АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/347/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 30 Чепурний О.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. УХВАЛА
03 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Пономаренко В. В. суддів
Охріменко Н. І. , Захарова А. Ф. при
секретаріВолвенко А.В. за участю:
представника позивача ОСОБА_6
представників відповідачів ОСОБА_7,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_10 на рішення Драбівського
районного суду Черкаської області від
10 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_10 до ОСОБА_11 та ОСОБА_9 про
відшкодування матеріальної та
в с т а н о в и л а :
У вересні 2011 року ОСОБА_10 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 5 березня 2008 року
вона з ОСОБА_9 уклали договір оренди
нежитлового приміщення строком з 5
березня 2008 року по 5 березня 2018 року,
згідно якого вона отримала в оренду
частину підвального приміщення, площею
70 кв.м, розташованого у АДРЕСА_1, для
організації та здійснення
підприємницької діяльності.
Усі умови договору оренди були
погоджені з ОСОБА_9, який запевнив її у
тому, що орендоване приміщення
належить йому. Зокрема вони узгодили,
що на суму вартості ремонту буде
зменшено розмір орендної плати.
Вона зробила капітальний ремонт в
орендованих приміщеннях на суму 107 508
грн. 10 коп. і коли його закінчувала,
відповідач ОСОБА_11 направила їй лист, в
якому запропонувала укласти договір
оренди на інших умовах.
Вона не погодилась, так як вважала, що
ОСОБА_11 не має відношення до
орендованого приміщення. У подальшому
ОСОБА_11 звернулась до суду і договір
оренди було визнано не укладеним.
Вважає, що відповідачі, які ввели її в
оману, повинні відшкодувати витрати на
зроблений нею ремонт відповідно до
приписів ст. ст. 216, 1166, 1213 ЦК України, так
як вони фактично і юридично є
співвласниками спірного приміщення.
Також зазначила, що вказаними діями
відповідачів їй завдано моральну
шкоду, яку вона оцінює у 5000 грн. та
обґрунтовує затратою фізичних зусиль
на проведення капітальних ремонтних
робіт, пережитими стресами та
У листопаді 2011 року ОСОБА_9 та ОСОБА_11
звернулися до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_10 та просили стягнути
з відповідача на їх користь у рівних
частинах матеріальну шкоду у вигляді
вартості робіт, необхідних для
приведення підвального приміщення до
попереднього стану; матеріальну шкоду
у вигляді доходів, які позивачі могли б
одержати від здачі в оренду самовільно
зайнятого ОСОБА_10 приміщення з серпня
2008 року по червень 2010 року, а також
моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн.
Рішенням Драбівського районного суду
Черкаської області від 16 жовтня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 05 грудня 2012 року позов ОСОБА_10
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9
на користь ОСОБА_10 106 770 грн. витрат на
проведення ремонту у АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 липня 2013 року
вказані рішення Драбівського
районного суду та ухвалу апеляційного
суду Черкаської області скасовано, а
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвалою Драбівського районного суду
Черкаської області від 05 грудня 2013 року
закрито провадження по зустрічному
позову ОСОБА_11 та ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Рішенням Драбівського районного суду
Черкаської області від 10 грудня 2013 року
в задоволенні позову ОСОБА_10
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_10 оскаржила його в апеляційному
порядку, посилаючись на його
невідповідність нормам матеріального
та процесуального права та просила суд
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до
договору оренди нежитлового
приміщення, підписаного 5 березня 2008
року між ОСОБА_9 (орендодавець) та
ОСОБА_10 (орендар), зі строком дії з 5
березня 2008 року по 5 березня 2018 року,
остання отримала в оренду частину
підвального приміщення, площею 70 кв.м.,
розташованого у АДРЕСА_1, для
організації та здійснення
підприємницької діяльності (Т. 1 а. с. 6-7).

Рішенням Драбівського районного суду
від 14 квітня 2010 року зобов'язано ОСОБА_10
повернути у користування АДРЕСА_1,
розташованого за вказаною адресою
власникам ОСОБА_9 та ОСОБА_11 Ухвалюючи
вищезазначене рішення, місцевий суд
виходив з того, що договір оренди
нежитлового приміщення, укладений 5
березня 2008 року, є недійсним правочином
(Т. 1 а. с. 8-9).

З березня 2008 року по червень 2008 року
ОСОБА_10 здійснила ремонтні роботи у
АДРЕСА_1, вартість яких згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи становить 106 770 грн. (Т. 1 а. с.
120-140).

Згідно ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 778 ЦК України
наймач може поліпшити річ, яка є
предметом договору найму, лише за
згодою наймодавця.

Якщо поліпшення речі зроблено за
згодою наймодавця, наймач має право на
відшкодування вартості необхідних
витрат або на зарахування їх вартості в
рахунок плати за користування річчю.

Якщо в результаті поліпшення,
зробленого за згодою наймодавця,
створена нова річ, наймач стає її
співвласником. Частка наймача у праві
власності відповідає вартості його
витрат на поліпшення речі, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Якщо наймач без згоди наймодавця
зробив поліпшення, які не можна
відокремити без шкоди для речі, він не
має права на відшкодування їх
вартості.

П. 2.3 Договору оренди встановлено, що
поліпшення в орендованих приміщеннях,
що здійснив орендар, підлягає в
установленому порядку заліку в рахунок
наступних платежів по домовленості
сторін, починаючи з 05.06.2008 року.

У п. 4.5 Договору оренди нежитлового
приміщення від 05 березня 2008 року
зазначено, що орендар не має права
будь-яким чином змінювати цільове
призначення орендованого об'єкта, у
тому числі його реконструкцію,
перепланування, переобладнання,
перепрофілювання та розміщення
реклами інакше як на підставі окремого
письмового уповноваження орендодавця
на ці дії (Т. 1 а. с. 6).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачкою не доведено наявність згоди
відповідачів на проведення ремонтних
робіт та переобладнань у спірному
приміщенні, тому посилання ОСОБА_10 на п.
2.3 Договору оренди є безпідставними.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи наведене, судом першої
інстанції вірно визначено, що оскільки
позивачкою переобладнання спірного
нежитлового приміщення було здійснено
без згоди відповідачів - власників
зазначених приміщень, вона має право на
повернення тієї частини майна чи його
вартості, яке можна відокремити без
шкоди для речі. Однак, ОСОБА_10 просила
суд зобов'язати відповідачів
відшкодувати їй вартість всього
ремонту приміщення, тому суд першої
інстанції в порядку ст. 11 ЦПК України,
розглянувши дану справу в межах
позовних вимог прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову.

Крім того, на думку колегії суддів, в
матеріалах справи також відсутні
докази завдання ОСОБА_10 матеріальної
та моральної шкоди відповідачем ОСОБА_9

Так, відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з врахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Колегія суддів не знаходить правових
підстав в задоволенні позовних вимог
позивача у відповідності до ст.216,1212,1213
ЦК України.

З огляду на викладене, оскільки судом
першої інстанції винесено
обґрунтоване рішення, відсутні
підстави для його зміни чи скасування,
а тому, колегія суддів апеляційну
скаргу ОСОБА_10 відхиляє, а рішення
Драбівського районного суду від 10
грудня 2013 року - залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 - відхилити.

Рішення Драбівського районного суду
Черкаської області від 10 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11
та ОСОБА_9 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після
її проголошення але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції на протязі
двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :