У Х В А Л А

Іменем України

11 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі ГОЛІНКО А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3
про визнання недійсними договору
довічного утримання та довіреності, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
13 грудня 2010 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 21.10.2010 р. звернулася до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3
Мотивувала тим, що 16.12.2008 р. уклала із
ОСОБА_2 договір довічного утримання
(догляду), відповідно до якого передала
право власності на будинок АДРЕСА_1, а
відповідачка зобов'язалася утримувати
та доглядати позивачку довічно. До
обов'язків набувача майна належали,
зокрема, надання побутових послуг,
виконання ремонтних робіт; витрати на
придбання лікарських засобів для
відчужувача; забезпечення надання
відчужувачу медичної допомоги вдома;
щотижневе забезпечення відчужувача
продуктами харчування шляхом
організації їх доставки за місцем
проживання та їх оплати; організація
щоденного триразового харчування
відчужувача. Щомісячне матеріальне
забезпечення, яке мало надаватися
відчужувачу, було оцінене сторонами у
700,00 грн. Однак, у період липня - вересня
2010 р. умови договору набувачем не
виконувалися. Внаслідок неправомірних
дій ОСОБА_2 та члени її сім'ї втратили у
позивачки довіру і вона більше не
бажає, щоб ті її обслуговували. Крім
того, позивачці стало відомо, що ОСОБА_2
уповноважила ОСОБА_3 на вчинення
юридичних дій щодо будинку, а саме на
вирішення питань щодо отримання коштів
у кредитних установах із передачею
будинку в заставу, для чого видала
нотаріально посвідчену довіреність.
Посилаючись на ці обставини та на
положення ст. 755 ЦК України, позивачка
просила: розірвати договір довічного
утримання (догляду), укладений 16.12.2008 р.
із ОСОБА_2 і посвідчений приватним
нотаріусом Мукачівського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 4119; зобов'язати органи
нотаріату (державних та приватних
нотаріусів) вилучити всі діючі
заборони (вилучити реєстрацію про
накладання заборони) на нерухоме майно
- житловий будинок, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1; витребувати у ОСОБА_2
довіреність, видану на ім'я ОСОБА_3 на
право вчинення дій щодо цього будинку;
визнати недійсною указану довіреність.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 13.12.2010 р. позов задоволено
частково: договір довічного утримання
(догляду), укладений 16.12.2008 р. ОСОБА_1 із
ОСОБА_2 і посвідчений приватним
нотаріусом Мукачівського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 4119, розірвано; зобов'язано
органи нотаріату (державних та
приватних нотаріусів) вилучити всі
діючі заборони на нерухоме майно, а
саме житловий будинок, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1. У решті позову
відмовлено.

ОСОБА_2 18.05.2012 р. подала апеляційну
скаргу на рішення суду. Зазначає, що не
була повідомлена про розгляд справи та
не брала участі в судовому розгляді.
Крім того, вказує, що ОСОБА_1 у грудні 2009
р. вже зверталася до суду з позовом до
неї про розірвання договору довічного
утримання, у якому рішенням
Мукачівського міськрайонного суду від
24.06.2010 р., залишеним без змін
апеляційною інстанцією 28.10.2010 р., було
відмовлено. Тож на час відкриття судом
провадження в справі та ухвалення
рішення, що оскаржується, набрало
законної сили рішення суду в іншій
справі за тотожним позовом, тому позов
підлягав залишенню без розгляду з
підстав, передбачених ст. 207 ч. 1 п. 4 ЦПК
України. Апелянт зазначає також, що
довіреності ОСОБА_3 не видавала і
доказів існування такої - немає, а
позивачка ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
р. Просить рішення скасувати,
провадження в справі - закрити.

Ухвалою судді Апеляційного суду
Закарпатської області від 06.09.2012 р. у
відкритті апеляційного провадження за
вищевказаною скаргою було відмовлено,
однак, ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12.06.2013 р. цю
ухвалу судді апеляційного суду
скасовано, питання про відкриття
апеляційного провадження передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Заслухавши доповідь судді, беручи до
уваги, що апелянт ОСОБА_2 та її
представник адвокат ОСОБА_5 будучи
належним чином повідомленими про місце
і час розгляду справи не з'явилися в
судове засідання апеляційного суду
двічі, розглянувши справу за правилами
ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності
учасників процесу, обговоривши доводи
апеляції, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, особа на власний
розсуд розпоряджається своїми
цивільними і процесуальними правами
(ст. 12 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 2, ст. 303 ч. 1
ЦПК України).

Встановлено, що 16.12.2008 р. ОСОБА_1
(відчужувач) і ОСОБА_2 (набувач) уклали
договір довічного утримання (догляду),
що був посвідчений приватним
нотаріусом Мукачівського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 4119 (а.с. 5-6), за яким
відчужувач передав у власність
набувачу будинок АДРЕСА_1, а набував за
це зобов'язався забезпечувати
відчужувача утриманням та доглядом
довічно на умовах, передбачених
договором (п. 1.1.). Умовами договору було
зобов'язано набувача майна надавати
відчужувачу побутові послуги,
виконувати ремонтні роботи; купляти
лікарські засоби для відчужувача;
забезпечувати надання відчужувачу
медичної допомоги вдома; щотижнево
забезпечувати відчужувача продуктами
харчування шляхом організації їх
доставки за місцем проживання та їх
оплати; організувати щоденне триразове
харчування відчужувача (п. 2.2.);
щомісячне матеріальне забезпечення,
яке мало надаватися відчужувачу, було
оцінене сторонами у 700,00 грн. (п. 3.1.).

Пред'являючи вимогу про розірвання
договору, позивачка обґрунтувала її
тим, що у період липня - вересня 2010 р.
умови договору набувачем не
виконувалися, догляд та утримання
позивачці надавали інші люди.
Внаслідок таких неправомірних дій
ОСОБА_2 та члени її сім'ї втратили у
позивачки довіру і вона більше не
бажає, щоб ті її обслуговували.
Задовольняючи цю вимогу, суд першої
інстанції виходив з її доведеності та
послався на докази - показання свідків
ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які ствердили про
відсутність догляду позивачки з боку
ОСОБА_2 більш ніж півроку.

Відповідачка в апеляційній скарзі на
рішення суду (а.с. 47-49) не оспорює та не
заперечує фактичні обставини справи,
не наводить жодних доводів, фактів, які
б спростовували доводи позову та
покладені в обґрунтування рішення суду
докази по суті. Натомість підставою для
скасування рішення суду відповідачка
зазначила наявність рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
24.06.2010 р., залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду Закарпатської
області від 28.10.2010 р. (103-106). Вважає, що
оскільки на час відкриття судом
провадження в справі та ухвалення
рішення, що оскаржується, набрало
законної сили рішення суду в іншій
справі за тотожним позовом, у
задоволенні якого було відмовлено,
новий позов ОСОБА_1 належало залишити
без розгляду з підстав, передбачених
ст. 207 ч. 1 п. 4 ЦПК України, а враховуючи,
що цього не було зроблено, оскаржуване
рішення слід скасувати і закрити
провадження в справі.

Відповідно до ст. 207 ч. 1 п. 4 ЦПК України,
суд постановляє ухвалу про залишення
заяви без розгляду, якщо спір між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав розглядається в
іншому суді. Так само, суддя відмовляє у
відкритті провадження у справі, якщо у
провадженні цього чи іншого суду є
справа із спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав; суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі, якщо
набрали законної сили рішення суду або
ухвала суду про закриття провадження у
справі у зв'язку з відмовою позивача
від позову або укладенням мирової
угоди сторін, ухвалені або
постановлені з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав (відповідно ст. 122
ч. 2 п. 3 і ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України). За
змістом цих норм цивільного
процесуального закону та у
взаємозв'язку з положеннями ст. 223 ч. 2
ЦПК України, відповідні процесуальні
рішення можуть бути прийняті судом
(суддею) лише у випадку, якщо має місце
тотожність відповідних позовів, тобто,
повний збіг сторін, підстав та предмету
позовів.

Між тим, рішення, на яке посилається
відповідачка у скарзі, було ухвалено у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання, який був поданий до суду
29.12.2009 р. і підставами для якого
слугували факти і обставини, що мали
місце до грудня і в грудні 2009 р. Зокрема,
позивачка посилалася на невиконання
відповідачкою умов договору, подання
позивачкою 05.12.2009 р. заяви нотаріусу із
вимогою повідомити ОСОБА_2 про
розірвання договору. Таким чином, за
наявного збігу сторін та предмету
позовів відсутня тотожність підстав
позовів, що пред'являлися 29.12.2009 р. і
21.10.2001 р., підставами останнього позову
були факти і обставини, що мали місце у
липні - вересні 2010 р. З огляду на
характер спірних правовідносин,
відчужувач не позбавлений права
пред'явити позов про розірвання
договору довічного утримання з
підстав, що виникають щоразу під час
дії договору.

Отриманим апеляційним судом від
Відділу ДРАЦС по місту Мукачеву
Мукачівського міськрайуправління
юстиції ГУЮ у Закарпатській області
актовим записом про смерть № 308 від
25.04.2011 р. стверджується факт смерті
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

За договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК
України); договір довічного утримання
(догляду) може бути розірваний за
рішенням суду на вимогу відчужувача у
разі невиконання або неналежного
виконання набувачем своїх обов'язків,
незалежно від його вини (ст. 755 ч. 1 п. 1 ЦК
України). В силу указаних положень
закону та норм ст. 25 ч. 4, ст. 608 ч. 2, ст. 755
ч. 2, ст. 1218, ст. 1291 ч. 1 ЦК України,
зобов'язання, що виникли з договору
довічного утримання (догляду),
нерозривно пов'язані з особою
відчужувача і в разі смерті останнього
припиняються, оскільки щодо них не
допускається правонаступництво.

Застосування положень ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК
України на стадії апеляційного
провадження в силу положень ст. 304 ч. 1
ЦПК України має особливості, що
випливають з норм ст. 310 цього Кодексу,
які передбачають, що смерть фізичної
особи - сторони у спірних
правовідносинах після ухвалення
рішення, що не допускає
правонаступництва, не може бути
підставою для скасування рішення із
закриттям провадження в справі у тому
випадку, якщо судом першої інстанції
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення (ст. 310 ч. 2). Тобто, провадження у
справі підлягає закриттю з наведеної
підстави, якщо суд апеляційної
інстанції дійде висновку про
незаконність і необґрунтованість
рішення суду першої інстанції.

За встановлених обставин, суд першої
інстанції не мав підстав для відмови у
відкритті провадження в справі або для
залишення позову без розгляду, а суд
апеляційної інстанції, виходячи з меж
апеляційного розгляду справи, не має
підстав для задоволення апеляції,
скасування рішення суду та закриття
провадження в справі. Зміст
апеляційної скарги не дає підстав для
висновку про незаконність і
необґрунтованість рішення суду, про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права і не спростовує
висновків суду по суті спору.
Розпорядившись правами на власний
розсуд, відповідачка навела в
апеляційній скарзі ті доводи, які
вважала за потрібне, за правилами,
встановленими ст. 300 ч. 1 ЦПК України,
відповідачка пропустила строк для
доповнення чи зміни апеляційної
скарги, поновленню цей строк не
підлягає. До суду апеляційної
інстанції відповідачка та її
представник не з'явилися. З огляду на
це, посилання на порушення судом першої
інстанції положень процесуального
закону щодо повідомлення про час і
місце розгляду справи не впливають на
висновки апеляційного суду. Доводи
скарги відповідачки, пов'язані із
вимогою позову про визнання недійсною
довіреності, не мають значення,
оскільки в цій частині у позові
відмовлено.

Відтак, на підставі ст. 308, ст. 310 ч. 2 ЦПК
України апеляцію слід відхилити,
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308, ст. 310 ч. 2,
ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія су ддів
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 13 грудня 2010 р. - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді