Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/581/14
Головуючий у 1 інстанції: Калугіна
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на ухвалу
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від « 25» листопада
2013 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_4 про визнання
правочину фіктивним , -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк»,
ОСОБА_3 про визнання правочину
фіктивним.

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з
заявою про вжиття заходів забезпечення
позову.

Ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 25 листопада 2013 року вжито
заходи забезпечення позову.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду,
ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, просить ухвалу суду скасувати та
постановити нову ухвалу про відмову у
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

В судове засідання апеляційного суду
позивачка ОСОБА_2, яка згідно з ч.5 ст. 76
ЦПК України належним чином повідомлена
через свого представника, не з'явилася.
Справа на підставі ст. 305 ЦПК України
розглянута за її відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
апелянта Ковалишкіна В.В., перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву позивача
про вжиття заходів забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
квартиру АДРЕСА_1, яка належить
позивачці та відповідачу ОСОБА_3, суд
першої інстанції вважав, що невжиття
таких заходів забезпечення позову
унеможливить виконання майбутнього
судового рішення.

Проте, погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки судом допущено
порушення норм процесуального закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

В силу ч. 3 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про
практику застосування судами
Цивільно-процесуального законодавства
при розгляді заяв про забезпечення
позову" зазначено, розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. А також вирішуючи
питання про забезпечення позову, суд
має брати до уваги інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких
можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, 14
квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«Приватбанк» укладений кредитний
договір про надання споживчого кредиту
№ZPM0G7, за умовами якого ОСОБА_3
отримав кредит в розмірі 1 106 грн. під 1,25%
на місяць та договір про іпотечний
кредит №ZPM0G7, за умовами якого
ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 100 000
грн. під 15% річних строком по 01.08.2013 року.

В забезпечення цього іпотечного
договору 14 квітня 2008 року між банком та
ОСОБА_3, ОСОБА_2 був укладений іпотечний
договір про передачу в іпотеку їх
квартири АДРЕСА_1. Крім того, між банком
та ОСОБА_3 була укладена додаткова
угода до договору про іпотечний кредит
№ZPM0G7, за умовами якого наданий
строковий кредит шляхом перерахування
на рахунок відповідача ОСОБА_3 17 708, 30
доларів США зі сплатою 1,17% на місяць
(які відповідають залишку
заборгованості за іпотечним договором
81 989,41 грн.).

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 11 березня 2013 року, яке в
цій частині набрало законної сили 16
липня 2013 року, звернуто стягнення на
предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1 в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №ZPM0G7 від 14
квітня 2008 року у розмірі 25 189,36 доларів
США. (а.с. 62-67, 69-72).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у
п.2 та у п.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№9 від 22 грудня 2006 року, при вирішенні
питання про забезпечення позову, суд
має брати до уваги інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких
можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів.
Недопустимо забезпечувати позов
шляхом зупинення виконання судових
рішень, що набрали законної сили.

Проте суд першої інстанції
вищезазначених обставин не врахував та
оскаржуваною ухвалою фактично зупинив
виконання судового рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 11 березня 2013
року без достатніх правових підстав,
чим допустив порушення статті 124
Конституції України, згідно з якою
судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України.

За таких обставин, ухвалу судді про
забезпечення позову не можна визнати
законною та обґрунтованою, оскільки
вона не відповідає вимогам
процесуального закону, тому підлягає
скасуванню на підставі пункту 2 статті
312 ЦПК України з постановленням нової
ухвали про відмову у задоволенні заяви
ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 25 листопада 2013 року у цій
справі скасувати та постановити нову
ухвалу про відмову в задоволенні заяви
ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, в касаційному порядку
оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: