У х в а л а

10 лютого 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н. А.,
суддів: Журавель В. І.,
Ізмайлової Т. Л.,
Іваненко Ю. Г., Остапчука Д. О.,
розглянувши заяву Державного
підприємства «Львіввугілля» про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Львіввугілля» про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я під
час виконання трудових обов'язків,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ДП «Львіввугілля» про відшкодування 50
тис. грн моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я під час виконання
трудових обов'язків.

Рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від
04 липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 01 жовтня 2013 року, позов
задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» на
користь ОСОБА_3 16 тис. грн моральної
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я
під час виконання трудових обов'язків.

Вирішено питання судових витрат. В
іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 жовтня 2013 року у відкритті
касаційного провадження у даній справі
за касаційною скаргою ДП
«Львіввугілля» на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 04 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 01 жовтня 2013 року відмовлено
на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

24 грудня 2013 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ДП «Львіввугілля»
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 жовтня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме - п. 11
Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року № 472, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, заявник наводить
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року
та ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 квітня 2013
року.

Зі змісту судового рішення, яке
просить переглянути заявник, та
судових рішень, на які він посилається
як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, вбачається, що
вони ухвалені у спорах щодо
відшкодування працівникові моральної
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я
під час виконання трудових обов'язків.

Ухвалюючи рішення 10 жовтня 2012 року,
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, зменшуючи розмір стягнутої
рішенням апеляційного суду моральної
шкоди до 2 550 грн, виходив із того, що
такий розмір відповідає встановленому
п. 11 Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року № 472, що діяли на
час виникнення спірних правовідносин -
24 січня 2000 року, обмеженні розміру
компенсації моральної шкоди, що згідно
з вказаним пунктом не може
перевищувати 150 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян незалежно
від інших будь-яких виплат.

Постановляючи ухвалу 02 квітня 2013
року, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ погодився з
розміром стягнутої судами першої та
апеляційної інстанцій моральної шкоди
в сумі 13 грн 80 коп., виходячи з
того, що такий розмір відповідає
встановленому п. 11 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року № 472, що діяли на
час виникнення спірних правовідносин -
16 серпня 1993 року, обмеженні розміру
компенсації моральної шкоди, що згідно
з вказаним пунктом не може
перевищувати двохсот мінімальних
розмірів заробітної плати незалежно
від інших будь-яких виплат.

У той же час, відмовляючи у
відкритті касаційного провадження
ухвалою від 28 жовтня 2013 року, про
перегляд якої подано заяву, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
погодився з визначеним судами першої
та апеляційної інстанцій розміром
грошового відшкодування моральної
шкоди в сумі 16 тис. грн, заподіяної
позивачу ушкодженням здоров'я
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та встановлення йому у
жовтні 1994 року 3 групи інвалідності,
виходячи із характеру та обсягу
страждань, їх тривалості, засад
розумності та справедливості.

Враховуючи наведене, відсутні
підстави вважати, що у наведених
справах тотожними є встановлені судами
фактичні обставини, які мають значення
для вирішення спорів, які розглядались,
а, відповідно, що правовідносини, які
виникли між особами, які брали участь у
розгляді вказаних справ, подібні і мало
місце неоднакове застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права в порівнянні
зі справою, у якій постановлена ухвала,
яку просить переглянути заявник, що
потягло за собою ухвалення різних за
змістом судових рішень.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що наведені у
заяві ДП «Львіввугілля» доводи не
вказують на неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, яке
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, тому у допуску справи
до провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до Державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я під час виконання
трудових обов'язків, за заявою
Державного підприємства
«Львіввугілля» про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 жовтня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н. А. Горелкіна

Судді
В. І. Журавель

Ю. Г. Іваненко

Т. Л. Ізмайлова

Д. О. Остапчук