Апеляційний суд Кіровоградської
№ 22-ц/781/445/14 Головуючий у суді І-ї
інстанції Отян О.В.
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

04.02.2014 р. колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі - Задираці Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді апеляційну
скаргу селянського фермерського
господарства «Дєдов» на рішення
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області від 05.11.2013 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до
селянського фермерського господарства
«Дєдов» про визнання договору оренди
недійсним, -

Встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до селянського
фермерського господарства «Дєдов», в
якому просить визнати недійсним
договір оренди належної їй земельної
ділянки НОМЕР_1, площею - 3,87 га,
розташованої на території Соснівської
сільської ради, укладеного з
відповідачем та зареєстрованого в
Державному реєстрі земель 28.09.2010 року
під №39. Як підставу зазначила
відсутність в договорах істотних умов,
згідно ст.15 Закону України «Про оренду
землі», а саме :

- в пункті «об'єкт оренди» не вказаний
кадастровий номер земельної ділянки,
місце розташування;

- відсутні умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки;

- в пункті «ризик випадкового знищення
або пошкодження об'єкта оренди чи його
частини» не визначено зміст істотної
умови.

На думку позивача вказані недоліки
договору свідчать про те, що сторони не
дійшли згоди щодо істотних умов
договору.

Заочним рішенням Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 05.11.2013 року позов
задоволено. Визнано недійсним з
моменту вчинення договір оренди землі
від 26.05.2009 року, укладений між
селянським фермерським господарством
«Дєдов» та ОСОБА_2, зареєстрований в
Олександрівському КРФЗКД від 28.09.2010
року під №39.

Заслухавши доповідача, учасників
судового розгляду, обговоривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, з підстав,
передбачених ст. 309 ЦПК України.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність у оспорюваному договорі
оренди землі таких істотних умов, як
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, а також не визначено
хто із сторін договору несе
відповідальність в разі випадкового
знищення або пошкодження об'єкту
оренди, що є порушенням ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» та
підставою для визнання договору
недійсним.

Проте, погодитися з висновком суду
першої інстанції неможливо, виходячи з
наступного.

Апеляційним судом встановлено, що
позивач є власником земельної ділянки
НОМЕР_1, площею 3,87 га, яка розташована на
території Соснівської сільської ради,
що посвідчується копією Державного
акту (а.с. 6-7). Між сторонами по справі у
2009 році укладено договір оренди землі
терміном на 5 років, зареєстрований в
державному реєстрі земель від 28.09.2010
року під №39 (а.с. 12-13). Згідно акту
прийому-передачі земельних ділянок від
2010 року позивач передав відповідачу
земельну ділянку НОМЕР_1 (а.с. 13 на
звороті).

З встановлених обставин справи
вбачається, що спірні правовідносини
регулюються ЦК України, Законом
України "Про оренду землі". За змістом ч.
1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
"Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року №
161-ХІУ (далі - Закон № 161-ХІУ) (в редакції
на час укладення договору оренди)
істотними умовами договору оренди
землі окрім інших є також умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки. В позовній заяві
ОСОБА_2 не наводить запропонованих нею
конкретних умов передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, яка вона
наполягали внести до договору, а
відповідач відмовився від цього.
Заявляючи позов про визнання недійсним
договору оренди землі, позивач не
зазначила, у чому полягає порушення її
прав як орендодавця відсутністю у
договорі конкретно визначеної умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною 3 ст.13 ЦК України визначено, що
не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції залишив поза увагою вимоги
ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про
те, що в порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
не встановив, чи дійсно порушуються
права позивача у зв'язку з відсутністю
в договорі оренди зазначеної умови, її
істотності, а також судом не з'ясовано,
в чому саме полягає порушення законних
прав позивача.

З змісту позовної заяви ОСОБА_2 не
вбачається, що відсутністю у договорі
оренди землі такої істотної умови як
умови передачі у заставу, внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки порушуються її права
та які конкретно. Питання щодо умов про
ризики випадкового знищення або
пошкодження об'єкту оренди
врегульовано ст..11 Закону України «Про
оренду землі», згідно якого ризик
випадкового знищення або пошкодження
об'єкта оренди несе орендодавець, якщо
інше не передбачено договором оренди
землі.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів дійшла переконання, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
що є підставою для його скасування та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу селянського
фермерського господарства «Дєдов»
задовольнити.

Рішення Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 05.11.2013
року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
селянського фермерського господарства
«Дєдов» про визнання договору оренди
недійсним відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: