АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/25/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 2018/7570/2012
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.,

суддів: Гальянової І.Г.,
Колтунової А.І.

при секретарі Старіковій К.В.,
Галушко Т.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Київського районного
суду м. Харкова від 06 березня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ПАТ СК «Велта», третя особа ПРАТ
СК «ВУСО» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

07 травня 2012 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з цивільним позовом
до відповідача ОСОБА_3, ПАТ СК «Велта»
та просив суд стягнути на його користь
матеріальну та моральну шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди. В
обгрунтування своїх позовних вимог
посилається на наступне.

15 серпня 2011 року по Бєлгородському
шосе, поблизу буд. 2 у м. Харкові,
відповідач, ОСОБА_3, керуючи
транспортним засобом марки «CHEVROLET AVEO»
д. н. НОМЕР_1, порушуючи п. 13.1 Правил
дорожнього руху України, не впоравшись
з керуванням, допустив зіткнення з його
автомобілем марки ЗАЗ TF 6950 д. н. НОМЕР_2,
за кермом якого знаходився ОСОБА_2
Постановою суду від 09.09.2011 відповідача
визнано винним у вчинені
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП, при скоєнні
якого його транспортний засіб зазнав
конструктивної загибелі та був
знищений.

Майнові інтереси ОСОБА_2 були
застраховані ПрАТ «Страхова компанія
«ВУСО» за договором добровільного
страхування наземного транспорту
(КАСКО) № -01 від 19.07.2011.

В зв'язку із повною загибеллю
транспортного засобу, а сааме значними
ушкодженнями транспортного засобу,
котрі не можуть бути відремонтовані
для безпечної експлуатації, він
звернувся до Страховика з заявою про
відмову від своїх прав на
застрахований транспортний засіб на
користь Страховика. Відповідно до п. 12.24
Договору, вартість залишків, придатних
для подальшого використання, була з
позивачем погоджена і склала 42 500, 00 грн.

ОСОБА_2 були реалізовані залишки
транспортного засобу і отримана
виплата у зазначеному розмірі, були
погашені зобов'язання перед кредитором
за придбання данного транспортного
засобу.

Також позивачем були понесені
матеріальні збитки для придбання,
оформлення, державної реєстрації та
зняття з державної реєстрації
транспортного засобу, які за вини
Відповідача у короткий термін йому
доведеться понести повторно для
відтворення первинного становища:
постановка транспортного засобу на
першу реєстрацію в Державтоінспекцію з
виплатою податку в пенсійний фонд (3%) та
проходженням технічного огляду - 4850
грн. 00 коп., зняття з обліку - 535 грн. 00
коп., проценти за договором кредиту в
сумі - 2874 грн. 12 коп., оплата
добровільного страхування наземного
транспорту в ПрАТ СК «ВУСО» - 4705 грн. 74
коп., оплата нотаріального оформлення
договорів застави та поруки для
отримання кредиту - 800 грн., вартість
договору страхування від нещасних
випадків - 250 грн. Різниця між фактичним
розміром шкоди і страховими виплатами
становить: 17836 грн. 26 коп. (розрахунок
наведений у позові).

По факту ДТП від 15.08.2011 ОСОБА_2 звернувся
з заявою про відшкодування різниці
вартості ремонтно-відновлювальних
робіт до страхової компанії «Велта», де
застраховано від нещасних випадків
транспортний засіб відповідача, проте
йому було відмовлено.

Позивач вважає, що діями відповідача
йому завдано моральну шкоду, яку він
оцінив у 5 000 грн. 00 коп. Зазначена шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
позивач зазнав внаслідок порушення
його прав, завдання йому матеріального
збитку та неможливості користуватися
придбаним автомобілем, що призвело до
ускладнення пересування позивача та
членів його родини.

В подальшому ОСОБА_2 змінив позовні
вимоги та просив стягнути з
відповідача ОСОБА_3 на його користь:
матеріальні витрати на послуги СТО та
виконання робіт по незалежній оцінці у
розмірі 2250 грн.; різницю між фактичним
розміром шкоди і страховими виплатами
на придбання, оформлення, державну
реєстрацію та зняття з державної
реєстрації у розмірі 16 264 грн.; виплату
ліміту відповідальності - франшизу у
розмірі 1000 грн., виплату по втраті
товарного вигляду транспортного
засобу у розмірі 6802 грн.; моральну шкоду
у розмірі 5 000 грн.;стягнути з
відповідача - ПАТ СК «Велта» різницю
між фактичним розміром школи
здійсненними страховими виплатами у
розмірі 15516 грн. 89 коп.; пеню за
прострочення виплатирізниці
страхового відшкодування за період з
04.01.2012 до 17.12.2012 у розмірі 2236 грн.17 коп.;
стягнути з відповідачів витрати на
сплату судового збору у розмірі 490 грн.
70 коп.

Рішенням Київського районного суду
м.Харкова від 06 березня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 10052,20 грн. в якості
відшкодування матеріальної шкоди, яка
складається із вартості франшизи,
вартості втрати товарного виду
автомобіля, вартості послуг по
незалежній оцінці заподіяної шкоди, та
1000 грн. моральної шкоди. В задоволенні
інших позовних вимог відмовлено.

В поданих апеляційних скаргах сторони
зазначають, що таке рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при розгляді
справи були неповно з'ясовані
обставини, які мають суттєве значення
для справи, що і призвело до невірного
вирішення спору по суті.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційні скарги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
19 липня 2011 року між позивачем та ПрАТ
«Страхова компанія «ВУСО» укладено
договір добровільного страхування
наземного транспорту (КАСКО) №
-01, автомобіля ЗАЗ TF 6950 д.н.
НОМЕР_2.

19 травня 20011 року між ПрАТ СК «ВЕЛТА» та
відповідачем ОСОБА_3 укладений договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

15 серпня 2011 року в м. Харкові трапилась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «CHEVROLET AVEO» д. н. НОМЕР_1 під
керуванням відповідача ОСОБА_3 та
автомобіля ЗАЗ TF 6950 д.н. НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_2

Відповідно до постанови Київського
районного суду м. Харкова від 09.09.2011
відповідача ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, яке спричинило
зазначену дорожньо-транспортну
пригоду.

В результаті ДТП було пошкоджено
автомобіль ЗАЗ TF 6950 д.н. НОМЕР_2.

Судом також встановлено, що відповідно
до Звіту № 30/0811 про оцінку вартості
матеріального збитку, виготовленого
ТОВ «Інкон-Капітал», ринкова вартість
автомобіля ЗАЗ ТF 6950 д. н. НОМЕР_2, склала
76 988,80 грн. Згідно заяви власника
пошкодженого автомобіля позивача
ОСОБА_2, яку він надав СК «ВУСО»,
вартість залишків транспортного
засобу складає 42 500,00 грн. Крім того,
відповідно до власноручної заяви
ОСОБА_2 на адресу ПРАТ СК «ВУСО» від
05.09.2011, він прийняв повну загибель
транспортного засобу.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що виплата страхового
відшкодування була проведена у
відповідності до вимог чинного
законодавства України, та СК «ВЕЛТА»
відшкодувало позивачеві як
потерпілому матеріальну шкоду,
спричинену відповідачем,
відповідальність якого застрахована, в
межах лімітів відповідальності,
визначених Законом та Полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Матеріальна шкода, завдана
ОСОБА_2, у розмірі 10052 грн. 20 коп. була
підтверджена належними та допустимими
доказами у справі, а тому підлягає
стягненню з відповідача ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з таким
висновком районного суду, оскільки він
ґрунтується на нормах Закону та
узгоджується з обставинами справи.

З приписів Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» вбачається, що відповідно
до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі
чи майну фізичної або юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок
відшкодувати завдану шкоду виникає у
її завдавача за умови, що дії
останнього були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки, -
незалежно від наявності вини.

Коли відшкодування шкоди в натурі
неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.15 зазначеної Постанови,
якщо пошкоджений транспортний засіб не
може бути відновлено або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим, а власник
транспортного засобу згоден із
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведенною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам з евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Висновок районного суду в частині
стягнення матеріальної шкоди,
визначення її розміру та
відповідності підстав стягнення
вимогам Закону, на думку судової
колегії, є обґрунтованим, оскільки
правильно встановивши юридичну
природу виниклих правовідносин, суд
застосував закон, який їх регулює.

Судова колегія також вважає, що
районний суд обґрунтовано дійшов
висновку в частині часткового
задоволення вимог про стягнення
моральної шкоди, оскільки при
визначенні її розміру було враховано
як тривалість перенесених позивачем
страждань і незручностей, так і
матеріальну можливість відповідача до
відшкодування шкоди.

Погоджується судова колегія також і з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні решти позовних
вимог, оскільки доказам по справі в цій
частині дана об'єктивна оцінка і
зроблений вірний висновок.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені ОСОБА_2 та ОСОБА_3
в апеляційних скаргах, висновків суду
першої інстанції не спростовують та не
дають підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія, -

У х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Харкова від 06 березня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -