У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів: Ковальчук Н.М.,
Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., з участю позивача, його
представника адвоката ОСОБА_1,
представника третьої особи ОСОБА_2 та
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
рішення Здолбунівського районного
суду від 30 жовтня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_4, третя особа на стороні
позивача ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору позики,

В С Т А Н О
В И Л А :

08 червня 2012 року ОСОБА_4 звернувся
до Здолбунівського районного суду
Рівненської області з позовною заявою,
в якій просив визнати недійсним
договір позики, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, відповідно до якого
останні ніби-то отримали від
відповідача 09 березня 2004 року 50000
доларів США, оскільки дані грошові
кошти фактично не були передані, а
боргова розписка є підробленою.

Рішенням Здолбунівського
районного суду від 30 жовтня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним,
ОСОБА_4 подав на нього апеляційну
скаргу, в якій вказує, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, допустив
порушення процесуального права,
внаслідок чого безпідставно залишив
його позов без задоволення.

Суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку, що рішенням
апеляційного суду Рівненської області
від 30 жовтня 2013 року було встановлено
факт отримання ним від ОСОБА_6 грошових
коштів, в сумі 50000 доларів США, за
договором позики, який він просить
визнати недійсним.

________________________________________________________________________
___________

Провадження № 22-ц/787/64/2014
Головуючий у 1 інстанції : Шуляк А.С.

Доповідач : Григоренко
М.П.

Відповідач не надав суду першої
інстанції оригінал боргової розписки
для вирішення питання про призначення
технічної експертизи щодо
встановлення абсолютного часу
виконання на ній його підпису. Вважає,
що такі дії ОСОБА_6 свідчать про
ухилення останнім від проведення
даного виду експертизи, що повинно було
бути оцінено судом відповідно до вимог
ч.1 ст. 146 ЦПК України.

Зазначає, що в результаті обману зі
сторони ОСОБА_6 ним в 2007 році було
підписано чистий аркуш паперу, на якому
не було підпису його брата ОСОБА_5, а
відповідач в подальшому додрукував на
цьому аркуші текст боргової розписки.

При розгляді іншої цивільної
справи на вимогу апеляційного суду
представником ОСОБА_6 був наданий
оригінал боргової розписки від 09.04.2004
року, на якій містились зроблені
рукописним текстом його підписи і
записи прізвищ та ініціалів, а підписи
його брата виявились повністю
вирізаними по контуру і відповідач не
довів в суді тієї обставини, що підписи
на розписці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були
вирізані не ним, зважаючи на те, що
боргова розписка знаходилася саме в
ОСОБА_6

Із цих підстав просить оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення його
позову.

В ході апеляційного розгляду справи
ОСОБА_4, його представник та
представник третьої особи підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити.

Представник відповідача просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги та вивчивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив із того, що ці вимоги
останнього є безпідставними, оскільки
на час розгляду даної цивільної справи
вже існували інші судові рішення, які
набрали законної сили і відповідно до
яких вже було встановлено факт
отримання позивачем від ОСОБА_6 в
позику грошових коштів, в розмірі 50000
доларів США, відповідно до боргової
розписки від 09 березня 2004 року.

Даний висновок суду першої інстанції
відповідає фактичним обставинам
справи, наявним у справі доказам та
ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

З матеріалів цивільної справи за
позовом ОСОБА_4, третя особа на стороні
позивача ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору позики, з яким
позивач звертався до Острозького
районного суду 07 травня 2010 року,
вбачається, що при розгляді даної
цивільної справи Острозьким районним
судом було проведено судово -
почеркознавчу експертизу, відповідно
до висновків якої було встановлено, що
підпис від імені ОСОБА_4 в борговій
розписці від 09 березня 2004 року було
виконано саме останнім. Встановити
давність нанесення рукописних текстів
та підписів в оригіналі розписки не
виявилось можливим з причин
відсутності в експертному закладі
необхідного обладнання, а встановити
давність виконання друкованого тексту
в цій же розписці не виявилось можливим
із-за відсутності науково -
обґрунтованої методики.

В зв'язку із чим, Острозький
районний суд Рівненської області 12
березня 2011 року ухвалив рішення про
відмову в задоволенні даного позову
ОСОБА_4

ОСОБА_4 22 березня 2011 року оскаржив
вказане рішення в апеляційному порядку
і за його клопотанням апеляційним
судом Рівненської області було
призначено додаткову судово-технічну
експертизу, на вирішення якої були
поставлені питання:

- чи виконані фрагменти розписки
від 09 березня 2004 року, а саме
друкований та рукописний текст на ній,
в один чи різний час;

- в якій послідовності
виконувались друкований та
рукописний текст розписки;

- якщо друкований та рукописний
тексти розписки виконані в різний час
то встановити абсолютний час виконання
цих записів.

За клопотанням судового експерта
апеляційним судом було надано дозвіл
на вирізання штрихів підписів у
досліджуваній розписці від 09 березня
2004 року.

При цьому, звертаючись із вищевказаним
клопотанням, судовий експерт зазначив,
що через вирізання штрихів підписів в
борговій розписці в наступному буде
виключена можливість проведення
додаткових та повторних досліджень цих
записів і підписів (а.с. 212).

Проте, дану експертизу також не
виявилось можливим провести через
відсутність науково - обґрунтованої
методики для проведення таких
досліджень.

Після чого, за клопотанням ОСОБА_4
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 16 травня 2012 року рішення
Острозького районного суду
Рівненської області від 12 березня 2011
року було скасовано, із залишенням
позову ОСОБА_4 без розгляду.

13 червня 2012 року рішенням
Здолбунівського районного суду було
задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 і стягнуто з останніх в
солідарному порядку на користь
позивача 50000 доларів США, відповідно до
договору позики від 09 березня 2004 року.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 03 вересня 2012
року вказане рішення було частково
змінено, шляхом зменшення грошової
суми, яка підлягає стягненню із ОСОБА_5
та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6, відповідно
до договору позики від 09 березня 2004
року.

29 серпня 2013 року рішенням
апеляційного суду Рівненської області
вищевказані рішення Здолбунівського
районного суду від 13 червня 2012 року та
апеляційного суду Рівненської області
від 03 вересня 2012 року в частині
задоволення позовних вимог до ОСОБА_5
були скасовані та відмовлено позивачу
в задоволенні позову до останнього, а в
частині стягнення боргу за договором
позики від 09 березня 2004 року стосовно
ОСОБА_5 залишено без змін.

Таким чином, вищевказаними
рішеннями Здолбунівського районного
суду від 13 червня 2012 року та
апеляційного суду Рівненської області
від 03 вересня 2012 року та 29 серпня 2013
року вже було встановлено факт
укладення між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 09
березня 2004 року договору позики,
відповідно до якого останній передав
ОСОБА_4 в позику 50000 доларів США, а тепер
той має їх повернути відповідно до
вищевказаних судових рішень, які
набрали законної сили.

При цьому, в ході розгляду
цивільної справи, за результатом
розгляду якої були ухвалені зазначені
судові рішення, ОСОБА_5 також
заперечував факт отримання від ОСОБА_6
в позику 50000 доларів США відповідно до
письмової розписки від 09 березня 2004
року, але будь-яких клопотань про
призначення експертизи щодо обставин
складання цієї розписки та її
достовірності взагалі не заявляв.

Відповідно до частини 3 статті 61
ЦПК України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Статтею 1047 ЦК України
передбачено, що договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
вищезазначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Тобто, розписка не замінює
договору позики, а є лише доказом на
підтвердження укладення такого
договору, який укладено без додержання
встановленої законом форми.

Звернувшись повторно із своїм
позовом до ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору поруки до
Здолбунівського районного суду, після
того як аналогічний позов ОСОБА_4
Острозьким районним судом вже було
залишено без задоволення, а в
наступному ухвалою апеляційного суду
за клопотанням останнього залишено без
розгляду, позивач ОСОБА_4 фактично
намагається домогтись переоцінки
доказів, які вже були оцінені судом при
розгляді іншої цивільної справи між
тими самими сторонами і з того ж самого
приводу.

Посилання позивача по даній
цивільній справі на те, що відповідач
ОСОБА_6 не надав оригіналу розписки, що
свідчить про намагання останнього
перешкодити проведенню експертизи на
предмет встановлення факту
підроблення даної розписки, на увагу не
заслуговують, оскільки встановлено, що
ця розписка вже була предметом
експертного дослідження по іншій
цивільній справі і апеляційний суд
надавав дозвіл на проведення експертом
таких досліджень, які в майбутньому
будуть виключати можливість
повторного чи додаткового дослідження
тексту і підписів на цій розписці.

Незважаючи на неодноразові
звернення ОСОБА_4 до суду із позовом
про визнання недійсним договору позики
від 09 березня 2004 року, який був
укладений між ним та ОСОБА_6, твердження
позивача ОСОБА_4 про те, що розписка від
09 березня 2004 року є підробленою так і
залишилось голослівним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог.

З огляду на викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення Здолбунівського районного
суду від 30 жовтня 2013 року підлягає
залишенню без змін, як ухвалене із
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Здолбунівського районного
суду від 30 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
ухвалу апеляційного суду та рішення
суду першої інстанції до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Ковальчук Н.М.

Рожин Ю.М.