Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М.
,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві залі
суду № 1 справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом мотивуючи тим, що 06.06.2007 року
між позивачем та відповідачем ОСОБА_1
було укладено кредитний договір, на
підставі якого позичальнику було
надано кредит в сумі 38980 грн. з оплатою
процентів за користування кредитом в
розмірі, визначеному договором,
строком до 06.06.2012 року, відповідно до
умов договору позичальник
зобов'язувався своєчасно сплачувати
кредит, проценти, нараховані за
обслуговування кредиту, але своїх
зобов'язань не виконав, загальна сума
заборгованості відповідача з
нарахованими процентами, пенею,
штрафом станом на 05.08.2013 року становить
86726 грн.22 коп. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором з
відповідачем ОСОБА_2 укладено договір
поруки, згідно якого поручитель
поручилася за виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором у
повному обсязі, в разі невиконання
зобов'язань за кредитним договором
поручитель та позичальник
відповідають як солідарні боржники.
Оскільки боржником умови кредитного
договору не виконані, то позивач просив
суд стягнути з відповідачів солідарно
вказану суму боргу та судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю підтримав
позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник
позов не визнали, представник
відповідача в суді пояснила, що між
позивачем та ОСОБА_1 дійсно 06.06.2007 року
було укладено кредитний договір,
згідно якого відповідачу надано кредит
в сумі 38980 грн. на придбання
транспортного засобу, відповідач мав
сплачувати щомісячно суму мінімально
необхідного платежу 1033,97 грн., по
травень 2008 року включно відповідач
сплачував на погашення кредиту
щомісячно 1250 грн. і не мав
заборгованості, також 06.06.2007 року він
уклав з ВАТ УСК «Дженералі Гарант»
договір добровільного страхування
транспортного засобу по програмі
КАСКО, 10.10.2007 року трапився страховий
випадок- було пошкоджено автомобіль
відповідача, оцінена сума шкоди
складає 26518,46 грн., страхова компанія
була готова здійснити виплату
страхового відшкодування
вигодонабувачу - ПАТ КБ «Надра», але
банк не повідомив страховику
реквізитів для отримання коштів, така
поведінка банку призвела до того, що
заборгованість відповідача не була
зменшена на суму страхового
відшкодування, оскільки автомобіль не
було відремонтовано, то страхова
компанія у травні 2008 року відмовила
відповідачу в подальшому страхуванні
автомобіля, тобто, в даному випадку має
місце прострочення кредитора, а тому з
відповідача не може стягуватися сума
боргу з урахуванням індексу інфляції,
оскільки порушення зобов'язання
сталося з вини кредитора, то нарахована
банком пеня і штраф до стягнення не
підлягають, крім того, розрахунок боргу
проведено невірно, оскільки відсоткова
ставка за кредитом встановлена в
розмірі 13,8 % річних, а розрахунок
проведено із відсоткової ставки 19,4 %
річних.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, надала письмову заяву
щодо розгляду справи без її участі, в
якій просила суд в задоволенні позову
відмовити, оскільки кредитор не
пред'явив до неї вимоги як до
поручителя протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання, а тому на
підставі ч.4 ст. 559 ЦК України договір
поруки є припиненим.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, представника
відповідача, оглянувши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення
частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що між ВАТ КБ
«Надра» та відповідачем ОСОБА_1
06.06.2007 року було укладено договір
«Автопакет» № 225/П/33/2007/980, за умовами
якого банк надає позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошові кошти
в сумі 38980 грн. на придбання
транспортного засобу з терміном
погашення до 06.06.2012 року, що
стверджується копією цього договору
/а.с.6-11/.

Згідно п.п.1.2.1-1.2.2 цього договору банк
також відкриває позичальнику на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості та платності
відновлювальну траншеву кредитну
лінію з лімітом 212,22 грн., кожний окремий
транш надається позичальнику строком
на 12 місяців, ціль надання кредитної
лінії: витрати позичальника на
страхові платежі згідно договору
страхування. Також кожний наступний
транш позичальник отримує лише за
умови, що він не має заборгованості за
кредитною лінією чи розмір такої
заборгованості та розмір наступного
траншу не перевищує ліміт кредитної
лінії, який визначений у договорі.

Умовами договору передбачено плату за
користування коштами в рамках ліміту
кредитної лінії у розмірі 2,23 % на місяць
/п.1.2.3 кредитного договору/.

В судовому засіданні встановлено, що
крім кредиту в сумі 38980 грн.,
позичальнику було надано тільки один
транш в рамках ліміту кредитної лінії
на суму 2186 грн.78 коп., що стверджується
копією меморіального ордера № 490 від
06.06.2007 року /а.с.60/.

Як слідує з тексту кредитного договору,
відсотки за користування кредитом
розраховуються банком на підставі
відсоткової ставки у розмірі 13,8 %
річних крім плати за користування
коштами в межах ліміту кредитної лінії
/п.1.1.3 договору/.

З пояснень представника позивача в
судовому засіданні встановлено, що
позичальнику було надано кредит під 19,4
% річних, а відсоткова ставка 13,8 % річних
встановлена банком для кредитів в
іноземній валюті, а тому в договорі
допущено описку.

При вирішенні цього питання суд
виходить з наступного.

Так, п.2.2.1 договору передбачено, що
позичальник повертає кредит та сплачує
банку відсотки безготівковим
перерахуванням або внесенням
готівкових коштів на поточний рахунок
шляхом сплати суми мінімально
необхідного платежу, розмір якого
складає 1033 грн.97 коп.

Судом встановлено, що щомісячна сума
мінімально необхідного платежу
складається із плати по тілу кредиту
та відсотків по кредиту /ця сума
розрахована із відсоткової ставки 19,4 %,
а саме: 38980 грн. х 19,4 % = 7562 грн. за рік,
630,17 грн. за місяць, 630,17 : 30 дн. х 25 дн.= 525,15
грн. плати на відсотки за 06.2007 року на
дату укладення договору + 508,82 грн. по
тілу кредиту = 1033,97 грн./.

Отже, умовами договору дійсно
передбачено плату на погашення кредиту
виходячи із відсоткової ставки 19,4 %
річних.

В договорі поруки, який було укладено
06.06.2007 року між банком та відповідачкою
ОСОБА_2 вказано на те, що поручитель
поручається перед кредитором за
належне виконання боржником взятих
зобов'язань, що витікають із кредитного
договору «Автопакет» № 225/П/33/2007/980 від
06.06.2007 року, в тому числі: повернути
кредит до 06.06.2012 року в сумі 38980 грн.;
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами із розрахунку 19,4 %
річних; сплатити інші платежі та
можливі штрафні санкції, передбачені
договором, що стверджується копією
договору поруки /а.с.12-13/.

Судом приймаються до уваги і ті
обставини, що відповідач ОСОБА_1
сплачував на користь банку щомісячно
на погашення заборгованості за
кредитним договором в період з 19.07.2007
року по 20.05.2008 року суму мінімально
необхідного платежу, розрахованого з
врахуванням відсоткової ставки 19,4 %
річних, що вбачається з розрахунку
заборгованості /а.с.14/, та свідчить про
те, що позичальник погодився з умовами
кредитного договору і виконував їх.

Отже, оскільки строк, на який надано
кредит, визначений саме виходячи з
того, що на його повне погашення
позичальник має сплачувати суму
щомісячного мінімального необхідного
платежу-1033,97 грн., цей платіж
розраховано з відсотковою ставкою 19,4 %
річних, та з врахуванням вищенаведених
обставин, суд вважає , що відсоткова
ставка за кредитним договором, який
було укладено з відповідачем ОСОБА_1,
становить саме 19,4 % річних, а при
відсотковій ставці 13,8 % річних сума
щомісячного платежу була б іншою і
строк кредитування мав бути також
іншим при сумі кредиту 38980 грн.

В суді також було встановлено, що
позичальник не виконав умови
кредитного договору щодо своєчасного
повернення основного кредиту та сплати
відсотків за користування кредитом,
передбачених умовами кредитного
договору.

Наведене підтверджується розрахунком
заборгованості за кредитним
договором, який було проведено
позивачем станом на 05.08.2013 року /а.с.14-18/.

З цього розрахунку вбачається, що
позичальник з червня 2008 року перестав
сплачувати кошти на погашення кредиту.

Заперечуючи проти позову відповідач
ОСОБА_1 та його представник посилалися
на те, що кредитором не було вчинено
необхідних дій для одержання суми
страхового відшкодування від
страховика на підставі договору
страхування, за яким банк визнано
вигодонабувачем, а це призвело до того,
що позичальник не мав можливості
виконувати умови кредитного договору.

З матеріалів оглянутої в судовому
засіданні цивільної справи № 2-2386/2008
рік слідує, що ОСОБА_1 звертався з
позовом до УСК «Дженералі Гарант» щодо
стягнення на його користь страхового
відшкодування внаслідок пошкодження
його автомобіля, до участі в розгляді
даної справи в якості 3-ї особи було
залучено ВАТ КБ «Надра», але на
підставі заяви позивача цей позов
залишено без розгляду згідно ухвали
суду від 14.05.2008 року.

В судовому засіданні також
встановлено, що 04.11.2009 року
Білоцерківським міськрайонним судом
постановлено рішення по справі за
позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської
філії УСК «Дженералі Гарант», 3-я особа:
ВАТ КБ «Надра» , про стягнення
страхового відшкодування, пені,
матеріальних збитків і моральної шкоди
за договором страхування, згідно якого
в задоволенні позову відмовлено.

Це рішення залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 04.02.2010 року, в якій зокрема, вказано
на те, що позивач не мав повноважень та
права звертатися до суду з позовними
вимогами в інтересах банку та вимагати
стягнення страхового відшкодування на
користь банку; крім того, позивач по
справі порушив умови договору
добровільного страхування, що
встановив суд першої інстанції і з чим
погодився суд апеляційної інстанції.

Наведене стверджується копією ухвали
апеляційного суду /а.с.66-67/.

Суду не було надано належних доказів
того, що страховиком нараховано
страхове відшкодування внаслідок
пошкодження автомобіля ОСОБА_1 та в
якому розмірі, що саме з вини банку це
страхове відшкодування не було
виплачено.

Крім того, умовами кредитного договору,
на який вказано вище, не передбачено
підстав для невиконання договору
позичальником в зв'язку з невиплатою
страхового відшкодування та зменшення
кредитної заборгованості на суму
страхового відшкодування, якщо ці
кошти банком не отримані.

Таку правову позицію викладено в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04.12.2013 року по
справі № 6-39373св13, копія якої є в
матеріалах справи /а.с.55-58/.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, позичальником
порушено умови кредитного договору
щодо своєчасної сплати необхідних
коштів на погашення кредиту, відсотків
та сплати необхідних коштів за
кредитною лінією.

Так, станом на 05.08.2013 року за
позичальником рахується
заборгованість в загальній сумі 86 726
грн.22 коп., а саме: заборгованість по
тілу кредиту -34363,71 грн.; заборгованість
по сплаті відсотків-35681,51 грн.; пеня за
прострочення сплати кредиту-8358,16 грн.;
штраф -3898 грн.; сума індексації за
період прострочення платежів-4424,84 грн.

Цей розрахунок приймається судом до
уваги, оскільки він не спростований
відповідачем та його представником,
проведений згідно з умовами кредитного
договору, при цьому враховано всі
здійснені позичальником платежі на
погашення кредиту.

Згідно з п.п.5.1, 5.2 кредитного договору, у
разі прострочення позичальником
строку сплати мінімальних необхідних
платежів по погашенню
кредиту/кредитної лінії, позичальник
сплачує банку пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на час
виникнення заборгованості, за кожен
день прострочення.

А у разі порушення позичальником вимог
п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору,
позичальник зобов'язаний сплатити
штраф у розмірі 10% від суми кредиту, за
кожен випадок.

Відповідно до умов кредитного
договору, пеня і штраф нараховуються за
різні порушення.

При цьому судом приймаються до уваги ті
обставини, що згідно п.7.3 кредитного
договору сторони, керуючись ст.259 ЦК
України, дійшли згоди збільшити строк
позовної давності до 10 років.

А тому строки позовної давності в
даному випадку по кожному виду
платежів не є порушеними, на що судом
звертається увага, оскільки кредит
надавався на споживчі цілі.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України
неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова
сума або інше майно, яке боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

За ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Як роз'яснено в п.27 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року за № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
положення ч.3 ст.551 ЦК про зменшення
розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК, які
мають іншу правову природу. При цьому
проценти, які підлягають сплаті згідно
з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому
порядку не підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні ч.3
ст.551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь
виконання зобов"язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов"язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу /наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов"язання/.

Заперечуючи проти позову, представник
відповідача посилалася на приписи ч.3
ст.551 ЦК України.

Так, з наданих представником
відповідача доказів вбачається, що
ОСОБА_1 з 27.11.2012 року перебуває в шлюбі з
ОСОБА_3, вони разом виховують її дітей
від першого шлюбу- синів ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народилася
спільна донька ОСОБА_6, що
стверджується копіями свідоцтв про
народження дітей, про шлюб, довідкою КП
Білоцерківської міської ради ЖЕК № 7
про склад сім'ї від 24.01.2014 року, сам
відповідач тимчасово не працює, його
дружина перебуває у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Наведені обставини суд вважає
істотними для зменшення розміру
неустойки, оскільки у відповідача
склалося тяжке матеріальне становище.

Загальний розмір неустойки /пені і
штрафу/ за розрахунком банку становить
12256 грн. 16 коп., суд вважає за можливе
зменшити його до 1000 грн. з врахуванням
майнового стану сім'ї позичальника.

За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем розраховано інфляційні
збитки на суму заборгованості в
розмірі 4424 грн.84 коп. за період з 05.08.2010
року, розрахунок проведено з
врахуванням індексів інфляції за
даними Держкомстату України.

Таким чином, на користь позивача
належить стягнути заборгованість за
кредитним договором в сумі 75470 грн.06
коп., а саме: 34363,71 грн.-заборгованість за
тілом кредиту, 35681,51 грн.-заборгованість
за відсотками, 4424,84 грн.-інфляційні
збитки, 1000 грн.- неустойка.

З матеріалів справи вбачається, що в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між ВАТ КБ «Надра»
та відповідачем ОСОБА_2 06.06.2007 року було
укладено договір поруки, за умовами
якого поручитель зобов'язується
відповідати за повне та своєчасне
виконання боржником його боргових
зобов'язань за кредитним договором в
повному обсязі таких зобов'язань,
включаючи сплату кредиту, відсотків за
користування кредитом, штрафних
санкцій та відшкодування збитків.

Поручитель та боржник відповідають як
солідарні боржники, що означає, що
кредитор може звернутись з вимогою про
виконання боргових зобов'язань як до
боржника, так і до поручителя, чи до
обох одночасно.

Наведене стверджується копією
договору поруки, на який вказано вище.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
/боржник/ зобов'язана вчинити на
користь другої сторони /кредитора/
певну дію /передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо/ або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
/неналежне виконання/.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа /кредитодавець/
зобов"язується надати грошові кошти
/кредит/ позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику /грошові кошти у такій самій
сумі/ у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно зі ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Відповідно до ст.543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
/солідарних боржників/ кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Солідарні боржники залишаються
зобов'язаними доти, доки їхній
обов'язок не буде виконаний у повному
обсязі.

Виконання солідарного обов'язку у
повному обсязі одним із боржників
припиняє обов'язок решти солідарних
боржників перед кредитором.

За ст.544 ЦК України боржник, який
виконав солідарний обов'язок, має право
на зворотну вимогу /регрес/ до кожного з
решти солідарних боржників у рівній
частці, якщо інше не встановлено
договором або законом, за вирахуванням
частки, яка припадає на нього.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання або розірвання договору;
зміна умов зобов'язання; сплата
неустойки; відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Представник позивача просив суд
стягнути заборгованість за кредитним
договором солідарно з обох
відповідачів.

В письмових запереченнях на позов
відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що
договір поруки є припиненим, оскільки
банк не пред'явив до неї вимоги про
погашення боргу протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання.

За ч.4 ст.559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

В п.24 наведеної вище Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року за № 5 передбачено,
що пред'явленням вимоги до поручителя є
як направлення/вручення йому вимоги
про погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається з договору поруки, строк
його дії не встановлений.

А строк виконання основного
зобов'язання, визначений кредитним
договором, до 06.06.2012 року, а тому позивач
мав пред'явити вимогу до поручителя до
06.12.2012 року.

Представником позивача надано суду
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення на
ім'я ОСОБА_2, яке надсилалося 04.01.2013 року,
отримано 12.01.2013 року /а.с.83/, самого
тексту цього повідомлення не надано.

З позовом до суду банк звернувся в
жовтні 2013 року.

Тобто, доказів того, що в установлений
законом шестимісячний строк від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання кредитором пред'явлена
вимога до поручителя, суду не надано, а
тому згідно наведених правових норм
порука є припиненою.

Отже, суд відмовляє в задоволенні
позову в частині вимог до поручителя.

З матеріалів справи також вбачається,
що 04.02.2011 року проведено державну
реєстрацію Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра» в
зв'язку зі зміною найменування
юридичної особи, що стверджується
копією свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи /а.с.25/.

А як передбачено п.1.2 Статуту ПАТ КБ
«Надра» /нова редакція/, ПАТ КБ «Надра»
є правонаступником всіх прав та
зобов'язань акціонерного комерційного
банку «Надра», що стверджується
випискою зі Статуту банку /а.с.26-27/.

На підставі ст.ст. 79,88 ЦПК України
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача ОСОБА_1 на користь
позивача і судові витрати по справі, а
саме: судовий збір в сумі 754 грн.70 коп.
пропорційно до задоволеної частини
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 543, 544, 549, 551, 610, 611,
625, 1048, 1049, 1050,1054 ЦК України, ст.ст.10, 60, 79,
88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 75470 грн.06 коп. та судовий
збір в сумі 754 грн.70 коп., всього 76224
грн.76 коп.

В решті позову та в частині вимог до
ОСОБА_2- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя А. М. Дмитренко