Справа № 376/1045/13-ц Головуючий у І
інстанції Ярошенко С.М.Провадження №
22-ц/780/1136/14 Доповідач у 2
інстанції СавченкоКатегорія 41
У Х В А Л А

іменем України

6 лютого 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого
Савченка С.І.,

суддів
Фінагєєва В.О., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Сквирського
районного суду Київської області від 6
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6 про
виселення з житлового будинку, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року позивачка звернулася
до суду із вказаним вище позовом, який
мотивувала тим, що 8 серпня 2012 року вона
придбала за договорами купівлі-продажу
у ОСОБА_6 житловий будинок по АДРЕСА_1 і
земельну ділянку площею 0,0767 га за цією
ж адресою. Вказувала, що в даний час без
будь-яких правових підстав у
придбаному нею будинку проживає родина
відповідачів, які є сторонніми для неї
особами і які на її вимоги
відмовляються звільнити цей будинок.
При цьому зазначають, що вони придбали
цей будинок у попередніх господарів.

Посилаючись на порушення її прав як
власника, просила виселити
відповідачів із житлового будинку по
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

Рішенням Сквирського районного суду
Київської області від 6 листопада 2013
року позов задоволено і виселено
відповідачів із спірного житловго
будинку без надання іншого жилого
приміщення.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального і
процесуального права.

Учасники справи належним чином
повідомлені про час розгляду справи, в
тому числі відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3,
що стверджується повідомленнями про
вручення судових повісток, до суду не
з'явилися, їх неявка відповідно до ст.305
ЦПК України не перешкоджає розгляду
справи.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обгрунтовував свої
висновки тим, що відповідачі без
достатніх правових підстав проживають
у придбаному позивачкою будинку, до
будинку відповідачку не допускають,
звільнити будинок відмовляються, чим
порушують її права як нового власника.
Дані права підлягають до захисту у
спосіб, обраний позивачкою, а саме
шляхом виселення відповідачів.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Згідно положень ст.41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений праав
власності.

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України
право власності - це врегульовані
законом суспільні відносини щодо
володіння, користування і
розпорядження майном. Власник майна
володіє, користується і
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Держава не втручається
у здійснення власником права
власності. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
вправі вимагати усунення будь-яких
порушень його права, в т.ч. порушення
прав користування та розпорядження
майном, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володінням.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК
України власник житлового будинку має
право використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що
позивачка ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу від 8 серпня 2012 року
придбала у ОСОБА_6 житловий будинок по
АДРЕСА_1 і земельну ділянку площею 0,0767
га за цією ж адресою (а.с.9-10). Право
власності на вказаний будинок
позивачка у встановленому законом
порядку зареєструвала в КП КОР
«Білоцерківське МБТІ», що
стверджується відміткою про державну
реєстрацію прав.

Також судом встановлено, що з дозволу
ОСОБА_7 батька ОСОБА_6 родина
відповідачів у 1999 році вселилася до
спірного будинку із наміром в
послідуючому його придбати, проте
батько відмовився його продавати
відповідачам. ОСОБА_6 успадкувала
будинок у грудні 2010 року після смерті
матері ОСОБА_8, до цього успадкувала
будинок після смерті свого чоловіка
ОСОБА_7

Встановлено, що після придбання
будинку позивачка ОСОБА_5 заперечує
проти проживання відповідачів у
будинку, вони її до будинку не
допускають, виселитися добровільно не
бажають.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

За таких обставин суд обгрунтовано
захистив права позивачки як нового
власника будинку та виселив
відповідачів.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що
апелянти правомірно проживають у
будинку, бо придбали його у ОСОБА_6,
сплативши їй кошти. Такі доводи
суперечать вимогам закону, згідно яких
договір щодо набуття права власності
на будинок має бути нотаріально
посвідченим. Посилаючись на придбання
будинку, відповідачі не надали
належних і допустимих доказів його
придбання.

Решта доводів апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції щодо наявності передбачених
законом підстав для виселення
відповідачів, обгрунтовано викладених
у мотивувальній частині оскаржуваного
судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сквирського районного суду
Київської області від 6 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :