АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/703/2014
Головуючий у 1 інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Андрієнко А.М.

при секретарі Іванову Ф.О.

за участю представника
позивача Саповського О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві в залі
суду справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПРИВАТБАНК»,
подану представником за довіреністю
Шулікою Аліною Володимирівною, на
заочне рішення Дніпровського
районного суду м.Києва від 02 жовтня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_3 30493,11 грн.
заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09
січня 2006 року між сторонами укладено
Договір №б/н про надання кредитних
коштів у розмірі 5000 грн., зі сплатою 48%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Позичальник умов договору не
дотримався, внаслідок чого станом на 26
лютого 2013 року утворилась
заборгованість, яка складається з 4985,20
грн. - заборгованість за кредитом, 23579,67
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 1428,24 грн. - штраф
(прострочена складова).

Заочним рішенням Дніпровського
районного суду м.Києва від 02 жовтня 2013
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в інтересах якого
діє представник за довіреністю Шуліка
А.В., подано апеляційну скаргу, у якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що згідно п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг
передбачена лонгація договору доти,
доки одна із сторін не проінформує іншу
про припинення договору. У зв»язку із
цим вважає, що судом необґрунтовано
застосовано строки позовної давності.

В судовому засіданні
представник позивача апеляційну
скаргу підтримав.

Відповідач в судове засідання не
з»явився, про день, час і місце розгляду
справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів ухвалила розглядати
справу за відсутності нез»явившихся
осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого по справі рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції
та убачається з матеріалів справи, 09
січня 2006 року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
відкрито рахунок на ім»я відповідача,
якому надано послугу у наданні
кредитного ліміту в сумі 5000 грн., зі
сплатою 4% на місяць з розрахунку 360 днів
у році.

Із пункту 6.5 Умов та правил надання
банківських послуг вбачається, що
клієнт зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом та
відсотками за користування ним,
перевитратами платіжного ліміту, а
також сплачувати комісію на умовах,
передбачених договором.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
строк дії договору закінчився 10 січня
2008 року та у відповідності із вимогами
п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист
прав споживачів» присікається право
кредитодавця вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

З такими висновками колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України
передбачено, що сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Обгрунтовуючи підставність позову,
позивач послався на те, що відповідач
зобов»язання за договором належним
чином не виконував, внаслідок чого
виникла заборгованість, яка
складається з 4985,20 грн. - заборгованість
за кредитом, 23579,67 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом,
500 грн. - штраф (фіксована частина), 1428,24
грн. - штраф (прострочена складова), яку
банк просив стягнути на свою користь.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов»язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов , визначених змістом зобов»язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України
строком дії договору є час, протягом
якого сторони можуть здійснити свої
права і виконати обов»язки відповідно
до договору. Закінчення строку дії
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало під час дії договору.

Згідно із ч.5 ст. 261 ЦК України за
зобов»язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Із пункту 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг убачається, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
термін.

Зазначене свідчить про те, що
сторони, укладаючи договір, досягли
згоди, що по закінченню строку його дії
відповідна картка продовжується
банком на новий строк, якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не надійшло заяви держателя про
закриття картрахунку, а відтак
продовжується строк дії кредитного
договору, тобто, момент досягнення
домовленості вважається таким, що
настав.

Таким чином, на підставі умов
кредитного договору, строк дії картки
та строк дії кредитного договору
поновлюється кожного разу із спливом
терміном дії картки.

Із матеріалів справи убачається,
що з моменту укладення договору
сторонами не заявлялось про намір його
припинити.

Проте, суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що пролонгація договору
полягає у продовженні його строку із
збереженням тих умов, на яких його було
укладено (якщо інше не передбачено
договором), зокрема, щодо самої умови
про порядок пролонгації договору, які
також залишаються чинними.

Ураховуючи викладене, суд першої
інстанції помилково вважав, що строк
кредитного договору закінчився, відтак
безпідставно застосував при вирішенні
цього спору строки позовної давності.

Оскільки відповідачем умови договору
не виконуються, внаслідок чого
утворилась заборгованість, позовні
вимоги підлягають задоволення, а сума
заборгованості стягненню з
відповідача на користь позивача.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги, скасування
рішення суду першої інстанції з
ухваленням нового про задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПРИВАТБАНК», подану
представником за довіреністю Шулікою
Аліною Володимирівною, задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського
районного суду м.Києва від 02 жовтня 2013
року скасувати та ухвалити нове
наступного змісту.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитом в сумі 4985,20
грн.; заборгованість по процентам за
користування кредитом 23579,67 грн.; штраф
(фіксована частина) в сумі 500 грн.; штраф
(прострочена складова) в сумі 1428, 24 грн.,
а всього стягнути 30493 (тридцять тисяч
чотириста дев»яносто три) гривні 11
копійок .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 304
(триста чотири) гривні 93 копійки у
рахунок відшкодування витрат на оплату
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

А.М. Андрієнко