Справа № 2/359/188/2013 Головуючий у І
інстанції Величко В.П.Провадження №
22-ц/780/985/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

4 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 26 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя, -, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року позивач звернулася до
суду із зазначеним позовом та з
урахуванням уточнених позовних вимог
просила визнати поважними причини
пропуску строку позовної давності,
поновивши його; визнати спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2
матеріали та обладнання, що були
використані при створенні
незавершеного будівництвом жилого
будинку по АДРЕСА_1; поділити матеріали
та обладнання, що були використані при
створенні незавершеного будівництвом
вказаного жилого будинку шляхом
стягнення з відповідача на її користь
компенсацію вартості 1/2 частини цих
матеріалів та обладнання в розмірі 455
655,50 грн., залишивши матеріали та
обладнання в натурі на праві приватної
власності ОСОБА_2; стягнути з
відповідача на її користь понесені
витрати по сплаті судового збору та за
проведення судової
будівельно-технічної експертизи.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначила, що з 18 жовтня 1997 року по 20
червня 2006 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох синів. Під час шлюбу відповідачу
було подаровано земельну ділянку, на
якій вони за спільні кошти та з
допомогою батьків побудували будинок.
Після розлучення ОСОБА_2 вселився в
будинок і проживає у ньому, а позивач
проживає окремо з дітьми у батьків.
Вказала, що намагалась неодноразово
домовитись з колишнім чоловіком про
поділ будинку, однак той, постійно її
обіцяючи, дане питання вирішувати не
став, тому нею було пропущено строк
позовної давності. ОСОБА_1 додатково
зазначила, що постійно приділяє увагу
вихованню дітей, що також стало
причиною пропуску строку позовної
давності. На даний час у неї виник
необхідність поділити будинок, що
належить їй та відповідачу на праві
спільної сумісної власності в судовому
порядку.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 26 листопада 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати, з мотивів
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про її задоволення з
аналогічних підстав що й в уточненій
позовній заяві, додатково вказавши, що
судом не перевірено та не звернуто
уваги на ряд обставин, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено встановлений законодавством
строк позовної давності і підстав для
його поновлення, в ході розгляду
справи, не встановлено.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міськрайонний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
з 18 жовтня 1997 року по 18 червня 2006 року
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі, від якого мають двох синів -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

З матеріалів справи убачається, що під
час перебування у шлюбі ОСОБА_2, згідно
договору дарування земельної ділянки
№ 5258 від 5 листопада 2003 року подаровано
земельну ділянку і на підставі
вказаного договору дарування
Бориспільським районним відділом
земельних ресурсів було видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,103 га,
кадастровий номер :01:015:0017, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку по АДРЕСА_1.

Також по справі встановлено, що сторони
в період перебування в шлюбі та з
допомогою батьків позивача, розпочали
будівництво жилого будинку на
вищевказаній земельній ділянці, право
власності на який не зареєстровано у
встановленому чинним законодавством
порядку.

Ухвалою суду від 4 лютого 2013 року у
справі було призначено судову
будівельно-технічну експертизу, за
результатами якої надано висновок, що
дійсна вартість незвершеного
будівництвом житлового будинку без
врахування вартості земельної ділянки
по АДРЕСА_1 станом на час проведення
експертизи становить 1 167 677 грн. та в
дослідницькій частині висновку
викладені чотири варіанти поділу
спірного будинку.

Наполягаючи на своїх вимогах, ОСОБА_1 В
судовому засіданні пояснила, що після
розірвання шлюбу ОСОБА_2 вселився в
побудований будинок і проживає в ньому
на даний час, а вона разом з дітьми
проживає в будинку своїх батьків.
Протягом всього часу після розірвання
шлюбу намагалася мирним шляхом з
відповідачем вирішити питання щодо
поділу побудованого будинку, оскільки
відповідач не відмовлявся вирішити це
питання в добровільному порядку, чим
ввів її в оману, тому нею й пропущено
строк позовної давності. Крім того весь
вільний час позивач приділяє увагу
вихованню спільних з відповідачем
дітей, що також не давало їй змоги
вчасно звернутися до суду з позовом про
поділ спільного сумісного майна.
Вважає, що пропущений нею строк для
звернення до суду про поділ спільного
сумісного майна подружжя, підлягає
поновленню, оскільки пропущений з
поважних причин.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 261 ЦК України визначено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до ухвалення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Як встановлено судом, шлюб між
сторонами розірвано рішенням суду 18
квітня 2006 року, при цьому ініціатором
розірвання шлюбу була ОСОБА_1, яка
заявляючи відповідний позов, в
мотивувальній його частині зазначила
про намір вирішувати питання розподілу
майна з ОСОБА_2 в окремому судовому
провадженні.

Таким чином позивач про порушення
свого права дізналася при зверненні до
суду, а початком обчислення перебігу
позовної давності є дата видачі
свідоцтва про розірвання шлюбу (20
червня 2006 року), тобто з того часу
минуло більше шести років.

Крім того в матеріалах справи
міститься ухвала Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 30 листопада 2010 року, якою позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного
сумісного майна подружжя на підставі
заяви позивача залишено без розгляду.

За правилами ст. 72 СК України позовна
давність не застосовується до вимог
про поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
якщо шлюб між ними не розірвано. До
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Зважаючи на викладене, законним і
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про застосування строку
позовної давності до даного спору,
оскільки позивачем не надано
допустимих доказів та належних
правових підстав для його поновлення, а
відповідачем подано відповідну заяву
згідно вимог ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Отже докази та обставини щодо
поважності пропуску строку позовної
давності, на які посилається апелянт в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 26 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий Судді: