Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/290/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

05.02.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Гайсюка О. В.

Голованя А. М.

при секретарі Дімановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до СТОВ
«Колос», третя особа -Головне
управління юстиції в Кіровоградській
області про визнання недійсним змін до
договору оренди земельної ділянки,
припинення договору оренди земельної
ділянки та зобов'язання вчинити дії, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, інтереси
якого представляє ОСОБА_4, на рішення
Новоукраїнського районного суду від 27
листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року представник
ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до
СТОВ «Колос», третя особа - Головне
управління юстиції в Кіровоградській
області про визнання недійсним змін до
договору оренди земельної ділянки,
припинення договору оренди земельної
ділянки та зобов'язання вчинити дії.

Зазначав, що позивач є власником
земельної ділянки площею 5,14 га, яка
перебуває в оренді СТОВ «Колос». Щодо
указаної земельної ділянки між ним та
відповідачем в особі директора СТОВ
«Колос» ОСОБА_5 з 2004 року існувала
домовленість щодо орендних відносин,
внаслідок чого на ім'я ОСОБА_5 було
видано нотаріально посвідчену
довіреність, на підставі якої повірена
особа мала право здійснювати
повноваження з правом підпису від його
імені.

Оскільки позивач проживає в
м.Самара, є громадянином Російської
Федерації, у квітні 2013 року йому стало
відомо, про наявність договору оренди
№332 від 7 червня 2006 року строком на 5
років, та про зміни, підписані ОСОБА_5,
яка на той час не мала відповідних
повноважень, зареєстровані 21 січня 2010
року, згідно яких строк оренди вказаної
земельної ділянки визначено в
п'ятнадцять років, тобто до 18 грудня 2022
року. Тому і просив поновити строк
звернення до суду, визнати недійсними
зміни до договору оренди земельної
ділянки, визнати договір оренди
земельної ділянки припиненим та
зобов'язати відповідача повернути йому
земельну ділянку.

Рішенням Новоукраїнського
районного суду Кіровоградської
області від 27 листопада 2013 року позов
задоволено частково.

Визнано недійсними зареєстровані
21 січня 2010 року в Кіровоградській
регіональній філії Центр ДЗК за
№00 зміни до договору оренди
земельної ділянки, укладеного між
ОСОБА_3 та СТОВ «Колос», що
зареєстрований в Кіровоградській
регіональній філії ДП Центр ДЗК при
Держкомземі України за №332 від 18 грудня
2007 року.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку, що на час
підписання змін до договору оренди
земельної ділянки та їх державної
реєстрації ОСОБА_5 не мала відповідних
повноважень на вчинення даних дій, тому
в цій частині позов підлягає
задоволенню. В решті позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити за необґрунтованістю
та відсутністю спору, оскільки
відповідач СТОВ «Колос» не перешкоджає
позивачеві у користуванні земельною
ділянкою.

В апеляційній скарзі представник
позивача ставить питання про зміну
рішення суду та задоволення позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зазначає,
зокрема, що договір оренди від 7 червня
2006 року було зареєстровано 18 грудня 2007
року, а відтак він припинив свою дію 18
грудня 2012 року. Тому відповідно до ст.34
Закону України «Про оренду землі»
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором.

В частині задоволення вимог щодо
визнання недійсними змін до договору
оренди земельної ділянки рішення суду
не оскаржується.

У письмових в запереченнях проти
доводів апеляційної скарги відповідач
посилається, зокрема, на те, що у зв'язку
із закінченням строку дії договору
оренди 18 грудня 2012 року та припиненням
цього договору, що не оспорюється
сторонами, земельна ділянка СТОВ
«Колос» не використовується і не
обробляється, вільна від
сільськогосподарських культур, що
підтвердив у судовому засіданні і
представник позивача. Крім того,
позивач особисто у квітні 2013 року
отримував орендну плату і ніяких
спірних питань не було. Перешкод
позивачу відносно використання
останнім його земельної ділянки
господарство не завдає.

Відповідач належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, про що свідчить повідомлення
про вручення поштового відправлення, в
судове засідання представник не
з'явився, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників позивача, які
підтримували доводи скарги,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджується, що згідно
державного акту на право приватної
власності на землю серії IV- КР 005953 від 29
березня 2002 року позивачу передано у
приватну власність земельну ділянку
№581-1, 581-2 для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 5,14 га, яка розташована на
території Рівнянської сільської ради
Новоукраїнського району
Кіровоградської області (а.с.14).

Згідно довіреності, посвідченій
приватним нотаріусом Новоукраїнського
районного нотаріального округу 10
серпня 2004 року за реєстром №2306, позивач
уповноважив ОСОБА_5 розпоряджатися
земельною ділянкою, зокрема, здавати її
в оренду, а також здійснювати інші дії,
пов»язані з виконанням цього
доручення, яке дійсне до 10 серпня 2007
року (а.с.15,16).

Також встановлено і матеріалами
справи підтверджується, що 7 червня 2006
року між позивачем та відповідачем був
укладений договір оренди земельної
ділянки терміном на п'ять років,
підписаний зі сторони орендодавця не
особисто позивачем, а повіреною особою
ОСОБА_5, який зареєстровано 18 грудня 2007
року за № 332 Кіровоградською
регіональною філією ДП Центр ДЗК при
Держкомземі України (а.с.7).

Зміни до вищезазначеного
договору оренди, підписані від імені
орендодавця ОСОБА_5, були зареєстровані
21 січня 2010 року за № 00 (а.с.9).

Вимоги щодо їх недійсності
позивач обгрунтовував тим, що на час
підписання таких змін та їх державної
реєстрації ОСОБА_5 не мала відповідних
повноважень на вчинення даних дій.

Рішення суду першої інстанції в
цій частині щодо визнання їх
недійсними сторонами не оскаржується.

Відповідно до ст.31 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі припиняється в разі закінчення
строку, на який його було укладено, що
передбачено і розділом 7 договору
оренди земельної ділянки від 7 червня
2006 року.

У судовому засіданні сторони не
оспорювали, що припинення договору
оренди земельної ділянки мало місце
саме 18 грудня 2012 року, тобто у зв'язку із
закінченням строку його дії.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Умови повернення орендодавцеві
земельної ділянки у разі припинення
або розірвання договору оренди землі
на умовах, визначених договором,
передбачені положеннями ст. 34 Закону
України «Про оренду землі». Орендар не
має права утримувати земельну ділянку
для задоволення своїх вимог до
орендодавця. У разі невиконання
орендарем обов'язку щодо умов
повернення орендодавцеві земельної
ділянки орендар зобов'язаний
відшкодувати орендодавцеві завдані
збитки.

Посилання у скарзі на
необхідність складання акту передачі
або угоди саме при припиненні договору,
як ст.17 Закону України «Про оренду
землі», так і умовами договору оренди
не передбачено, як і не доведено, що
орендодавець звертався з такою вимогою
до орендаря в позасудовому порядку і
останній відмовився здійснити
передачу землі у такій формі.

У судовому засіданні встановлено
і не заперечується представниками
позивача, що відповідач не
використовує земельну ділянку, що не
перешкоджає позивачу у користуванні
нею.

По суті спір в цій частині
заявлених вимог відсутній.

Відповідно до ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частина 1 статті 11 ЦПК України
передбачає, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Посилання у судовому засіданні
представника позивача щодо
знаходження земельної ділянки у
неналежному стані та відсутність
будь-яких доказів з цього приводу
висновків суду не спростовує. При
цьому, умовами договору оренди
визначено повернення земельної
ділянки орендарем у належному стані, не
гіршому у порівнянні з тим, у якому він
одержав її в оренду (розділи 4,6), а
положеннями вищезазначеного Закону
передбачено, що у разі невиконання
орендарем обов'язку щодо умов
повернення орендодавцеві земельної
ділянки, орендар зобов'язаний
відшкодувати орендодавцеві завдані
збитки. А тому у разі порушення свого
цивільного права, невизнання або
оспорювання позивач не позбавлений
можливості звернутися за захистом
відповідно до вимог зазначеного
Закону.

Тому не ґрунтуються на законі та є
безпідставними доводи скарги в цій
частині, які не містять посилань на
докази, які б спростовували висновки
суду першої інстанції, вони були
предметом розгляду в судовому
засіданні і їм дана належна оцінка.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Надані сторонами докази оцінені судом
відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК
України. Посилання у ній відносно
розірвання договору та виплати
орендної плати не є предметом розгляду
даної справи. Оскільки судом першої
інстанції не вирішено питання відносно
судових витрат, відповідно до ст.220 ЦПК
України суд може ухвалити додаткове
рішення. Інші доводи скарги також не
дають підстав для висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
або процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків, покладених в основу рішення
в цій частині, яке є по суті правильним,
а доводи апеляційної скарги не є
істотними. В межах заявлених вимог,
зазначених сторін і доводів
апеляційної скарги підстав для його
зміни в оскаржуваній частині не
встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити, а
рішення Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 27
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча:

Судді: