РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької
області у складі головуючого судді
Новікової Н.В., при секретарі
Похвалітовій М.В., розглянувши у
відкритому судовому засідання в м.
Токмак цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Токмацької міської ради Запорізької
області, треті особи: ОСОБА_2, відділ
Держземагенства у Токмацькому районі
Запорізької області про визнання
частково недійсним рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Виконавчого комітету Токмацької
міської ради Запорізької області;
треті особи: ОСОБА_2, відділ
Держземагенства у Токмацькому районі
Запорізької області , в якому просив
поновити строк звернення до суду та
визнати недійсним рішення Виконавчого
комітету Токмацької міської ради
Запорізької області № 48 від 21.02.2001 року
в частині пункту 1 підпункту 1.33 про
встановлення розміру земельної
ділянки громадянам м.Токмака ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, які мешкають на АДРЕСА_1 - 1864,00
кв. м.

В обґрунтування позову зазначено, що
оспорюване рішення прийняте з грубим
порушенням норм діючого законодавства,
процедури його прийняття та порушує
права позивача на безоплатне
отримання необхідного розміру
земельної ділянки.

Так, оскаржуване рішення прийняте на
підставі ст. ст. 7, 10, 56 Земельного
кодексу України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ,
який діяв на момент його прийняття.

Стаття 7 ЗК України 1990 року передбачала,
що користування землею може бути
постійним або тимчасовим. У постійне
користування земля надається Радами
народних депутатів із земель, що
перебувають у державній власності:
громадянам України для ведення
селянського (фермерського)
господарства, особистого підсобного
господарства; у тимчасове користування
земля надається Радами народних
депутатів із земель, що перебувають у
державній власності: громадянам
України для городництва, сінокосіння і
випасання худоби, ведення селянського
(фермерського) господарства.

Особисте селянське господарство не
може мати ніякого відношення до
мешканців міста, оскільки дане
господарство «селянське» може вестися
лише на території сільської місцевості
з метою задоволення особистих потреб
шляхом виробництва, переробки і
споживання сільськогосподарської
продукції. Даним видом діяльності
позивач ніколи не займався та не
планував займатися, та й для ведення
даної діяльності розмір земельної
ділянки повинен бути значно більший,
ніж 1864,00 м2.

Статтею 56 Земельного кодексу України
від 1990 року встановлено, що для ведення
особистого підсобного господарства
громадянам за рішенням сільської,
селищної, міської Ради народних
депутатів передаються безплатно у
власність земельні ділянки, в межах
населених пунктів, у розмірах, вказаних
у земельно-облікових документах, або
надаються безплатно у власність у
розмірі не більше 0,6 гектара.

Аналогічно, як і «особисте селянське
господарство», «особисте підсобне
господарство», не може мати ніякого
відношення до мешканців міста та тих
(фізичних осіб) громадян України, що не
займаються даним видом господарської
діяльності, оскільки ці терміни є
тотожними.

Таким чином, статті 7, 56 ЗК України від
1990 року, якими керується Виконком
Токмацької міської ради при прийнятті
свого Рішення, встановлюючи розмір
земельної ділянки, не можуть
стосуватися мене, як фізичної особи, а
отже залишається ст. 10 ЗК України від 1990
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗК України 1990
року, до відання міських Рад народних
депутатів у галузі регулювання
земельних відносин на їх території
належить - передача земельних ділянок у
власність.

Статтею 17 ЗК України 1990 року,
встановлена процедура передачі
земельних ділянок. Земельні ділянки
передаються у власність на підставі
заяви громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо).

Жодних заяв, стосовно передачі
позивачу у власність або у
користування земельної ділянки на якій
розташований будинок, не він ні
колишній співвласник жилого будинку
ОСОБА_3 не подавали, до Токмацької
міської ради з цього приводу навіть не
зверталися. Дій по виготовленню
(наданню) матеріалів, що підтверджують
розмір земельної ділянки,
земельно-кадастрової документації,
надання даних з бюро технічної
інвентаризації, позивачем не
вчинялося.

Крім того, земельна ділянка
розташована за адресою АДРЕСА_1 між
позивачем та ОСОБА_3 фактично була
розділена парканом, використовувалась,
як окремі земельні ділянки, загальна
площа землі становила 2733,30 га., що
підтверджується заявою попередніх
співвласників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від
31.05.1965 року, рішенням виконкому
Токмацької міської ради від 29.10.1964 року
та генеральним планом (схемою) від
12.12.1954 року.

Враховуючи те, що зазначені вище
технічні матеріали, документи разом з
заявою позивача про передачу у
власність земельної ділянки, були
відсутні у Виконкомі Токмацької
міськради, оскаржуване Рішення не може
ґрунтуватися на законі та підлягає
визнанню недійсним.

Крім того, статтею 67 ЗК України 1990 року,
встановлено, що розмір ділянок для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) повинен
бути не більше - у містах - 0,1 гектара.

0,1 га рівняється 1000 м2, тобто виділятися
згідно закону, що діяв на той час,
повинно не більше 1000 м2, але незважаючи
на це, оскаржуваним Рішенням було
виділено 1864 м2.

Частиною 4 статті 116 ЗК України
встановлено, що передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання.

Таким чином, якщо земельна ділянка вже
була передана позивачу у власність,
згідно оскаржуваного Рішення, то
використати своє право, яке
встановлене ст. 121 ЗК України, він не
може.

Таким чином, сам факт існування рішення
Виконкому Токмацької міської ради в
частині, що оскаржується, грубо порушує
право позивача на безоплатне
отримання земельної ділянки,
зазначеного вище виду використання.

Окрім того, за правилами ст. 67 ЗК
України 1990 року, який діяв на час
прийняття оскаржуваного Рішення,
безоплатно виділялося (у містах) 0,1 га.
землі вказаного вище виду
використання, а якщо взяти до уваги ст.
121 ЗК України, який діє на теперішній
час для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) в містах,
безоплатно надасться - 0,10 га. землі.

Таким чином, різниця у розмірі
земельних ділянок, що виділялися на
момент прийняття оскаржуваного
Рішення, та па теперішній час, дуже
суттєва в десять раз більше.
Використати право надане мені
Конституцією України, я хочу саме
зараз, але наявність Рішення не дає
мені цього зробити.

Крім того, ще в далекому 1965 році був
встановлений розмір вказаної
земельної ділянки, який на 869,30 м.
більший, ніж розмір встановлений в
Рішенні. Таким чином, мої права були
порушені внаслідок прийняття
оскаржуваною правового акта
індивідуальної дії.

Про факт існування оскаржуваного
рішення, я дізнався лише при розгляді
судової справи за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення
Токмацької міської ради (рішення по
справі прийняте 17.05.2013 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПK України, суд
поновлює або продовжує строк,
встановлений відповідно законом або
судом, за клопотанням сторони або іншої
особи у разі його пропущено з поважних
причин.

Існування самої можливості поновлення
позовної давності, ґрунтується на
захисті права, а тому саме поновлення
строку вбачається найбільш адекватним
механізмом вирішення питання про
захист порушеного права.

В судовому засіданні позивач,
допитаний в якості свідка, та його
представник позов підтримали з підстав
викладених в позові, просили його
задовольнити та поновити строк
звернення до суду.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечувала,
та просила відмовити у задоволенні
позову з наступних підстав. Згідно
генерального плану (схема) від 11.01.1955 р.
№ 3317, який було видано на підставі
рішення міськвиконкому № 32 від 22.12.1954 р.
земельну ділянку площею 3907,30 м. кв. по
АДРЕСА_1 було надано в користування
ОСОБА_13 та ОСОБА_14

На підставі рішенням виконкому № 3 від
09.02.1957 р. було внесено зміни до площі
земельної ділянки по АДРЕСА_1, що
призвело до її зменшення до 330,30 м. кв. в
зв'язку з новим забудовником про що
свідчить запис від 16.03.1957 р. в
генеральному плані (схема).

Після внесеного запису від 29.03.1965 р. до
генерального плану (схема) на підставі
рішення № 352 від 29.03.1965 р. яке було
прийнято в зв'язку поданою спільною
заявою ОСОБА_14 та ОСОБА_13. від 28.03.1957 р.
площа земельної ділянки по АДРЕСА_1
зменшилась до 2733,30 м. кв., яку на
підставі спільної заяви ОСОБА_14 та
ОСОБА_13. від 31.05.1965 було поділено між ним
пре що свідчить запис від 31.05.1965 р. в
генеральному плані (схема).

Згідно договору купівлі-продажу № 2382
від 17.07.1984 р. позивачем було придбано у
власність 22/50 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1 на земельній
ділянці загальною площею 1833,00 м. кв.

Рішенням виконавчого комітету
Токмацької міської ради № 48 від 21.02.2001
р. Позивачу та ОСОБА_3 які мешкають по
АДРЕСА_1 були встановлено розмір
земельної ділянки 1864,00 м. кв.

Згідно договору міни № 696 від 22.03.2001 р.
ОСОБА_2 було придбано 14/25 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1 на
земельній ділянці загальною площею
1864,00 м. кв.

Щодо розбіжностей площ земельної
ділянки по АДРЕСА_1 у договорі
купівлі-продажу № 2382 від 17.07.1984 р. та
договору міни № 696 від 22.03.2001 р.
пояснюється тим що виміри земельної
ділянки проводились не чітким
приладами (рулеткою та інше).

Згідно державних актів на право
власності на земельні ділянки серія ЯГ
№ 709409 від 02.07.2007 р. виданого на ім'я
ОСОБА_2, серія ЯГ № 709408 від 03.04.2007 р.
виданого на ім'я ОСОБА_1 та серія ЯГ №
709407 від 03.04.2007 p., які втратили чинність
згідно рішень Токмацького районного
суду № 328/842/13-ц від 17.05.2013 р. та № 328/3475/13-ц
від 03.12.2013 p., загальна площа земельної
ділянки по АДРЕСА_1 становить 0,1890 га.

Згідно частини 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Конституційний Суд
України в пункті 5 мотивувальної
частини рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009
у справі за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування) зробив
висновок про те, що в Конституції
України закріплено принцип, за яким
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами.
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення. Ненормативні
правові акти органу місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, тому вони не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Відповідно до правової позиції,
викладеної в Постанові ВСУ від 04 червня
2012 року у справі № 21-64а13, яка є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України, вказано, що в статті
3 Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перс д людиною за свою
діяльність.

Крім того, представник відповідача
подав заяву в якій зазначив, що ОСОБА_1
пропустив строк звернення до суду та
просив застосувати наслідки пропуску
строку позовної давності (а.с.86).

Представник третьої особи - відділу
Держземагенства у Токмацькому районі
Запорізької області, проти задоволення
позову не заперечував та пояснив, що у
відділі відсутня документація, крім
наданої суду плану-схеми. Заяви від
власників про надання їм земельної
ділянки та інша технічна документація
стосовно земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1 у відділі відсутні. При цьому
представник відділу пояснив, що за
відсутності заяв від власників
будинку АДРЕСА_1 співробітниками
відділу не виготовлялось би
плану-схеми та вказана адреса не
вносилась би в рішення, також з 2001 року
відділ був реорганізований вже 4 рази.

Третя особа ОСОБА_2 та її представник в
судовому засіданні позов не визнали, як
незаконний та необґрунтований, просили
у позові відмовити, оскільки позовні
вимоги ОСОБА_1 стосуються оскарження
рішення від 21.02.2001 року. В даному
випадку сплинув строк позовної
давності, що є підставою для відмови у
позові у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК
України.

Крім того, що пропущений строк позовної
давності, позов не підлягає
задоволенню тому, що відповідачем
прийняте рішення у відповідності до
своїх повноважень, визначених
земельним кодексом України. Згідно
правовстановлюїочого документу
договору купівлі-продажу від 17.07.1984
року ОСОБА_1 купив 22/50 частини жилого
будинку, що знаходиться АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 1833, 3 кв.м. Даний
договір має юридичну силу та ОСОБА_1 не
оскаржувався.

В договорі міни ОСОБА_2 ід 22.03.2001 року
вказується про те, що 14/25 частин жилого
будинку, що є предметом міни
розташовані на земельній ділянці
розміром 1864 кв.м. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
як співвласниками виникали різні
земельні спори, що підтверджується
рішеннями Токмацького райсуду
Запорізької області від 17.05.2013 року,
03.12.2013 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1
жодним чином не оспорювався загальний
розмір земельної ділянки 1864 кв.м.,
наданий в користування ОСОБА_1 і ОСОБА_3,
що був попереднім власником до мене.

Зовнішні межі земельних ділянок були
погоджені з іншими землекористувачами
(землевласниками), чиї земельні ділянки
знаходяться поряд з земельною ділянкою
за адресою АДРЕСА_1, що також
встановлено судовим рішеннями від
17.05.2013 року, від 03.12.2013 року.

Правовідносини з приводу
землекористування у самого ОСОБА_1
виникли з 1984 року, що підтверджується
правовстановлюючим документом -
договором купівлі-продажу від 17.07.1984
року. Права ОСОБА_1 нічим не порушені, бо
рішенням виконкому Токмацької міської
ради встановлений розмір земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1 більший ніж
був раніше.

Заслухавши сторони та їх
представників, третіх осіб та їх
представників, дослідивши матеріали
справи та оцінивши надані докази, суд
дійшов висновку, що позов задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

17 липня 1984 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_6,
ОСОБА_7 22/50 частин будинку АДРЕСА_1, який
знаходиться на земельній ділянці 1833,3
кв.м., що підтверджується Договором
посвідченим державним нотаріусом
Токмацької державної нотаріальної
контори 17.07.1984 р., зареєстрованим в
реєстрі за № 2382. (а.с. 26).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
допитаний в якості свідка у
відповідності до вимог ст. 184 ЦПК
України, підтвердив те, що він був
присутнім при укладанні даного
договору від 17.07.1984 року і з розміром
земельної ділянки зазначеним в
договорі він був згоден; вказаний
розмір землі збігався з розміром
земельної ділянки в Генеральному
плані, що в свою чергу підтверджується
і доданими до матеріалів справи
Генеральним планом (схемою) від 12.12.1954 р.
та Викопіровкою, де зазначено розмір
земельної ділянки на 10.05.1973 р. 1833,3 м.кв.
(а.с.11, 12). Тобто, такий розмір земельної
ділянки зазначений і в договору
купівлі продажу від 17 липня 1984 року,
який є чинним і сторонами не
оспорюється.

21 лютого 2001 року п. 1.33 рішення
Виконавчого комітету Токмацької
міської ради № 48 ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які
мешкають по АДРЕСА_1 встановлено
розмір земельної ділянки 1864,00 кв.м (а.с.
8).

Доводи позивача про те, що при
прийнятті оспорюваного рішення
виконавчий комітет Токмацької міської
ради не мав право посилатися на ст. 7, 10,
56 ЗК України є безпідставними, оскільки
як вбачається з тексту рішення ним
були встановлені розміри земельних
ділянок громадянам м.Токмака, і жодним
чином в цьому рішення не визначається
цільове призначення землі і вона не
передається у власність чи у
користування громадянам, як це
зазначає позивач.

Пунктом 14 статті 10 ЗК України (1990 р.) до
компетенція міських Рад народних
депутатів у галузі регулювання
земельних відносин належить в тому
числі і вирішення інших питань у
галузі земельних відносин у межах
своєї компетенції. Доказів того, що
встновлення розміру земельних ділянок
громадянам м. Токмак не належить до
компетенції виконкому міської ради
суду не надано і в позові про це не
зазначено.

Крім того, в 2006 році була проведена
приватизація земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1 позивач у 2007 році
особисто отримав Державні акти на
право власності на землю.

07 квітня 2007 року на підставі рішення
Токмацької міської ради від 09.11.2006 року
№ 16 ОСОБА_1 було видано державний акт
серії ЯГ № 709407 про право власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га,
розташованою за адресою АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка). Відповідно до
списку співвласників земельної
ділянки, співвласниками є ОСОБА_2 з
часткою 14/25 та ОСОБА_1 з часткою 11/25.

Крім того, на підставі рішення
Токмацької міської ради № 16 від 09.11.2006
року ОСОБА_2 отримала державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯГ № 709409 від 02.07.2007 року для
ведення особистого селянського
господарства, кадастровий №
601:016:0075, загальною площею 0,0148 га,
ОСОБА_1 видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 709408 від 03.04.2007 року для ведення
особистого селянського господарства,
кадастровий № :01:016:0077, загальною
площею 0,0742 га.

Вказані обставини були встановлені
рішеннями Токмацького районного суду
Запорізької області від 17.05.2013 року та
03.12.2013 року, і свідчать про те, що лише
при приватизації було встановлено
цільове призначення землі за адресою
АДРЕСА_1, і землі були передані у
власність.

За позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказані
рішення Токмацької міської ради були
скасовані, а всі державні акти на право
власності на земельні ділянки визнанні
недійсними (а.с. 21-25).

Як пояснив представник
Держземагенства прийняте виконавчим
комітетом рішення № 48 від 21.01.2001 року
жодним чином не плинуло на
приватизацію земельних ділянок, це
підтверджує і визначенням цільових
призначень земельних ділянок і
розміром земельних ділянок, який був
приватизований, а саме 1890 кв. м., що на 26
кв.м. більше ніж в оспорюваному рішенні.

Крім того, з вказаних судових рішень
вбачається те, що ОСОБА_1 жодним чином
не оспорювався загальний розмір
земельної ділянки 1864 кв.м., що був
наданий в користування ОСОБА_1 і ОСОБА_3;
що зовнішні межі земельних ділянок
були погоджені з іншими
землекористувачами (землевласниками)
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
чиї земельні ділянки знаходяться поряд
з земельною ділянкою за адресою
АДРЕСА_1.

Також судовим рішенням від 17.05.2013 року
(а.с. 23-25) було встановлено те, що ОСОБА_2
у 2010 році сплатила земельний подачок в
розмірі 19,00 грн., що підтверджується
довідкою Токмацької ОДПІ Запорізької
області, а ОСОБА_1 у 2010 році 18,47 грн.,
тому ОСОБА_1 безпідставно вважає, що
йому особисто потрібний більший
розмір землі з посиланням на
платіжні повідомлення (а.с. 70-74).

Разом з тим, 09.09.2013 року ОСОБА_1
зареєстрував за собою право власності
на 11/25 земельної ділянки (а.с.62), тобто
позивач ОСОБА_1 виконав дію, котра є
похідною від встановлення його права
власності на землю па підставі рішення
відповідача. Як пояснив сам позивач
після винесення рішення від 03.12.2013
року, яким визнано недійсним рішення
Токмацької міської ради № 16 від 09.11.2006
року у частині п. 7 додатку до нього, про
передачу у власність земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_2 та
ОСОБА_1; визнано недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку серія ЯГ № 709407 від 03.04.2007 року
виданого на ім'я ОСОБА_1, він до
реєстраційної служби з рішенням яке
набрало законної сили не звертався, на
сьогоднішній момент реєстраційною
службою його право власності не
скасовано.

Посилання позивача на те, що на даний
момент він може отримати в десять
разів більшу земельну ділянку,
оскільки за правилами ст. 67 ЗК України
1990 року, який діяв на час прийняття
оскаржуваного Рішення, безоплатно
виділялося (у містах) 0,1 га. землі
вказаного вище виду використання, а ст.
121 ЗК України, який діє на теперішній
час для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) в містах,
безоплатно надасться - 0,10 га. землі, є
необґрунтованими оскільки 0,1 га. = 0,10 га.
Крім того, можливість отримання ОСОБА_1
земельної ділянки у власність не
залежить від рішення виконкому
Токмацької міської ради від 21.01.2001 р.

Доводи позивача про те, що він не писав
жодних заяв для прийняття оспорюваного
рішення, спростовуються поясненнями
представника відділу Держземагенства
про те, що без заяв працівники відділу
не готували би проект рішення
виконавчого комітету.

Згідно до ст. 1 ЦПК України, завданням
цивільного судочинства є вирішенням
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Враховуючи наведене, суду не доведено,
що права ОСОБА_1 порушені рішенням
виконкому Токмацької міської ради від
21.02.2001 року за №48 за обґрунтуванням
викладеним в позові, у зв'язку з чим
позов задоволенню не підлягає.

Крім того, ОСОБА_1 не позбавлений
можливості звернутися до Токмацької
міської ради з заявою про збільшення
загального розміру земельної ділянки
за місцем розташування жилого будинку.

20.12.2013 р. та 21.01.2014 р. до суду надійшли
заяви відповідача та третьої особи, в
якій ставиться питання про
застосування строку позовної давності
та відмові в позові (а.с. 19, 86).

Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд вважає, що ОСОБА_1 не пропущений
строк позовної давності на оскарження
рішення Виконавчого комітету
Токмацької міської ради № 48 від 21.02.2001
р., оскільки жодним доказом не
спростовані доводи позивача про те, що
він дізнався про існування
оспорюваного рішення лише при розгляді
справ у 2013 році, у зв'язку з чим у суду
відсутні підстави для задоволення заяв
та застосування правових наслідків
спливу позовної давності.

Керуючись ст. ст. 10, 17, 67 ЗК України, ст.
ст. 16, 21, 256, 257, 267 ЦК України, ст.ст. 7, 10, 11,
60, 79, 84, 85, 88, 209, 212-215 ЦПК України,

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до Виконавчого
комітету Токмацької міської ради
Запорізької області, треті особи:
ОСОБА_2, відділ Держземагенства у
Токмацькому районі Запорізької
області про визнання частково
недійсним рішення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Токмацький районний суд Запорізької
області шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: