У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Перша
Черкаська нотаріальна контора, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та зміну
черговості у спадкуванні, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 11 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 1970 року він
почав проживати однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 При цьому
вона з дитинства була інвалідом II
групи. У 1974 році під час спільного
проживання та ведення спільного
господарства, ОСОБА_4 за погодженням з
ним, стала членом житлово-будівельного
кооперативу, та фактично на спільні
(більша частина яких була внесена до
спільного бюджету ним) кошти було
повністю сплачено внесок до
кооперативу та придбано у власність
квартиру АДРЕСА_1. Кошти, які отримувала
ОСОБА_4, витрачалися на придбання їй
ліків та забезпечення догляду.

Позивач зазначав, що за період
спільного проживання однією сім'єю,
фактично він сам особисто взяв на себе
більшість обов'язків із ведення
спільного господарства. Весь час
мешкав разом із ОСОБА_4 у спільній
квартирі. Шлюб з ОСОБА_4 не укладався
тому, що його дочка, народжена від нього
іншою жінкою, була проти оформлення
шлюбу. Він доглядав за ОСОБА_4 повністю
її забезпечував всім необхідним,
купував їй ліки, і вже здебільшого сам
особисто вів господарство, сам
утримував у належному стані квартиру
та декілька раз робив у квартирі
ремонт. Крім того, факт сумісного
проживання позивача з ОСОБА_4 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу як чоловіка
та дружини, та ведення ними спільного
господарства підтверджується
відповідними актом та довідкою ОСББ
«Вікторія-10», показами свідків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла. При
звернені до Першої Черкаської
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини позивачеві було
повідомлено, що він являється
спадкоємцем четвертої черги.

Позивач просив суд встановити факт
його спільного проживання з ОСОБА_4
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1970
року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнати
квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спільної
сумісної власності його та ОСОБА_4;
визнати за ним право власності на 1/2
частину вищезазначеної квартири на
підставі ст. 74 Сімейного кодексу
України; визнати за ним право на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4 разом із іншими спадкоємцями
другої черги; визнати за ним право
власності на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 09 вересня 2013 року позов
ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт
спільного проживання ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 1970 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Визнано квартиру
АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Визнано за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
вищезазначеної квартири. Визнано за
ОСОБА_1 право на спадкування за законом
після смерті ОСОБА_4 разом із іншими
спадкоємцями другої черги. Визнано за
ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину
спірної квартири в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 11 листопада 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт спільного проживання
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, однією сім'єю
без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року
по ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 11 листопада 2013 року та залишення в
силі рішення Соснівського районного
суду м. Черкаси від 09 вересня 2013 року,
мотивуючи свої вимоги порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що підстави для
скасування рішення апеляційного суду
відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
часткове задоволення позову,
апеляційний суд виходив з того, що факт
спільного проживання позивача зі
спадкодавцем підтверджено належними
доказами, проте оскільки Сімейний
кодекс України набрав чинності з 01
січня 2004 року, тому позовна вимога про
встановлення факту спільного
проживання з 1970 року по ІНФОРМАЦІЯ_2
року підлягає частковому задоволенню з
моменту набрання чинності Сімейного
кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання об'єктом спільної
сумісної власності квартири АДРЕСА_1 та
визнання права власності на частину
вищезазначеної квартири, апеляційний
суд виходив з того, що оскільки спірна
квартира була набута ОСОБА_4 у 1974 році,
тому на спірні правовідносини
поширюються норми КЗпШС, відповідно до
положень якого спільною сумісною
власністю є майно, нажите подружжям за
час шлюбу.

Відмовляючи у задоволенні позовної
вимоги про зміну черговості
спадкування, апеляційний суд виходив з
недоведеності позивачем обставин,
передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, як
підстави для надання спадкоємцю права
на спадкування разом зі спадкоємцями
тієї черги, яка має право на
спадкування.

Доводи касаційної скарги, перевірені
вивченням матеріалів справи, висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав
вважати, що при розгляді справи було
неправильно застосовано норми
матеріального права або порушено норми
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК
України, за наслідками розгляду
касаційної скарги суд касаційної
інстанції має право постановити ухвалу
про відхилення касаційної скарги і
залишення судового рішення без змін,
оскільки апеляційним судом не було
допущено неправильного застосування
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст.
332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 11 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Кадєтова В.О.
Кузнєцов М.І. Наумчук