Номер провадження № 22-ц/785/167/14
Головуючий у першій інстанції Горяєв
Доповідач Косогор Г. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області в складі :

головуючого
Косогор Г.О.

суддів Ісаєвої
Н.В., Комлевої О.С.

при секретарі
Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 21 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 (третя особа - Яськівська
сільська рада Біляївського району
Одеської області) про визнання права
власності,

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, в якому просила
встановити факт володіння до дня
смерті ОСОБА_4, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2,
житловим будинком разом з
прибудинковими спорудами: підвалом,
сараєм, цистерною та огорожею,
розташованими за адресою: АДРЕСА_1, а
також визнати за нею в порядку
спадкування за законом право власності
на вказаний вище житловий будинок
разом з прибудинковими спорудами.

Свої вимоги ОСОБА_2 обгрунтовувала тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5,
який до дня смерті мешкав у спірному
будинку. Після його смерті залишився
вказаний житловий будинок разом з
надвірними спорудами. У встановлений
законом термін мати позивачки - ОСОБА_4,
звернулася до Біляївської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом, однак через відсутність
правовстановлюючих документів на
будинок, державний нотаріус відмовив
їй у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом. Рішенням
Біляївського районного суду Одеської
області від 30 липня 2010 року за її
матір'ю було визнане право власності на
спірний будинок, але рішенням
апеляційного суду Одеської області від
16 січня 2013 року рішення суду першої
інстанції було скасоване. ІНФОРМАЦІЯ_2
мати позивачки померла, але перед
смертю встигла зареєструвати своє
право власності. У встановлений
законом шестимісячний термін позичка
звернулась до Сьомої Одеської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини за
місцем останнього проживання матері,
її брат (відповідач по справі) також
звернувся до державного нотаріуса, але
із заявою про відмову від прийняття
спадщини на користь ОСОБА_2. На
звернення позивачки, остання отримала
лист із поясненнями, що їй не може бути
видане свідоцтво про право на спадщину
за законом у зв'язку з тим, що відсутній
правовстановлюючий документ, який би
підтверджував право власності
покійної матері на житловий будинок.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 21 листопада 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_2 було
відмовлено.

На дане рішення була принесена
апеляційна скарга ОСОБА_2, в якій
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про
задоволення її позовних вимог у
повному обсязі.

Заслухавши доповідача, який доповів
зміст оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим 10 грудня 2009 року
Першим Малиновським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції,
актовий запис №1013.

Відповідно до свідоцтва про народження
серії НОМЕР_2 від 23 вересня 1964 р.,
батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_5та ОСОБА_4

Як вбачається з свідоцтва про
укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 26
жовтня 1985 р., ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_2,
післяшлюбне прізвище- ОСОБА_2.

Позивачкою зазначено, що після смерті
ОСОБА_5 залишився житловий будинок
разом з надвірними спорудами -
підвалом, сараєм, цистерною та
огорожею, розташованими за адресою:
АДРЕСА_1.

У встановлений законом шестимісячний
термін мати позивачки - ОСОБА_4, як
спадкоємиця першої черги після смерті
ОСОБА_5, звернулася до Біляївської
державної нотаріальної контори
Одеської області із заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом, однак нотаріусом було
відмовлено у видачі свідоцтва через
відсутність правовстановлюючого
документу на вказаний житловий будинок
на ім'я померлого.

Однак, 30 липня 2010 року Біляївським
районним судом Одеської області було
ухвалене рішення, яким позовну заяву
ОСОБА_4 до Яськівської сільської ради
про встановлення факту володіння
майном на праві приватної власності
померлим та визнання права власності в
порядку спадкування по закону було
задоволено. Встановлено факт володіння
ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, житловим
будинком з надвірними спорудами: Б -
погребом, В - сараєм, І - цистерною, 1-3 -
огорожею, розташованими за адресою:
АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_4 право
власності на житловий будинок з
надвірними спорудами: Б - погребом, В -
сараєм, І -цистерною, 1-3 - огорожею,
розташованими за адресою: АДРЕСА_1, що
залишились після смерті ОСОБА_5

Набуте право власності ОСОБА_4
зареєструвала у встановленому законом
порядку, про що свідчить витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №27322698, виготовлений 15 вересня 2010
року КП "Одеське міське БТІ та РОН".

Згідно довідки №1865 від 02 вересня 2013 р.,
ОСОБА_4 належить на праві приватної
власності житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
згідно погосподарської книги №2/144.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

10 липня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини за місцем
останнього проживання ОСОБА_4 з метою
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті своєї
матері, але її було відмовлено у зв'язку
з тим, що відсутній правовстановлюючий
документ, який би підтверджував право
власності ОСОБА_4на житловий будинок,
згідно листа Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори №2591/02-14 від 10
липня 2013 року.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду
Одеської області від 16 січня 2013 року,
апеляційна скарга ОСОБА_8 була
задоволена; рішення Біляївського
районного суду Одеської області від 30
липня 2010 року - скасоване; у позові
ОСОБА_4 до Яськівської сільської ради
Біляївського району Одеської області
про встановлення факту володіння
майном на праві приватної власності
померлим та визнання права власності в
порядку спадкування по закону -
відмовлено.

Частиною 1 статті 14 ЦПК України
встановлено, що судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України.

Судом встановлено, що наведене вище
рішення апеляційного суду оскаржене не
було, отже набрало законної сили, що, в
аспекті того, що ним було відмовлено в
позові ОСОБА_4 про визнання права
власності, призводить до висновку про
недійсність державної реєстрації
права власності за нею на житловий
будинок з надвірними спорудами,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до додатку №1
"Перелік правовстановлюючих
документів, на підставі яких
провадиться реєстрація будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР"
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженої Заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31.01.1966 року та погодженої
Заступником Голови Верховного суду
Української РСР 15 січня 1966 року, запис в
погосподарській книзі не є
правовстановлюючим документом, що,
разом із викладеним вище, спростовує
доводи позивачки та свідків щодо
володіння ОСОБА_4 вказаним житловим
будинком.

Відповідно до листа від 16 травня 2013
року №24-753/0/4-13 Вищого Спеціалізованого
Суду України з Розгляду Цивільних і
Кримінальних Справ "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування", належність
правовстановлюючих документів
встановлюється судом відповідно до
законодавства, яке було чинним на час
набуття права власності на житловий
будинок, споруду, зокрема, відповідно
до Переліку правовстановлюючих
документів, на підставі яких
провадиться реєстрація будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженого Міністерством
комунального господарства УРСР 31 січня
1966 року та погодженого з Верховним
Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив
чинність згідно з наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
13 грудня 1995 року, та інших
нормативно-правових актів.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_4, виданим 26 березня 2011 року
Другим Малиновським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Одеського МУЮ.

Згідно ст.1261 ЦК України (у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки), спадкоємцями
першої черги після смерті ОСОБА_4 є
донька ОСОБА_2 та син ОСОБА_3.

Згідно ст. 1270 ЦК України, спадкоємці
протягом шестимісячного строку мають
право звернутись до нотаріуса з заявою
про видачу свідоцтва про право на
спадщину за законом чи за заповітом.

Частиною 1 ст.1273 ЦК України встановлено,
що спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі
спадщини, яку прийняв спадкоємець, є
нерухоме майно, спадкоємець
зобов'язаний зареєструвати право на
спадщину в органах, які здійснюють
державну реєстрацію нерухомого майна.
Право власності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна.

Позивачкою не було надано доказів, що у
ОСОБА_4 виникло право власності на
зазначений вище житловий будинок, а
тому вказане право власності на
спадкове майно (в аспекті положень ст.
1218 ЦК України) не може входити до складу
спадщини, що відкрилась після смерті
ОСОБА_4, тому суд дійшов обгрунтованого
висновку про неможливість визнання за
її спадкоємицею - ОСОБА_2, права
власності на нього.

Суд перевірив усі докази, які навели
сторони у підтвердження своїх вимог та
заперечень, навів у рішенні фактичні
обставини, які були встановлені судом
при розгляді справи, вірно застосував
правові норми, що регулюють ці
правовідносини, та зробив вірний
висновок про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
стосовно того, що її мати, ОСОБА_4,
зареєструвала у встановленому законом
порядку та отримала свідоцтво на право
власності на житловий будинок разом з
прибудинковими спорудами: підвалом,
сараєм, цистерною та огорожею,
розташованими за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки апелянтом не було надано
відповідних доказів на підтвердження
вказаного факту.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_2
на витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно №27322698,
виготовлений 15 вересня 2010 року КП
"Одеське міське БТІ та РОН", оскільки
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 16 січня 2013 р., яке набрало
законної сили, було скасоване рішення
Біляївського районного суду від 30
липня 2010 р., на підставі якого ОСОБА_4
зареєструвала право власності на
спірний будинок з надвірними
спорудами.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції та які б
мали правове значення, у апеляційній
скарзі не наведено.

Таким чином, судова колегія дійшла до
висновку, що суд першої інстанції в
межах заявлених вимог повно і всебічно
розглянув справу, дав належу оцінку
наданим доказам, постановив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 308, 313-315 ЦПК України,
судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 21 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
на протязі двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
___________________ Г.О. Косогор

Судді
___________________ О.С. Комлева

___________________ Н.В. Ісаєва