інстанції: Плахтій І.Б. Провадження №
22-ц/773/144/14 Категорія: 52 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Шевчук Л.Я., Киці С.І.

при секретарі Захаровій Н.А.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Корчук Б.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до відділу
освіти Луцької районної державної
адміністрації Волинської області про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 12 грудня 2013 року
,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 12 грудня 2013 року
в задоволенні даного позову
відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим
рішенням, представник позивача ОСОБА_1,
діючи в інтересах ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу. Покликається на
неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

В даному судовому засіданні
представник позивачки ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав,
представник відповідача Корчук Б.Л.
апеляційну скаргу заперечив.

Заслухавши осіб, які брали участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволені даного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач подала заяву про
звільнення її за власним бажанням, до
відкликання цієї заяви на її місце було
запрошено іншого працівника в порядку
переведення, звільнення проведено без
порушення установлених законом
строків. Обґрунтовуючи позовні вимоги
тим, що заяву про звільнення вона
написала під примусом адміністрації,
позивач не надала доказів в
підтвердження своїх вимог, як того
вимагає ст. 60 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Судом встановлено, що наказом
№183-ос від 07.11.2012 року позивач ОСОБА_3
була призначена на посаду директора
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня
с. Романів за безстроковим трудовим
договором з 07.11.2012 року в порядку
переведення з посади вчителя хімії
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня
с. Липини, стаття 32 КЗпП України на
підставі заяви ОСОБА_3, листа -
погодження управління освіти і науки
облдержадміністрації. Наказом №110-в
від 21.06.2013 року ОСОБА_3 було надано
щорічну основну відпустку тривалістю 56
календарних днів з 01.07.2013 року по 26.08.2013
року. Перебуваючи у відпустці,
позивачка 08.07.2013 року написала заяву
про звільнення за власним бажанням, що
підтверджується копією заяви та
поясненнями сторін.

За період перебування у
відпустці ОСОБА_3 знаходилася на
лікарняному з 19.08.2013 року по 09.09.2013 року,
що підтверджується листками
непрацездатності. При цьому заяви про
продовження відпустки у зв'язку з
перебуванням на лікарняному ОСОБА_3 не
подавала і наказ про продовження
відпустки не видавався.

23 вересня 2013 року заяву ОСОБА_3 про
звільнення її за власним бажанням було
прийнято до розгляду, наказом №235-ос
від 23.09.2013 року її було звільнено з
займаної посади директора
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня
с. Романів 23.09.2013 року за власним
бажанням, стаття 38 КЗпП України.

Наказом №236-ос від 23.09.2013 року на посаду
директора загальноосвітньої школи І
-ІІІ ступенів с. Романів було
переведено відповідно до ст. 32 КЗпП
України педагога - організатора цієї
школи ОСОБА_4, яка зарання дала згоду на
таке переведення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона покликається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивач ОСОБА_3 в ході розгляду даної
справи не надала жодних доказів на
підтвердження того, що заява про
звільнення за власним бажанням була
написана нею під примусом, а не з
власної волі.

Доводи апеляційної скарги про те, що 28
серпня 2013 року заява про звільнення
позивачкою була відкликана, не
впливають на правильність висновків
суду, оскільки така заява про
відкликання була подана по спливу
двотижневого терміну, встановленого
ст. 38 КЗпП України.

Так само не заслуговують на увагу
покликання апелянтом на ч. 3 ст. 40 КЗпП
України щодо недопустимості
звільнення працівника в період
перебування у відпустці, оскільки в
даному випадку мало місце розірвання
трудового договору не з ініціативи
адміністрації, а з ініціативи
працівника, крім того, як зазначалося
вище, наказу про продовження відпустки
ОСОБА_3 не було.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції на підставі встановлених в
судовому засіданні фактів, що
підтверджуються належними доказами,
прийшов до вірного висновку про
відмову в задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 12 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: