АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 року
м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретаря Лисак О.А.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради,
ОСОБА_1 про визнання частково нечинними
рішення міської ради та частково
недійсним державного акта на право
приватної власності на земельну
ділянку, за апеляційними скаргами
Чернівецької міської ради та ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 9 грудня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом Чернівецької міської
ради, ОСОБА_1 про визнання частково
нечинними рішення міської ради та
частково недійсним державного акта на
право приватної власності на земельну
ділянку.

Вказував на те, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, виданого йому державним
нотаріусом 19 липня 1983 року, він є
власником будинку та земельної
ділянки, розташованих по АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно реєстраційної служби
Чернівецького міського управління
юстиції від 24 січня 2013 року йому
відмовлено у реєстрації права
власності на вказане нерухоме майно,
оскільки за зазначеною адресою
зареєстровано право власності на
нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_1
на підставі рішення Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 19 грудня
2008 року.

Згодом дізнався, що рішенням
Чернівецької міської ради № 506 від 21
лютого 2002 року (п.5 додатку № 4 до п.4)
відповідачу ОСОБА_1 надано дозвіл на
складання проекту відведення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування

------------------------------------------------------------------------
-------------------------------------------22ц - 152/14
головуючий у
1-й інстанції Федіна А.В.

категорія 45
суддя-доповідач Міцней В.Ф.

житлового будинку і господарських
будівель по АДРЕСА_1, а рішенням міської
ради № 27 від 30 травня 2002 року (п.6
додатку № 7) затверджено проект
відведення земельної ділянки та
передано відповідачу у приватну
власність земельну ділянку за вказаною
адресою, на підставі якого останній
отримав державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку.

Вважаючи вказані рішення міської ради
та державний акт на право власності на
земельну ділянку, виданий ОСОБА_1
такими, що перешкоджають йому
зареєструвати право власності на
нерухоме майно, просив визнати п.5
додатку № 4 до п.4 рішення міської ради
№ 506 від 21 лютого 2002 року та п.6 додатку
№ 7 рішення міської ради № 27 від 30
травня 2002 року в частині зазначення
адреси земельної ділянки нечинними, а
державний акт в цій частині - частково
недійсним.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 9 грудня 2013 року
позов задоволено: визнано частково
нечинним п.5 додатку № 4 до п.4 рішення
Чернівецької міської ради № 506 від 21
лютого 2002 року та п.6 додатку № 7
рішення Чернівецької міської ради № 27
від 30 травня 2002 року щодо адреси
земельної ділянки; визнано частково
недійсним державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1,
серії ІІІ-ЧВ № 007471, виданий ОСОБА_1

В апеляційній скаргах ОСОБА_1 та
Чернівецька міська рада просять
рішення суду скасувати і закрити
провадження у справі.

Посилаються на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Вважають, що помилковим є висновок суду
про те, що оскаржуваними рішеннями
міської ради та виданим відповідачу на
підставі цих рішень державним актом на
праві власності на земельну ділянку,
порушується право позивача на
здійснення державної реєстрації права
власності на належне йому нерухоме
майно.

На думку апелянтів, суд неправильно
застосував до правовідносин сторін
положення Закону України „Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" від 1
липня 2004 року.

Окрім того, Чернівецька міська рада
вважає, що суд безпідставно відмовив у
задоволенні її заяви про застосування
позовної давності до вимог позивача
про визнання рішень міської ради
нечинними.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної
скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржувані рішенням міської
ради та виданий відповідачу на
підставі цих рішень державний акт на
праві приватної власності на земельну
ділянку в частині зазначення адреси
земельної ділянки порушують право
позивача на здійснення державної
реєстрації права власності на належне
йому нерухоме майно.

Проте погодитись з таким висновком не
можна, оскільки суд дійшов його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК передбачено, що при
ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносини, зумовлених
встановленими обставинами; правової
норми, яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Як встановлено судом, 19 липня 1983 року
державним нотаріусом першої
Чернівецької державної нотаріальної
контори позивачу ОСОБА_3 було видано
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

На підставі рішення виконкому
Чернівецької міської ради від 27 січня
1998 року ОСОБА_3 було видано державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,0920 га для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, що знаходиться
по АДРЕСА_1.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 19 грудня 2008 року,
яке набрало законної сили, за
відповідачем ОСОБА_1 визнано право
власності на житловий будинок, що
знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

Рішеннями Чернівецької міської ради №
506 від 21 лютого 2002 року (п.5 додатку № 4 до
п.4) ОСОБА_1 надано дозвіл на складання
проекту відведення земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель по АДРЕСА_1, а рішенням міської
ради № 27 від 30 травня 2002 року (п.6
додатку № 7) затверджено проект
відведення земельної ділянки та
передано ОСОБА_1 у приватну власність
земельну ділянку площею 0,0682 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1
(а.с.12-17).

На підставі рішення міської ради № 27
від 30 травня 2002 року відповідачу ОСОБА_1
видано державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,0682 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, що знаходиться
по АДРЕСА_1 (а.с.69).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_1
належать на праві приватної власності
різні земельні ділянки.

Відповідач ОСОБА_1 набув право
власності на вказану земельну ділянку
у відповідності до положень ст.ст.116, 118
ЗК України (в редакції,

яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин).

За змістом ч.1 ст.155 ЗК України акт,
виданий органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування, який
порушує права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою,
визнається недійсним.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує
тим, що рішенням державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Чернівецького
міського управління юстиції від 24
січня 2013 року відмовлено йому в
реєстрації права власності на житловий
будинок з господарськими будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_1, у зв'язку з тим,
що за вказаною адресою зареєстровано
право власності на житловий будинок за
відповідачем ОСОБА_1

У відповідності до ст.16 ЦК України
потерпіла особа обирає той спосіб
захисту, який відповідає характеру
порушення її права чи інтересу.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що із зазначених в позовній
заяві ОСОБА_3 підстав оспорювані
рішення міської ради та виданий ОСОБА_1
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку не
можуть бути визнані недійсними.

Між сторонами виник спір щодо
впорядкування поштових адрес об'єктів
нерухомості, який може бути
врегульований у відповідності до
Положення про порядок присвоєння
поштових адрес об'єктам нерухомості у
місті Чернівцях, затвердженого
рішенням Чернівецької міської ради від
31 жовтня 2012 року № 652.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Чернівецької
міської ради та ОСОБА_1, в інтересах
якого діє ОСОБА_2, задовольнити
частково.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 9 грудня 2013 року
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 21 березня 2013
року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 про
визнання частково нечинними рішення
міської ради та частково недійсним
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: