У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього
підприємства «Житомирський
облавтодор» відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України», Служби автомобільних доріг у
Житомирській області про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою Служби
автомобільних доріг у Житомирській
області на рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 15 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 1 листопада 2013 року,

встановила:

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
стягнути на його користь солідарно з
дочірнього підприємства «Житомирський
облавтодор» відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» (далі - Житомирський
облавтодор), Служби автомобільних
доріг у Житомирській області (далі -
Служба) завдану йому майнову шкоду у
розмірі 68 500 грн та моральну шкоду у
розмірі 7 500 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивував
тим, що 4 березня 2012 року на автодорозі
Житомир - Могилів - Подільський 47 км + 500
м сталася дорожньо - транспортна
пригода, внаслідок якої згорів
належний йому автомобіль Рено Кенго,
державний номерний знак НОМЕР_1.
Зазначав, що факт порушення ним вимог
Правил дорожнього руху не було
доведено, дорожньо-транспортна пригода
сталась внаслідок слизької дороги та
поганих погодних умов, що
підтверджується постановою
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 9 квітня 2012 року.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 15 липня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 1 листопада 2013
року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Служби автомобільних доріг
у Житомирській області на користь
ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, грошові
кошти у розмірі 68 455 грн.

Стягнуто з Служби автомобільних доріг
у Житомирській області на користь
ОСОБА_1 у відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, грошові
кошти у розмірі 2 500 грн.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі Служба
автомобільних доріг у Житомирській
області, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що у
справі не має даних протиправної
поведінки Житомирського облавтодору і
причинного зв'язку між його діями
(бездіяльністю) та пошкодженням
автомобіля, тому в силу ч. 2 ст. 1166 ЦК
України він не зобов'язаний доводити,
що шкоди позивачу завдано не з його
вини. Дорожньо - транспортна пригода
сталася з вини Служби, оскільки саме
вона, будучи зобов'язаною забезпечити
(створити) безпечні умови дорожнього
руху, цього обов'язку не виконала, а
тому вона є відповідальною за
відшкодування збитків користувачам
автомобільних доріг загального
користування.

Проте з таким висновком судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167
ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини. Моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовуються
особою, яка її завдала за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Частиною 3 статті 14 і частиною 1 статті 16
Закону України «Про дорожній рух»
визначено, що учасники дорожнього руху
мають права на безпечні умови
дорожнього руху, на відшкодування
збитків, завданих внаслідок
невідповідності стану автомобільних
доріг, вулиць, залізничних переїздів
вимогам безпеки руху. Водій має право
на відшкодування збитків, завданих
внаслідок невідповідності стану
автомобільних доріг, вулиць,
залізничних переїздів вимогам безпеки
руху.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про
дорожній рух» до компетенції власників
автомобільних доріг, вулиць та
залізничних переїздів або
уповноважених ним органів у сфері
дорожнього руху належить: розробка
програм та здійснення заходів щодо
розвитку, удосконалення, ремонту та
утримання у безпечному для дорожнього
руху стані доріг, вулиць та залізничних
переїздів, зон відчуження; компенсація
витрат власникам транспортних засобів,
якщо дорожньо-транспортні пригоди
сталися з причин незадовільного
експлуатаційного утримання
автомобільних доріг, вулиць та
залізничних переїздів, за рішенням
судових органів; забезпечення
безпечних, економічних та комфортних
умов дорожнього руху; забезпечення
учасників дорожнього руху інформацією
з питань стану аварійності та
дорожнього покриття,
гідрометеорологічних та інших умов;
вирішення питань експлуатації
автомобільних доріг, вулиць та
залізничних переїздів у надзвичайних
ситуаціях; термінове усунення
пошкоджень на автомобільних дорогах,
вулицях та залізничних переїздах;
своєчасне виявлення перешкод
дорожньому руху та їх усунення, а у разі
неможливості - невідкладне позначення
дорожніми знаками, огороджувальними і
направляючими засобами; організація
виконання встановлених вимог щодо
забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України
«Про дорожній рух» власники доріг,
вулиць та залізничних переїздів або
уповноважені ними органи несуть
відповідальність за створення
безпечних умов руху на дорогах, вулицях
та залізничних переїздах, що
знаходяться у їх віданні.

У п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання
автомобільних доріг, вулиць,
залізничних переїздів, правил
користування ними та охорони,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 30 березня 1994 року
№ 198 (далі - Правила)
встановлено, що власники дорожніх
об'єктів або уповноважені ними органи,
дорожньо-експлуатаційні організації
зобов'язані: своєчасно і якісно
виконувати експлуатаційні роботи
відповідно до технічних правил з
дотриманням норм і стандартів з
безпеки руху; постійно контролювати
експлуатаційний стан усіх елементів
дорожніх об'єктів та негайно усувати
виявлені пошкодження чи інші перешкоди
в дорожньому русі, а за неможливості це
зробити - невідкладно позначити їх
дорожніми знаками, сигнальними,
огороджувальними і направляючими
пристроями відповідно до діючих
нормативів або припинити (обмежити)
рух; вирішувати питання забезпечення
експлуатації дорожніх об'єктів у
надзвичайних ситуаціях, за
несприятливих погодно-кліматичних
умов, у разі деформації та пошкодження
елементів дорожніх об'єктів, аварії на
підземних комунікаціях і виникнення
інших перешкод у дорожньому русі й
разом із спеціалізованими службами
організації дорожнього руху і за
погодженням з Державтоінспекцією
оперативно вносити зміни до порядку
організації дорожнього руху;
відшкодовувати в установленому
законодавством порядку збитки
власникам транспортних засобів, якщо
дорожньо-транспортна пригода сталася
внаслідок незадовільного утримання
доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Вказані Правила є обов'язковими для їх
власників або уповноважених ними
органів, організацій, що здійснюють
ремонт і утримання дорожніх об'єктів і
користувачів (п. 1).

З матеріалів справи убачається, що
автомобільна дорога М-21 «Житомир -
Могилів - Подільський (через Вінницю) з
під'їздом до м. Бердичів» включена до
Переліку автомобільних доріг
загального користування державного
значення, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24
червня 2006 року № 865, як міжнародна
автомобільна дорога і належить до
сфери управління Державної служби
автомобільних доріг України
(Укравтодор). Ділянка даної дороги від 47
км + 500 м знаходиться на балансі Служби
автомобільних доріг.

Отже, власником дороги М-21 «Житомир -
Могилів - Подільський» є держава, яка
уповноважила Державну службу
автомобільних доріг України
(Укравтодор) в особі Служби
автомобільних доріг здійснювати
управління ділянкою дороги від 47 км + 500
м.

Між Службою автомобільних доріг
(замовник) і Житомирський облавтодором
(підрядник) укладено договір № 4, за
умовами якого Служба автомобільних
доріг доручила підряднику і
зобов'язалася прийняти і оплатити
виконання робіт з поточного
(планово-попереджувального) ремонту та
експлуатаційного утримання
автомобільних доріг державного та
місцевого значення Житомирської
області протяжністю 8 523,0 км у межах
виділених фінансових ресурсів (63 999 990
грн з урахуванням ПДВ) згідно з
вимогами діючих нормативно-правових
актів, зокрема «Технічних правил
ремонту та утримання автомобільних
доріг загального користування
України», «Класифікації робіт з
ремонтів автомобільних доріг
загального користування»,
«Класифікацій робіт з
експлуатаційного утримання
автомобільних доріг загального
користування». У свою чергу,
Житомирський облавтодор зобов'язався
на свій власний ризик виконати роботи,
доручені йому замовником, у термін до 31
грудня 2012 року.

Також сторони передбачили, що
відповідальність за відшкодування
збитків, заподіяних фізичним або
юридичним особам при виникненні
дорожньо-транспортних пригод,
пов'язаних з незадовільними дорожніми
умовами, визначається згідно з чинним
законодавством. При цьому Житомирський
облавтодор несе відповідальність за:
незабезпечення безпеки дорожнього
руху згідно діючих нормативів при
виконанні підрядних робіт (послуг),
якщо ці порушення виникли з вини
підрядника та призвели до
дорожньо-транспортної пригоди;
невиконання або неналежне виконання
робіт, в межах виділених коштів на
фінансування та відповідних
планів-завдань замовника. У цьому
випадку підрядник бере на себе
зобов'язання з врегулювання спорів при
виникненні дорожньо-транспортних
пригод, розгляд справ у судових
органах, відшкодування завданих
збитків.

Суд першої інстанції, у порушення вимог
ст.ст. 212-215 ЦПК України, на зазначені
положення закону уваги не звернув, не
врахував, що саме невиконання
вищевказаних обов'язків Житомирським
облавтодором перебуває у причинному
зв'язку з настанням даної дорожньо -
транспортної пригоди і її наслідками -
пошкодженням автомобіля, та дійшов
передчасного висновку про стягнення з
Служби збитків, завданих ОСОБА_1

Апеляційний суд, залишаючи рішення
суду першої інстанції без змін, у
порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК
України, належним чином доводів
апеляційної скарги Служби не
перевірив, в ухвалі не зазначив
конкретних обставин та фактів, що
спростовують доводи апеляційної
скарги.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Служби автомобільних
доріг у Житомирській області
задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 15 липня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 1 листопада 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко