У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської
М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення коштів за кредитним
договором за касаційною скаргою ОСОБА_3
на заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2012
року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року відкрите акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» звернулося до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що 20
червня 2007 року між ним та відповідачем
ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 1408 про надання
кредиту у сумі 83 320 доларів США, зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 14% річних, строком
повернення до 19 червня 2012 року на
придбання транспортних засобів:
автобусів БАЗ 079.14 у кількості 2 штук.

У забезпечення виконання зобов'язання,
з позичальником укладено договір
застави за реєстровим № 1892 від 20 червня
2007 року, посвідчений приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5, де
предметом договору є транспортний
засіб марки БАЗ А079.14, тип ТЗ -
автобус D, 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, та
транспортний засіб марки БАЗ А079.14, тип
ТЗ - автобус D, 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, які
належать відповідачу ОСОБА_3 на праві
власності.

Крім того, 20 червня 2007 року з
відповідачем ОСОБА_4 було укладено
договір солідарної поруки № 1408/1.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 умов
кредитного договору, утворилась
заборгованість, яку у добровільному
порядку відповідачі сплачувати не
бажають.

Уточнивши під час розгляду справи
позовні вимоги, позивач просив суд
стягнути на його користь з
відповідачів у солідарному порядку
заборгованість за кредитним договором
у сумі 1 024 820 грн. 12 коп., судовий збір у
сумі 1 700 грн. та 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 17
жовтня 2012 року позовні вимоги ПАТ
"Державний ощадний банк України"
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4
на користь ПАТ «Державний ощадний банк
України» солідарно заборгованість за
кредитним договором у сумі 1 024 820 грн. 12
коп., що у доларовому еквіваленті
складає 92 830 доларів США 79
центів та судовий збір у сумі 1 927 грн. 30
коп. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4
солідарно судовий збір на користь
держави у сумі 1 519 грн.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня
2013 року заочне рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення про задоволення позову.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 заборгованість за договором
кредиту № 1408, укладеним 20 червня 2007
року між ОСОБА_3 та ПАТ "Державний
ощадний банк України", та договором
поруки № 1408/1, укладеним 20 червня 2007
року між ОСОБА_4 та ПАТ "Державний
ощадний банк України", заборгованість
станом на 20 вересня 2012 року у сумі 1 024 820
грн. 12 коп., з яких: заборгованість за
кредитом - 542 996 грн. 46 коп.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 199 тис.
грн. 05 коп. та пеня за несвоєчасне
погашення процентів та кредиту у сумі
282 823 грн. 61 коп. Стягнуто з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ПАТ "Державний
ощадний банк України" судові витрати у
рівних частинах: судовий збір по 850 грн.
та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи по 60 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
держави у рівних частинах судовий збір
по 870 грн. 50 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із того, що
позичальник протягом тривалого часу
порушував умови кредитного договору,
внаслідок чого утворилася кредитна
заборгованість, яка підлягає стягненню
з нього та ОСОБА_4, як з
поручителя, у солідарному порядку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що стягуючи кредитну заборгованість
суд першої інстанції ні у
мотивувальній, ні у резолютивній
частині рішення не вказав складові
суми заборгованості.

З таким висновком апеляційного суду
повністю погодитись не можна, оскільки
він не ґрунтується на матеріалах
справи та суперечить нормам
матеріального та процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення у повній мірі не відповідає.

Судом установлено, що 20 червня 2007 року
між ВАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Жовтневе
відділення № 7714 (з 10 грудня 2011 року тип
банку змінено з ВАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії - Жовтневе
відділення № 7714 на ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі
територіального відокремленого
безбалансового відділення № 10003/0342
філії - Дніпропетровського обласного
управління АТ «Ощадбанк») та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 1408 про
надання кредиту у сумі 83 320 доларів США,
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 14% річних, строком
повернення до 19 червня 2012 року на
придбання транспортних засобів:
автобусів БАЗ 079.14 у кількості 2 штук (а.
с. 8-10).

У забезпечення виконання зобов'язання,
з позичальником укладено договір
застави за реєстровим № 1892 від 20 червня
2007 року, посвідчений приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5, де
предметом договору є транспортний
засіб марки БАЗ А079.14, тип ТЗ -
автобус D, 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, та
транспортний засіб марки БАЗ А079.14, тип
ТЗ - автобус D, 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, які
належать відповідачу ОСОБА_3 на праві
власності (а. с. 11-13).

Крім того, 20 червня 2007 року між банком
та ОСОБА_4 було укладено договір
солідарної поруки № 1408/1, згідно якого
остання відповідає по зобов'язаннях за
вищезазначеним кредитним договором,
перед банком у тому ж обсязі, що і
позичальник (а. с. 14-15).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 умов
кредитного договору, станом на 20
вересня 2012 року утворилась кредитна
заборгованість у сумі 1 024 820 грн. 12 коп.,
яку у добровільному порядку
відповідачі сплачувати не бажають (а. с.
155).

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
про існування правових підстав для
стягнення кредитної заборгованості.

Проте не можна погодитися із сумою
стягнутої неустойки за період з
01 серпня 2007 року по 20 вересня 2012 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
загального строку позовної давності за
основною вимогою.

Суд апеляційної інстанції на
вищевикладені обставини уваги не
звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214
ЦПК України не врахував норм
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановив обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалене у справі судове
рішення у частині стягнення неустойки
підлягає скасуванню з передачею справи
у цій частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 жовтня
2013 року у частині стягнення
неустойки скасувати, справу у цій
частині направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від
17 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко