Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/204/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Гарбуз
Спори, що виникають із сімейних
обставин Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

04.02.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді: Кодрула
М.А.

суддів: Кіселика С.А.,
Чорнобривець О.С.

за участю секретаря: Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розподіл спільного майна подружжя, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Новоукраїнського районного суду
Кіровоградської області від 15
листопада 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл
спільного майна подружжя,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 1978
року по 1982 рік перебувала у шлюбі з
відповідачем. 09 листопада 2005 року
повторно зареєстрували шлюб, до цього
декілька років проживали без
реєстрації шлюбу. За час спільного
проживання спільно придбали нерухоме
та рухоме майно, яке відповідач
відмовляється добровільно поділити.

Рішенням Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 15
листопада 2013 року позов задоволено
частково. В порядку розподілу
спільного майна подружжя виділено
ОСОБА_2: автомобіль МАЗ6303, державний
номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований
12.04.2012 року, вартістю 40354,85 грн.,
трактор МТЗ-82.1, державний номерний знак
НОМЕР_4, зареєстрований 03.04.2006 року,
вартістю 93 896 грн., всього на суму
134 250, 85 грн., ОСОБА_3 виділено: причіп ПА
004, державний номерний знак НОМЕР_2,
зареєстрований 13.11.2010 року, вартістю
7126,59 грн., автомобіль ВАЗ 212140 147 20 ЗНГ,
державний номерний знак НОМЕР_3,
зареєстрований 09.10.2010 року,
вартістю 60 625 грн., мотоблок 2010 року,
вартістю 11 000 грн., бензопили 2 шт., 2010
року на суму 3000 грн., електропилу,
2010 року, вартістю 1 500 грн., ноутбук "Lenovu",
2011 року, вартістю 5000 грн., принтер
«Кенон», 2011 року, вартістю 2 000 грн.,
мініелектростанцію, 2008 року, вартістю
10000 грн., телевізор "Самсунг", 2010 року,
вартістю 2000 грн., всього на
суму 100 253, 59 грн.

Комплекс будівель
АДРЕСА_1, вартістю 134561 грн.
залишено у спільній частковій
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
різницю в долях в розмірі 33 997,26 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
компенсацію судових витрат в
розмірі 6650 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі. ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, просить рішення суду змінити
здійснивши поділ майна подружжя таким
чином: виділити ОСОБА_2 причіп ПА 004,
державний номерний знак НОМЕР_2
вартістю 7126,59 грн., ОСОБА_3 автомобіль
МАЗ6303, державний номерний знак НОМЕР_1
вартістю 40354,85 грн., стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 9709,87 грн., як різницю між
борговими зобов"язаннями подружжя та
вартістю спільного майна. Зазначає, що
рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 не
оскаржується.

Позивачка ОСОБА_2 рішення суду не
оскаржила.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у
разі якщо апеляційна скарга подана на
рішення щодо частини вирішених вимог,
суд апеляційної інстанції відповідно
до принципу диспозитивності не має
права робити висновків щодо
неоскарженої частини ні в
мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення, а в описовій
частині повинен зазначити, в якій
частині вимог судове рішення не
оскаржується.

Таким чином, апеляційним судом
перевіряється законність та
обгрунтованість рішення суду лише в
частині вирішення позовних вимог, які
задоволенні судом, тобто в частині
проведеного розподілу спільного майна,
обсяг якого встановлений судом.

Колегія суддів заслухавши доповідача,
пояснення осіб, які з"явилися для
участі у розгляді справи, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції приходить до висновку, що
апеляційну скаргу необхідно відхилити
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З урахуванням вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

За правилами ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. ст. 69, 70 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовились про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

У відповідності до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного сумісного майна подружжя" до
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї.

Судом встановлено, що з 1978 року по 1982
рік сторони проживали в
зареєстрованому шлюбі, а 09 листопада 2005
року сторони повторно зареєстрували
шлюб, який припинено на підставі
рішення Южноукраїнського районного
суду Миколаївської області від 21 січня
2013 року.

В період спільного проживання в с.
Шишкіне Новоукраїнського району
Кіровоградської області в період шлюбу
збудовано комплекс будівель АДРЕСА_1,
де зареєстрований відповідач по
справі, вартістю 134561 грн., що
підтверджено висновком судової
будівельної експертизи №729, 730 від
26.09.2013 року та належить ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого виконкомом
Шишкинської сільської ради 08.12.2011 року.

В період шлюбу придбано та
зареєстровано на ім'я відповідача
ОСОБА_3: автомобіль МАЗ6303, державний
номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований
12.04.2012 року, вартістю 40354,85 грн., трактор
МТЗ-82.1, державний номерний знак НОМЕР_4,
зареєстрований 03.04.2006 року, вартістю 93896
грн., причіп ПА 004, державний номерний
знак НОМЕР_2, зареєстрований 13.11.2010
року., вартістю 7126,59 грн., автомобіль ВАЗ
212140 147 20 ЗНГ, державний номерний знак
НОМЕР_3, зареєстрований 09.10.2010 року,
вартістю 60625 грн. що підтверджено
висновками автотехнічної експертизи
та довідками інспекції держтехнагляду
УДАІ в Кіровоградській області.

Також судом встановлено, що в період
шлюбу було придбано інше майно, яке є
об"єктом спільної сумісної власності
подружжя, так як придбане в період
шлюбу та могло використовуватися в
інтересах сім"ї: мотоблок 2010 року,
вартістю 11000 грн., бензопили 2 шт., 2010
року на суму 3000 грн., електропила, 2010
року, вартістю 1500 грн., ноутбук "Lenovu", 2011
року, вартістю 5000 грн., принтер «Кенон»,
2011 року, вартістю 2000 грн.,
мініелектростанція, 2008 року, вартістю
10000 грн., телевізор "Самсунг", 2010 року,
вартістю 2000 грн., вартість зазначеного
майна встанволена на підставі
висновків товарознавчих експертиз,
проведених на підставі ухвали суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
частково та визначивши обсяг і порядок
поділу спільного сумісного майна
подружжя, суд першої інстанції вірно
виходив із норм чинного законодавства,
зазначених вище.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3
на те, що суд фактично не вирішив
заявлені позовні вимоги щодо розподілу
комплексу будівель АДРЕСА_1 та не
врахував, що цей комплекс належить йому
особисто, оскільки побудований на
земельній ділянці, яка є його особистою
власністю, судовою колегією не
беруться до уваги, оскільки вони
суперечать матеріалам справи та нормам
чинного законодавства, яке регулює
такі правовідносини.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішено судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливо за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11,
вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5
статті 71 СК України щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених статтею 365 ЦК
України, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(стаття 11 ЦК України) та попереднього
внесення на депозитний рахунок суду
відповідної грошової суми. У разі коли
жоден із подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Вирішуючи питання розподілу комплексу
будівель суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про залишення
його у спільній частковій власності
сторін по справі, виходячи з того, що
позивачка ОСОБА_2 просила цей комплекс
будівель виділити їй особисто та не
ставили питання про можливість його
розподілу в натурі, в відповідач ОСОБА_3
не погоджувався з таким вирішенням
питання.

Не приймаються до уваги і доводи
апеляційної скарги про те, що
зазначений комплекс будівель є
власністю особистого селянського
господарства, а позивачка не довела, що
вона є його членом.

Судом першої інстанції це питання
ретельно досліджувалося та суд
неодноразово пропонував відповідачу
ОСОБА_3 надати докази про належність
комплексу будівель до майна особистого
селянського господарства. Відповідач
таких доказів не надав, тому суд
обгрунтовано виходив з того, що це
спільне майно подружжя, оскільки воно
зареєстроване за відповідачем ОСОБА_3,
як фізичною особою.

Безпідставними є посилання
відповідача в апеляційній скарзі на те,
що суд не врахував при подідлі борги
подружжя.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи видно, що ні
позивач ні відповідач позовних вимог
про врахування боргових зобов»язань
при поділі спільного майна подружжя не
заявляли, тому суд цих обставин не
досліджував. При цьому апеляційний суд
приймає до уваги, що справа судом
розглядалася протягом тривалого часу в
багатьох судових засіданнях і
відповідач ОСОБА_3 мав змогу заявити
про такі вимоги. Тому посилання на те,
що він не зміг їх подати в останньому
судовому засіданні не може бути взяте
до уваги.

Не заслуговують на увагу також
посилання відповідача, як на підставу
для скасування рішення, на
несправедливість рішення суду першої
інстанції в частині не встановлення
судом дійсної вартості спірного майна,
оскільки судом вартість майна
визначена відповідно до висновків
експертиз, жодних заперечень з даного
приводу ним подано не було, при цьому
від завчасно отримував копії висновків
експертів про вартість майна.

Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається з погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

У відповідності до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного сумісного майна подружжя" до
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб.

Тому суд першої інстанції правильно
включив до розподілу спільне майно, яке
було відчуджене відповідачем без згоди
позивачки та знаходиться у третіх осіб.

Доводи апеляційної скарги і зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку про те, що судом допущено
порушення норм процесуального або
неправильне застосування норм
матеріального права, яке б призвело до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія не
знаходить правових підстав не
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки вони ґрунтуються
на матеріалах справи, які ретельно
досліджені у ході розгляду справи.
Висновки суду першої інстанції вірно
обґрунтовані у мотивувальній частині
рішення і судова колегія з ними
погоджується оскільки вони повністю
відповідають обставинам справи, яким
суд дав вірну оцінку.

З урахуванням викладеного колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв"язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів судової
палати,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 15
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: