Справа № 1309/2-1590/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/766/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина
О.Ф

секретаря Гацій І.І.

з участю відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 09 жовтня 2013 року у справі за
позовом Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_2 про демонтаж самочинного
будівництва, -

встановила:

В січні 2011 року позивач Залізнична
районна адміністрація Львівської
міської ради звернулася в Залізничний
районний суд м. Львова з позовом до
ОСОБА_2 про демонтаж самочинного
будівництва.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що відповідно до
розпорядження голови Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради від 08.11.2010 року № 915 "Про
самочинне будівництво ОСОБА_2."
відповідача, як власника будинку
АДРЕСА_1 зобов'язано у термін до 10.12.2010
року демонтувати самочинно
встановлені на землях міста два
дерев'яні сараї розміром 1,50х1,60 м. і
1,50х2,20 м. та металеву огорожу з листової
сталі висотою 2,0 м. довжиною 3,0 м., яку
самочинно встановлено на межі
будинковолодіння АДРЕСА_1

20.11.2010 року та 04.01.2011 року відповідача
попереджено адміністрацією ЛКП
"Сигнівка" про виконання вимог
розпорядження, однак вона зазначене
зобов'язання не виконала.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено.

Зобов»язано ОСОБА_2, власницю будинку
АДРЕСА_1 в примусовому порядку
демонтувати самочинно встановлені на
землях міста два дерев»яні сараї
розміром 1,50х1,60 м. і 1,50х2,20 м. та металеву
огорожу з листової сталі висотою 2,0 м.,
довжиною 2,0 м., самочинно встановлену на
межі будинковолодіння АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради 37 грн. 00 коп.
сплачених витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 114
грн. 70 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржила відповідачка
ОСОБА_2

З оскаржуваним рішенням не
погоджується, вважає, що суд не надав
належної оцінки всім зібраним по
справі доказам, порушив норми
матеріального та процесуального права
та безпідставно задоволив заявлений
позов.

Стверджує, що на момент винесення
розпорядження голови Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради демонтувати самочинне
будівництво власником будинку не була.
Не можуть стосуватись її і
попередження директора ЛКП «Сигнівка»
від 04.12.2010 року та 20.11.2010 року про
демонтаж самочинного будівництва,
оскільки дані сараї встановлювала не
вона, а батько, власником будинку не
була, тому будь-яких зобов'язань по
демонтажу до неї не можна
застосовувати.

Просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
та її представник ОСОБА_3 апеляційну
скаргу підтримали, в обґрунтування
надали пояснення, аналогічні
викладеним у скарзі. Додатково
відповідач ОСОБА_2 повідомила, що сараї
та огорожу встановив її батько, який
вже помер. Після смерті батька, як
єдиний спадкоємець, успадкувала літню
кухню, право власності на яку
зареєструвала у 2013 році. Будинок
належав на праві власності батькові та
матері, але батько за життя відчужив
свою частку іншим особам. Апеляційну
скаргу просить задовольнити.

Представник відповідача Залізничної
рай адміністрації Львівської міської
ради в судове засідання не прибув, не
повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю - доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст.303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог, на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить переконання,
що дане рішення суду відповідає
зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради районний суд
виходив з того, що будівництво
зазначених об'єктів здійснено
самочинно, відповідач не зверталася із
заявами в Залізничну районну
адміністрацію Львівської міської ради
про надання згоди на будівництво двох
сараїв та металевої огорожі біля
будинку АДРЕСА_1, крім цього зазначене
не заперечувала сама відповідачка по
справі.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Згідно ст. 31 ЗУ "Про місцеве
самоврядування в Україні" надання
відповідно до законодавства дозволу на
спорудження об'єктів містобудування
незалежно від форм власності належить
до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України
"Про планування і забудову територій"
рішення органів виконавчої влади та
самоврядування з питань забудови й
іншого використання територій,
прийняті в межах повноважень,
визначених законом, є обов'язковими для
суб'єктів містобудування.

Згідно із ст. 73 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", акти
голови районної в місті ради,
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради, прийняті в
межах наданих їм повноважень, є
обов'язковими для виконання всіма
розташованими на відповідній
території органами виконавчої влади,
об'єднаннями громадян, підприємствами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

До повноважень районних адміністрацій
у галузі будівництва, згідно із
ухвалою Львівської міської рада «Про
розмежування повноважень між
виконавчими органами Львівської
міської ради» № 3704 від 08.07.2010 року
належить зокрема, розгляд та вжиття
заходів у встановленому виконавчим
комітетом, департаментом
містобудування порядку щодо фактів
самовільного будівництва.

З матеріалів справи та пояснень
відповідачки встановлено, що ОСОБА_2 є
власником частини будинковолодіння
АДРЕСА_1 (літня кухня), яку успадкувала
після смерті батька.

За вказаною адресою на землях міста
здійснено самочинне будівництво двох
дерев'яних сараїв розміром 1,50х1,60 м. і
1,50х2,20 м. та встановлено металеву
огорожу з листової сталі висотою 2,0 м.
довжиною 3,0 м. на межі будинковолодіння
АДРЕСА_1 (а.с. 12 схема розташування).

Розпорядженням голови Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради від 08.11.2010 року № 915
відповідача ОСОБА_2 зобов'язано у
термін до 10.12.2010 року демонтувати
самочинно встановлені на землях міста
два дерев'яні сараї розміром 1,50х1,60 м. і
1,50х2,20 м. та металеву огорожу з листової
сталі висотою 2,0 м. довжиною 3,0 м. (а.с. 6).

Аналогічного змісту попередження
надіслані відповідачці за підписами
директора ЛКП "Сигнівка" від 04.12.2010 року,
з якими під розписку ознайомлена
відповідач(а.с. 10-11).

Відповідач зазначені розпорядження та
попередження не виконала, про що
складений акт ЛКП "Сигнівка" від 20.12.2010
року (а.с. 7. 8).

Крім цього, постановою
адміністративної комісії при
Залізничній районній адміністрації
Львівської міської ради від 19.08.2010 року
ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 152 КУпАП та
накладено стягнення у виді штрафу в
розмірі 340 грн., який відповідач
сплатила.

Доводи апелянта про те, що немає
підстав для зобов"язання її, як
спадкоємця особи, яка здійснила
самочинне будівництво, демонтувати
зведені об"єкти, не беруться колегією
суддів до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до роз"ясень, які викладені
у п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» від 30.03.2012
року № 6, право власності на самочинно
збудовані житлові будинки, будівлі,
споруди, інше нерухоме майно не
набувають як особи, які здійснили це
будівництво, так і їхні спадкоємці.
Права спадкоємців щодо самочинно
збудованого майна визначаються судом
відповідно до положень статті 1218 ЦК та
з урахуванням роз'яснень, наданих у
пункті 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року № 7
"Про судову практику у справах про
спадкування".

За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

В свою чергу у пункті 7 постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» від 30.05.2008 року № 7
зазначено, що до спадкоємців, які
прийняли спадщину, у разі знесення
самочинного будівництва переходить
обов'язок відшкодувати вартість витрат
на його знесення і приведення
земельної ділянки до попереднього
стану (частини четверта, сьома статті
376 ЦК України).

Відтак, місцевий суд прийшов до вірного
висновку про підставність задоволення
позову Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення є
законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 09 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин