Номер провадження № 22-ц/785/1392/14
Головуючий у першій інстанції Сабада
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: судді
Парапана В.Ф.

Суддів: Громіка Р.Д.,
Драгомерецького М.М.

При секретарі:
Горновій А.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Болградського районного суду Одеської
області від 30 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу,-

в с т а н о в и л а:

18 лютого 2013р. ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики.

Посилався на те, що 11.08.2011р. він позичив
ОСОБА_2 1 500 доларів США, про що є
відповідна письмова розписка
відповідача. Останній зобов'язався
повернути кошти через півтора роки,
однак свої зобов'язання в обумовлений
строк не виконав. Оскільки відповідач у
добровільному порядку відмовляється
повернути грошові кошти, позивач з
урахуванням даних про офіційний курс
валюти: за 100 доларів США - 799,30 грн.,
просив суд стягнути з відповідача на
його користь 11 989,50 грн. та судові
витрати по справі.

Відповідач позов не визнав,
стверджуючи, що кошти, зазначені у
розписці він не одержував. Розписку
написав у зв'язку з тим, що за заявою
позивача стосовно нього порушувалося
питання про порушення кримінальної
справи і ОСОБА_3 вимагав від нього кошти
на відшкодування завданої шкоди.

Рішенням суду від 30.10.2013р. позов
задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 11 989,50 грн. боргу та 929,40
грн. судових витрат, а всього 12 918,90 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
за договором позики одержав від
позивача 1 500 доларів США, які він в
обумовлений строк не повернув, що
відповідач свої доводи про неотримання
ним цих коштів не довів і до суду з
відповідним позовом не звертався.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
оскільки він відповідає вимогам закону
та дійсним обставинам справи.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України
договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннем
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Згідно з ст. 1051 ЦК України позичальник
має право оспорити договір позики на
тій підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Ч.1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Як установлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
11.08.2011р. між сторонами було укладено
договір позики, що підтверджується
розпискою, за змістом якої ОСОБА_2
отримав у борг від ОСОБА_3 грошові кошти
у розмірі 1 500 доларів США та
зобов'язався їх повернути до 11.02.2013р.

Факт передачі грошових коштів за
договором позики посвідчено розпискою.

Колегія суддів вважає, що відповідач на
виконання свого обов'язку
передбаченого ч.1 ст. 60 ЦПК України не
надав суду переконливих доказів того,
що він кошти від ОСОБА_3 не одержував, і
що розписка ним була написана з метою
уникнути кримінальної
відповідальності.

Крім того, відповідач у відповідності
до положень закону не звертався до суду
з позовом про визнання цього правочину
недійсним.

На думку колегії суддів сам факт
наявності матеріалів про відмову в
порушені кримінальної справи відносно
відповідача за заявою позивача, про
притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності за
ст. 173 КУпАП та встановлення
неприязнених стосунків сторін з
09.08.2011р. ще безспірно не свідчать, що
кошти за вказаним договором позики не
передавалися. Ці твердження
відповідача колегія суддів вважає
такими, що ґрунтуються на припущеннях,
а відповідно до положень ч.4 ст.60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Показам свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд дав відповідну
оцінку й обґрунтовано визнав, що
свідчення цих свідків стосуються щодо
обставин можливості порушення
кримінальної справи проти відповідача.

Доводи апеляційної скарги
вищевикладених висновків не
спростовують, а тому колегія суддів не
приймає їх до уваги.

Рішення суду є правильним, воно
ухвалено у відповідності до положень
ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для
його скасування, як про це йдеться мова
у апеляційній скарзі, немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції обставини
справи досліджено повно, а зібраним
доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Болградського районного
суду Одеської області від 30 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф. Парапан

М.М.Драгомерецький

Р.Д.Громік