АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/874/14
Головуючий 1 інст. - Срокіна
Справа №639/5656/13-ц
Доповідач - Шаповал Н.М.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Котелевець А.В.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 10 грудня 2013 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Харківський
машинобудівний завод «Світло шахтаря»
до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи:
Управління служб у справах дітей
департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради,
Об»єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Альянс -
2007», Жовтневий РВ у м. Харкові ГУДМСУ
України у Харківській області про
визнання недійсним договору найму
житлового приміщення. Виселення без
надання іншого житлового приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2011 року ПАТ «Харківський
машинобудівний завод «Світло шахтаря»
звернулось до суду з вказаним позовом,
в обґрунтування яких зазначило, що
01.07.2013 року між ОСОБА_3 та ВАТ
«Харківський машинобудівний завод
«Світло шахтаря» було укладено договір
іпотеки, відповідно до умов якого
ОСОБА_3 у забезпечення виконання
прийнятих на себе зобов»язань за
договором позики від 07.05.2003 року
передала позивачу в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1.

Під час розгляду Жовтневим районним
судом м. Харкова у грудні 2010 року
цивільної справи №22-ц5364/2011 позивачу
стало відомо, що в порушення п.9
договору іпотеки ОСОБА_3 25.01.2006 року
уклала договір найму жилого приміщення
з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та їх неповнолітньою
дитиною ОСОБА_5, відповідно до якого
надала вказаним особам у постійне
користування предмет іпотеки без згоди
позивача. У зв»язку з цим, позивач
просив визнати договір найму жилого
приміщення квартири АДРЕСА_1 недійсним,
з підстав, передбачених ст.. 215 ЦК
України, виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 із спірної квартири без надання
іншого житлового приміщення та зняти
відповідачів з реєстраційного обліку.

Згідно з копією статуту ПАТ
«Харківський машинобудівний завод
«Світло шахтаря» (а.с. 73-74 т.1) було
змінено найменування ВАТ «Харківський
машинобудівний завод «Світло шахтаря»
на ПАТ «Харківський машинобудівний
завод «Світло шахтаря».

Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 10 грудня 2013 року позовні
вимоги ПАТ «Харківський
машинобудівний завод «Світло шахтаря»
задоволено частково. Визнано недійсним
з моменту його укладення договір найму
житлового приміщення - квартири
АДРЕСА_1 від 25 січня 2006 року, укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_2. Виселено
ОСОБА_4, ОСОБА_2 з усіма членами сім»ї -
ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

З таким рішенням суду не погодилась
ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ПАТ «Харківський машинобудівний завод
«Світло шахтаря».

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід скасувати з підстав,
передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалене у справі судове рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Приймаючи рішення про задоволення
позову районний суд виходив із того, що
договір найму спірного жилого
приміщення був укладений з порушеннями
вимог ст. 12 Закону України « Про
іпотеку» без згоди іпотекодержателя,
тому він є недійсним. Також
відповідачів виселено з квартири без
надання іншого жилого приміщення, що є
наслідком недійсності договору найму.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна за таких
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належить
за договором купівлі - продажу від 07. 05.
2003 року квартира АДРЕСА_1. ( а.с. 78 - 80 т. 1)

07. 05. 2003 року між ВАТ « Харківський
машинобудівний завод « Світло шахтаря»
та ОСОБА_3 укладено договір займу, за
умовами якого завод надав ОСОБА_3 33 000
грн. на придбання вказаної квартири
строком на 10 років з кінцевою датою
повернення - червень 2013 року ( а.с. 57 т. 1 )

В забезпечення виконання зобов'язань
за договором займу між ВАТ «
Харківський машинобудівний завод «
Світло шахтаря » та ОСОБА_3 укладено
іпотечний договір, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1. ( а.с. 14)

За змістом п. 9 вказаного договору
іпотекодавець не вправі без письмової
згоди іпотекодержателя укладати
договори користування спірною
квартирою.

Між тим, 23. 01. 2006 року ОСОБА_3 уклала
договір найму житла, посвідченого
начальником ЖЕК ВАТ «Харківський
машинобудівний завод «Світло шахтаря»
з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , шляхом
надання у постійне користування
вказаного жилого приміщення без згоди
іпотекодержателя. ( а.с. 5 т. 1)

Згідно ст.ст. 9, 12 Закону України «Про
іпотеку», іпотекодавець має право
виключно на підставі згоди іпотеко
держателя передавати предмет іпотеки в
спільну діяльність, лізинг, оренду,
користування.

Правочин щодо відчуження
іпотекодавцем переданого і іпотеку
майна або його передачі в наступному
іпотеку, спільну діяльність, лізинг,
оренду чи користування без згоди
іпотекодержателя є недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Договір іпотеки є похідним від
зобов'язання за договором.

За змістом ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК
України право застави припиняється у
разі припинення зобов'язання,
забезпеченого заставою.

За змістом ч. 1 ст. 545 ЦК України,
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Із довідки, виданої ВАТ «Харківський
машинобудівний завод «Світло шахтаря»
від 18. 11. 2013 року № 1217 вбачається, що
станом на 01. 06. 2013 року сума займу у
розмірі 33 000 грн., яка була надана ОСОБА_3
для купівлі спірної квартири, сплачена
нею у повному обсязі. ( т. 2 а.с. 57)

Вказані обставини не оспорюються
сторонами по справі.

З урахуванням наведеного, слід дійти
висновку, що зобов'язання, яке було
забезпечено заставою, припинило свою
дію 01. 06. 2013 р. у зв'язку з погашенням у
повному обсязі ОСОБА_3 суми
заборгованості за договором займу. А
тому, припинив дію і договір іпотеки на
спірну квартиру, який є похідним від
договору займу.

За таких обставин, права та інтереси
позивача нічим не порушені, у зв'язку з
чим у задоволенні позову про визнання
недійсним договору найму жилого
приміщення слід відмовити.

Посилання представника позивача на те,
що на час звернення з позовом договір
іпотеки не припинив свою дію, оскільки
не було ОСОБА_3 у повному обсязі
сплачено всієї суми за договором займу
не є підставою для задоволення позову,
оскільки вказані правовідносини є
триваючими.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції було залучено до матеріалів
справи довідку про погашення ОСОБА_3
всієї суми за договором займу, однак
районний суд не дав правової оцінки
вказаним обставинам, які свідчать про
те, що зобов'язання, яке було
забезпечено заставою, припинило свою
дію.

Вимоги позивача про виселення та
зняття відповідачки з реєстраційного
обліку є похідними від позову про
визнання недійсним договору найму
спірної квартири, а тому у цій частині
також слід відмовити у позові.

Крім того, з позовом про виселення має
право звертатися власник квартири,
яким є ОСОБА_3 , між тим, вона не є
позивачкою і з такими вимогами не
зверталась.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319
ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Харкова від 10 грудня 2013 року
скасувати.

Відмовити Публічному
акціонерному товариству «Харківський
машинобудівний завод «Світло шахтаря»
у задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
найма жилого приміщення, виселення без
надання іншого приміщення та зняття з
реєстрації.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: