АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3468/2014 Головуючий
у 1 - й інстанції: Калініченко Л.С
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

27 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_10 на заочне
рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 14 червня 2013 року в
цивільній справі за позовом Заступника
прокурора міста Києва до Київської
міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя
особа на стороні відповідача:
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання незаконним
рішення, визнання недійсними актів про
право власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду міста Києва від 14 червня
2013 року позовні вимоги заступника
прокурора міста Києва до Київської
міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя
особа на стороні відповідача:
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання незаконним
рішення, визнання недійсними актів про
право власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення
задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Київської міської ради «Про
передачу громадянину ОСОБА_6 у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1» за №660/2729
від 29.10.2009 року.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_6
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ №922794,
зареєстрований 22.12.2009 року Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за №07-7-05136.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_6
та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,1 га
(кадастровий номер :90:371:0073),
вартістю 329007,70 грн., посвідчений 30.12.2009
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
та зареєстрований в реєстрі за №18949.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_3
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ №794073,
зареєстрований 22.06.2010 року Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за №07-7-05592.

Відновлено становище, яке існувало до
порушення, шляхом визнання права
власності на земельну ділянку на
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:90:371:0073, вартістю 329007,70 грн., за
територіальною громадою міста Києва в
особі Київської міської ради.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в дохід
держави в рівних частинах судовий збір
в розмірі 114,70 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_10
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просив рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 14 червня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції є незаконним
та необґрунтованим, ухвалене з
порушенням норм процесуального та
матеріального права. Зазначає, що
позивач пропустив строки позовної
давності для звернення до суду,
оскільки довідався про порушення
рішенням Київської міської ради №660/2729
від 17.09.2009 року інтересів держави 23
жовтня 2009 року, тобто з моменту
отримання зазначеного рішення. Вважає,
що прокуратура має право звернутися до
суду лише з вимогами про визнання
незаконним нормативно-правового акту
відповідного органу, скасування або
визнання недійсним рішення чи окремих
його положень. Проте, не наділена
повноваженнями звертатися до суду з
позовними вимогами про визнання
недійсними актів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку та
договору купівлі-продажу. Звертає
увагу на відсутність підстав для
визнання оспорюваного рішення
незаконним, оскільки рішення Київської
міської ради від 17 вересня 2009 року на
даний час є чинним. Позивачем не
доведено недійсність рішення
Київської міської ради про передачу
земельної ділянки, а тому відсутні
підстави для визнання недійсними
відповідного договору-купівлі продажу
та державних актів на землю.

Представник прокурори міста Києва
Пилипенко Т.А. проти доводів
апеляційної скарги заперечувала,
посилаючись на те, що вони є
безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

ОСОБА_3, представник Київської міської
ради, ОСОБА_6 та представник
Департаменту земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) в судове засідання не
з'явились, про день та час слухання
справи судом повідомлені у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомили, а тому,
колегія суддів вважає можливим
слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення прокурора, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 17 вересня 2009 року
Київською міською радою було прийнято
рішення «Про передачу земельних
ділянок Товариству з обмеженою
відповідальністю «Мегатранс» для
будівництва, експлуатації та
обслуговування об'єктів рекреаційного
призначення (з комплексним
інженерно-транспортним облаштуванням
та благоустроєм території) та для
житлової забудови на Столичному шосе, 24
км у Голосіївському районі міста
Києва» за №214/2283. Даним рішенням
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Мегатранс» передано
земельні ділянки загальною площею 4,64
га у довгострокову оренду на 49 років (у
тому числі в межах прибережних
захисних смуг площею 1,56 га).

25 вересня 2009 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 було посвідчено заяву,
якою Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мегатранс» було
надано згоду на припинення права
користування частиною земельної
ділянки, приблизною площею 0,10 га, яка
розташована за адресою: Столичне шосе,
24 км у Голосіївському районі міста
Києва. В даній заяві товариство також
зазначило, що не заперечує проти
надання вказаної частини земельної
ділянки ОСОБА_6.

В свою чергу Товариством з обмеженою
відповідальністю «ГЕО-ДОСВІД» було
розроблено проект землеустрою про
відведення земельної ділянки
громадянину ОСОБА_6 для будівництва і
обслуговування господарських будівель
і споруд на АДРЕСА_1.

19.10.2009 року даний проект землеустрою
було зареєстровано Головним
управлінням земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації для внесення до
автоматизованої системи ПК «Кадастр».

29.10.2009 року Київською міською радою
було прийнято рішення «Про передачу
громадянину ОСОБА_6 у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1» за №660/2729.

Пунктом 2 даного рішення передано
громадянину ОСОБА_6 у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1 за рахунок
міських земель, не наданих у власність
чи користування.

Пунктом 4 даного рішення внесено зміни
до пункту 5 рішення Київської міської
ради «Про передачу земельних ділянок
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Мегатранс» для
будівництва, експлуатації та
обслуговування об'єктів рекреаційного
призначення (з комплексним
інженерно-транспортним облаштуванням
та благоустроєм території) та для
житлової забудови на Столичному шосе, 24
км у Голосіївському районі міста
Києва» від №214/2283 17.09.2009 року з
урахуванням пункту 2 даного рішення.

22 грудня 2009 року ОСОБА_6 було отримано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,10 га на
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:90:371:0073, зареєстрований Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за №07-7-05136.

30 грудня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3
було укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки, відповідно до умов
якого, ОСОБА_6 передав у власність
ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 0,10 га
кадастровий номер :90:371:0073 за 267 000
грн. Даний договір посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
та зареєстрований в реєстрі за №18949.

22 червня 2010 року ОСОБА_3 було отримано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,10 га на
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:90:371:0073, зареєстрований Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за №07-7-05592.

Судом також встановлено, що постановою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 01.03.2012 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2012 року, позовні вимоги
Заступника прокурора міста Києва до
Київської міської ради, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мегатранс» про
визнання протиправним та скасування
рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Київської міської ради «Про
передачу земельних ділянок Товариству
з обмеженою відповідальністю
«Мегатранс» для будівництва,
експлуатації та обслуговування
об'єктів рекреаційного призначення (з
комплексним інженерно-транспортним
облаштуванням та благоустроєм
території) та для житлової забудови на
Столичному шосе, 24 км у Голосіївському
районі міста Києва» за №214/2283 від 17
вересня 2009 року, яким протиправно було
переведено спірну земельну ділянку із
земель зони зелених насаджень
загального користування і території
лугів (земель рекреаційного
призначення) до земель житлової та
громадської забудови.

Даною постановою суду встановлено, що
зміни до рішення Київської міської
ради «Про затвердження Програми
розвитку зеленої зони м. Києва до 2010
року» № 806/3381 від 19.07.2005 року та до
Генерального плану розвитку м. Києва до
2020 року, затвердженого рішенням
Київської міської ради від 28.03.02 року
№370/1804, ні на стадії погодження
землевпорядної документації, ні на
стадії прийняття оспорюваного рішення
внесені не були. Таким чином, спірна
земельна ділянка, яка була виділена
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Мегатранс» належала
до земель рекреаційного призначення на
момент прийняття оскаржуваного
рішення і належить до такої категорії
земель на даний час.

В лютому 2013 року заступник прокурора
міста Києва звернувся до
Голосіївського районного суду міста
Києва з позовом до Київської міської
ради, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа на
стороні відповідача: Департамент
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
визнання незаконним рішення, визнання
недійсними актів про право власності
на земельну ділянку, договору
купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення.

Задовольняючи позов заступника
прокурора міста Києва до Київської
міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя
особа на стороні відповідача:
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання незаконним
рішення, визнання недійсними актів про
право власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення,
суд 1-ї інстанції посилався на те, що
вони є обґрунтованими, підтверджені
належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Статтею 14 Конституції України та ст.ст.
1, 51 ЗК України встановлено, що земля є
основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави.

При цьому, ЗК України встановлено, що до
земель рекреаційного призначення
належать, зокрема, земельні ділянки
зелених зон і зелених насаджень міст та
інших населених пунктів.

Частиною 2 статті 52 ЗК України
встановлено, що на землях
рекреаційного призначення
забороняється діяльність, що
перешкоджає або може перешкоджати
використанню їх за призначенням, а
також негативно впливає або може
вплинути на природний стан цих земель.

Згідно п. 5 Програми розвитку зеленої
зони м. Києва до 2010 року та концепції
формування зелених насаджень у
центральній частині міста,
затвердженою рішенням Київради за
№806/3381 від 19.07.2005 року, земельні ділянки
зелених насаджень загального
користування, також як і землі
природно-заповідного, іншого
природно-охоронного призначення та
лісового фонду, підлягають комплексній
охороні відповідно до законодавства та
встановлених режимів їх використання.

Відповідно до п.10.4 ДБН 360-92** розміщення
будівель, споруд та комунікацій не
допускається на землях природних
національних парків та на землях
зелених зон міст, якщо запроектовані
об'єкти не призначені для відпочинку,
спорту та обслуговування приміського
лісового господарства.

Згідно з п. 6.1 та п. 4.2 ДСП №173-96 «Державні
санітарні правила планування та
забудови населених пунктів»
будівництво та реконструкція об'єктів
житлово-громадського призначення за
рахунок території парків та скверів,
зелених зон загального користування
забороняється.

При цьому, п. 2.1.1 Правил забудови міста
Києва, затверджених рішенням Київради
№11/2587 від 27.01.2005 року, встановлено, що
планування, забудова, реконструкція,
інше використання територій та окремих
земельних ділянок в місті здійснюються
відповідно до законодавства та
Генерального плану розвитку міста, а
також іншої затвердженої
містобудівної та проектно-кошторисної
документації з дотриманням державних
норм, стандартів та правил.

Судом 1-ї інстанції достовірно
встановлено, що рішенням Київської
міської ради №660/2729 від 29.10.2009 року
ОСОБА_6 було виділено у приватну
власність земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1, яка за
своїм цільовим призначенням належить
до рекреаційних земель. Питання про
зміну цільового призначення спірної
земельної ділянки висновками
контролюючих органів не погоджувалося.
Рішення про внесення змін до Програми
розвитку зеленої зони м. Києва до 2010
року та концепції формування зелених
насаджень в центральній частині міста,
затвердженої рішенням Київської
міської ради №806/3381 від 19.07.2005 року, в
установленому законом порядку не
приймалося.

Статтею 20 ЗК України встановлено, що
порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для: а) визнання недійсними
рішень органів державної влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування про надання (передачу)
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам; б) визнання
недійсними угод щодо земельних
ділянок.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», акти органів місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
Законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно частини 1 статті 21 Цивільного
кодексу України, суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

За наведених обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду 1-
інстанції про наявність правових
підстав для визнання незаконним та
скасування рішення Київської міської
ради «Про передачу громадянину ОСОБА_6
у приватну власність земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1» за №660/2729
від 29.10.2009 року.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК
України визначено, що громадяни і
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК України).

Таким чином, державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки.

Оскільки підставою для видачі
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ №922794,
зареєстрований 22.12.2009 року Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за №07-7-05136 та державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ №794073, зареєстрований
22.06.2010 року Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) за
№07-7-05592 стало рішення Київської
міської ради за №660/2729 від 29.10.2009 року,
яке за своєю суттю є незаконним, то суд
1-ї інстанції правомірно визнав дані
акти недійсними.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Частиною 1 статті 215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

Згідно зі статтею 210 ЗК України угоди,
укладені із порушенням встановленого
законом порядку купівлі-продажу, ренти,
дарування, застави, обміну земельних
ділянок, визнаються недійсними за
рішенням суду.

У відповідності до частини 3 статті 215
ЦК України якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно зі статтею 378 ЦК України право
власності особи на земельну ділянку
може бути припинене за рішенням суду у
випадках, встановлених законом.

З урахуванням наведених норм закону та
встановлених обставин справи колегія
суддів погоджується з висновками суду
1-ї інстанції про визнання недійсним
договору купівлі-продажу укладеного
між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідченого
30.12.2009 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованим в
реєстрі за №18949, у зв'язку з продажем
земельної ділянки особою, що не є її
власником, тобто, не наділена
повноваженнями по володінню,
користуванню та розпорядженню нею.

Суд 1-ї інстанції також дійшов до
правильного висновку про те, що
оскаржуваним рішенням, державними
актами та договором купівлі-продажу
спірної земельної ділянки порушено
право власності територіальної
громади міста Києва на землю.

В свою чергу, зазначене право підлягає
захисту у спосіб, визначений п.4 ч.2 ст.16
ЦК України, - відновлення становища, яке
існувало до порушення. Застосування
саме такого способу захисту
забезпечить досягнення, мети захисту
порушених прав та інтересів -
збереження у власності територіальної
громади міста Києва земельної ділянки.

На підставі вищевикладеного, для
захисту порушеного права необхідно
відновити становище, яке існує до
порушення, шляхом визнання права
власності на спірну земельну дзвінку
за територіальною громадою міста Києва
в особі Київської міською радою на
підставі ст.392 ЦК України і ст.152 ЗК
України.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог Заступника
прокурора міста Києва до Київської
міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя
особа на стороні відповідача:
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання незаконним
рішення, визнання недійсними актів про
право власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач пропустив строки позовної
давності для звернення до суду,
оскільки довідався про порушення
рішенням Київської міської ради №660/2729
від 17.09.2009 року інтересів держави 23
жовтня 2009 року- з моменту отримання
зазначеного рішення, колегія суддів
вважає необґрунтованими, з огляду на
таке.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Факт отримання Прокуратурою міста
Києва оскаржуваного рішення 23 жовтня
2009 року не може свідчити про те, що саме
з цієї дати починається перебіг строку
позовної давності, оскільки встановити
наявність чи відсутність порушення
законодавства у сфері земельних
ресурсів можливо за результатами
проведення комплексної перевірки.

Перевірку ж стану дотримання
законодавства у сфері земельних
ресурсів, за результатами якої було
виявлено порушення інтересів держави
зі сторони Київської міської ради,
Прокуратурою міста Києва було
проведено в листопаді 2010 року на
виконання Програми затвердженої
заступником глави Адміністрації
Президента України 07.07.2010 року, згідно з
вимогами розпорядження Президента
України від 23.06.2010 року №956/2010 рп.

До Голосіївського районного суду міста
Києва з позовом до Київської міської
ради, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа на
стороні відповідача: Департамент
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
визнання незаконним рішення, визнання
недійсними актів про право власності
на земельну ділянку, договору
купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення
заступник прокурора міста Києва
звернувся 21.02.2013 року, тобто в межах
встановленого законом строку.

Доводи апеляційної скарги про те, що не
позивач не наділений повноваженнями
звертатися до суду з позовними
вимогами про визнання недійсними
актів, що посвідчують право
власностіна земельну ділянку та
договору купівлі-продажу, колегія
суддів вважає такими, що не
заслуговують на увагу.

Статтею 121 Конституції України
встановлено, що на прокуратуру України
покладається представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом.

Відповідно до ст.36-1 Закону України «Про
прокуратуру» представництво
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави. За
наявності підстав, з метою
представництва держави прокурор має
право в порядку, передбаченому
процесуальним законом, зокрема,
звертатися до суду з позовами (заявами,
поданнями). Обираючи форму
представництва, прокурор визначає, в
чому полягає порушення або загроза
порушення інтересів держави чи
громадянина, обґрунтовує необхідність
їх захисту.

Частиною 2 статті 45 ЦПК України
встановлено, що прокурор, який
звертається до суду в інтересах
держави, в позовній заяві (заяві)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою, здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах. У
разі відсутності такого органу або
відсутності у щодо звернення до суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача.

Враховуючи те, що необхідність захисту
інтересів держави у даній справі
полягає в перевірці законності
прийняття органом місцевого
самоврядування рішення про
розпорядження землею, позов
пред'являється прокурором, як
позивачем, у відповідності до ст. 36-1
«Про прокуратуру», ч. 2 ст. 45 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги
представника відповідача, про те, що
відсутні підстави для задоволення
позову про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки, а
також доводи про невірно обраний
позивачем спосіб захисту права
власності, колегія суддів вважає
безпідставними, так як оскаржуваним
рішенням Київської міської ради,
державним актом та договором
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки було порушено право власності
територіальної громади міста Києва на
землю. Суд, діючи у відповідності до п.4
ч.2 ст.16 ЦК України, ст.392 ЦК України,
ст.152 ЗК України, відновив становище,
яке існувало до порушення, шляхом
визнання права власності на спірну
земельну ділянку за територіальною
громадою міста Києва в особі Київської
міською радою, з метою збереження у
власності територіальної громади
міста Києва даної земельної ділянки.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги представника
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_10 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_10 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 14 червня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді: