АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1144 /2014
інстанції - МальченкоО.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Соколової В.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
представника позивача Діденко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості;

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», поданою
представником Шулікою Аліною
Володимирівною

на рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 15 листопада2013 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного
суду м.Києва від 15.11.2013 року в
задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Шуліка
А.В., діючи в інтересах ПАТ КБ
«Приватбанк», подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.
Посилається на незаконність
ухваленого рішення, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Шуліка А.В. вказала на те, що
положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту. Апелянт зазначає,
що суд помилково, без заяви ОСОБА_3,
застосував позовну давність до
правовідносин, що склалися між
сторонами по справі та безпідставно
відмовив банку у задоволенні позову.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ПАТ КБ
«Приватбанк» ДіденкоМ.В. підтримала
апеляційну скаргу в повному обсязі,
посилаючись на доводи, викладені в ній.
Відповідач ОСОБА_3в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся. Неявка
відповідача в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
10.10.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого на час розгляду
справи є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3
був укладений договір про надання
споживчого кредиту № DNH4KP75960707, за
умовами якого позивач надав
відповідачу грошові кошти на придбання
мобільного телефону у розмірі 2 208 грн.
70 коп., а відповідач зобов'язався
повернути наданий кредит у термін до
10.04.2008 року та сплатити проценти за
користування кредитом у розмірі 2, 09 % у
місяць, на суму залишку заборгованості
за кредитом.

З представленого позивачем розрахунку
заборгованості вбачається, що ОСОБА_3
належним чином прийняті на себе
зобов'язання за вищезазначеним
договором не виконав, а тому Банк
звернувся до суду з вказаним позовом
про стягнення з нього заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів» договір
про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Згідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. А згідно з ст. 257 цього Кодексу
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено,
що сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові.

Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення п.7 ч.11 ст.11 ЗУ «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

За змістом ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи,
строк повернення кредиту визначений
договором - 10.04.2008 року, тобто з цієї
дати позивач дізнався про порушення
свого права, однак звернувся з позовною
заявою до Деснянського районного суду
міста Києва лише 08.08.2013 року, тобто
після сплину строку позовної давності,
обумовленого ст. 257 ЦК України.

Наявні в матеріалах справи Умови та
правила надання банківських послуг (п.
1.7.31). встановлюють, що - строк позовної
давності щодо вимог повернення
кредиту, сплати процентів за
користування кредитом, винагороди,
неустойки, пені, штрафів, витрат Банку
становить 50 років. Однак, договір про
надання споживчого кредиту № DNH4KP75960707
був укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк'»
та ОСОБА_3 10.10.2006 року, а надані до суду
Умови та правила надання банківських
послуг стосуються діяльності
правонаступника ЗАТ КБ «ПриватБанк» -
ПАТ КБ «ПриватБанк», що діє на підставі
ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року.
Зазначені Умови не є належним доказом
зміни сторонами строків позовної
давності, а тому суд першої інстанції
дав їм вірну оцінку і обґрунтовано не
прийняв їх до уваги.

Банк до суду апеляційної інстанції
надав Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) (а.с.62 -65), які діяли на час
укладання зазначеного договору, але
відповідно до п. 5.5. даних Умов
передбачений термін позовної давності
по вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів
за Договором - 5 років. Тобто, зазначений
строк банком також пропущено.

Що стосується правового висновку
Верховного Суду України від 20.11.2013 року,
про який зазначив апелянт, то на час
ухвалення оскаржуваного рішення судом
першої інстанції (15.11.2013 року) такого
Висновку не існувало (відповідно, суд
не міг його застосувати), а існували
положення пунктів 17, 24, 31 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», відповідно до яких суд
мав застосовувати позовну давність без
подачі заяви про застосування позовної
давності за вимогами проповернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, що і було застосовано
судом першої інстанції.

Отже, твердження апелянта про
незаконність рішення, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
вона посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», подану
представником Шулікою Аліною
Володимирівною відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 15 листопада2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: