наслідків, а
саме: набуття правонаступниками права
власності на майно, яке було передане
відчужувачем та вимагати його
повернення.

Таким чином, рішення суду в частині
припинення дії договору довічного
утримання підлягає зміні, а в іншій
частині рішення є обґрунтованим і
законним.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст.
313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л
а :

Апеляційну ОСОБА_2, який діє від
імені та в інтересах ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного
суду м.Кіровограда від 11 листопада 2013
року в частині припинення договору
довічного утримання, укладеного 16
квітня 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Кіровоградської державної
нотаріальної контори в реєстрі за №
1-625, змінити і викласти в наступному
вигляді.

Договір довічного утримання, укладений
16 квітня 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Кіровоградської державної
нотаріальної контори в реєстрі за № 1-625
вважати припиненим і застосувати до
нього наслідки, передбачені ч.1 ст. 756 ЦК
України.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: