Справа № 751/7631/13-ц Провадження №
22-ц/795/399/2014 Головуючий у I інстанції
-Філатова Л. Б. Доповідач - Литвиненко І.
В.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛитвиненко
І.В.суддів:Страшного М.М., Шарапової
О.Л.при секретарі:Герасименко Ю.О.за
участю:ОСОБА_5, його представника
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 20 грудня 2013 року по
справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальної шкоди,
втрат від інфляції, процентів, пені,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати рішення суду та ухвалу суду
від 20.12.2013 року про прийняття заяви
позивача про збільшення розміру
позовних вимог так як вони є незаконні,
неправомірні, необґрунтовані і
ухвалити нове рішення або направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Рішенням суду в задоволенні позову
відмовлено.

Доводи апеляційної скарги полягають у
тому, що головуючий в порушення п. 4 ч.1
ст. 20 ЦПК України не заявив самовідвід,
суд не був безстороннім і позивач може
підтвердити свої вимоги поясненнями
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, висновком
автотоварознавчої експертизи та
іншими доказами.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення апеляційної скарги і
заявили клопотання про стягнення з
ОСОБА_7 судових витрат у сумі 3160 грн.

ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився,
був повідомлений про час і місце
розгляду справи належним чином. Під час
розгляду справи від нього надійшла
заява про відкладення розгляду справи
через його погане самопочуття.
Апеляційний суд відхилив заяву ОСОБА_7
так як явка до апеляційного суду не є
обов'язковою і відсутні підстави для
відкладення або оголошення перерви у
справі, розгляд якої розпочато,
відповідно до ст.191 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, пояснення
учасників судового розгляду,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_7, як на
доказ існування договірних відносин з
ОСОБА_5, надав ксерокопії договору №
27002-ОД про надання правової допомоги
(послуг) від 14.04.2009 року (т.1 а.с.102-103) та
окремого договору про надання правової
допомогу (послуг) від 14.04.2009 року (т.1
а.с.104-105), які завірив власноруч.

ОСОБА_7 наполягає на тому, що за
вказаними договорами він повинен був
надати ОСОБА_5 правову допомогу, а
ОСОБА_5 повинен був розрахуватись у
порядку, визначеному п.4 вказаного
договору, але в порушення умов
договору, ОСОБА_5, після отримання
правових послуг, повністю з ОСОБА_7 не
розрахувався і залишок боргу складає
57574,08 грн. Крім вказаного основного
боргу, ОСОБА_7, після уточнення позовних
вимог, просив стягнути з ОСОБА_5
остаточно суму втрат від інфляції за
період з 01.05.2009 року по31.10.2013 року 8144,02
грн., 3% річних за період з 01.05.2009 року по
05.12.2013 року 8307,11 грн., пеню за період з
01.05.2009 року по 30.04.2010 року 5172,61 грн., а
всього 100972,28 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач, на підтвердження своїх вимог
не надав суду доказів, передбачених
ст.59 ЦПК України.

Такі висновки суду відповідають
наданим сторонами доказам та
положенням ст.ст.11, 59, 159, 218 ЦПК України,
ст.6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Ст.11 ЦПК України передбачає, що суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказуваннями.

Зважаючи на наведене, доказом
існування договірних відносин між ФОП
ОСОБА_7 та ОСОБА_5, умов і порядку
розрахунку за надані послуги може бути
письмовий договір. ОСОБА_7 на
підтвердження своїх вимог надав лише
ксерокопії договорів, які не завірені у
відповідності до ЦПК України або
Закону України „Про нотаріат".

Згідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні доказів,
жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення і суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Оскільки суд позбавлений можливості
упевнитись в достовірності наданих
доказів, в існуванні договірних
відносин між сторонами на певних
умовах, то відсутні підстави для
задоволення позову, про що мотивовано
зазначено у рішенні суду першої
інстанції.

Посилання апелянта на те, що головуючим
по даній справі були підстави заявити
самовідвід відповідно до п. 4 ч.1 ст. 20
ЦПК України, є безпідставними, оскільки
позивач не надав доказів, які б
викликали сумнів в об'єктивності та
неупередженості судді, а розгляд інших
справ та адміністративна посада судді
не пов'язані з розглядом даного позову.

Апеляційна скарга не містить доводів
щодо незаконності ухвали суду від
20.12.2014 року, яка зафіксована в журналі
судового засідання, про прийняття
заяви позивача про збільшення розміру
позовних вимог і вона не порушує прав
позивача.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції прийнято з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
висновки, викладені у судовому рішенні,
доводами апеляційної скарги не
спростовуються, підстави для
скасування судового рішення відсутні.

Щодо розподілу судових витрат, то
апеляційний суд приходить до висновку
що, відповідно до ст.88 ЦПК України,
необхідно стягнути з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_5 судові витрати у сумі 730,80 грн.,
взявши до уваги для компенсації витрат
на правову допомогу час, проведений у
судовому засіданні апеляційної
інстанції, та частково складання
заперечень на апеляційну скаргу,
оскільки компенсація витрат на надання
консультаційних послуг, ознайомлення з
матеріалами справи не в суді Законом
України „Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" не передбачена.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 20 грудня 2013 року
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 730,80
грн. судових витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: