АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1890/14
першій інстанції: Головін В.О.
Суддя-доповідач: Гайдук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського
А.Б., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля»

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 грудня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Павлоградвугілля» про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивач звернуся до
суду з позовом до ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля», посилаючись на те,
що за час роботи на підприємствах
відповідача отримав професійне
захворювання, через що йому, згідно
довідки МСЕК від 28 жовтня 2013 року
встановлено 65% втрати професійної
працездатності та третя група
інвалідності, тому просив суд стягнути
з відповідача моральну шкоду в сумі 10000
гривень (а.с. 1-2).

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 грудня 2013 року позов
частково задоволено, стягнуто з ПАТ
«ДТЕК Павлоградвугілля» на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 6500,00 грн.
та вирішено питання про судові витрати
(а.с. 28-30).

В апеляційній скарзі ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» посилається на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, в
зв'язку з чим ставить питання про
скасування судового рішення й
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
судове рішення скасуванню не підлягає,
виходячи з наступного.

Встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, що за час роботи
позивач отримав професійне
захворювання, через що йому вперше
висновком МСЕК від 28 жовтня 2013 року
встановлено 65% втрати професійної
працездатності та третя група
інвалідності, що призвело до
заподіяння моральних страждань, про що
свідчать матеріали справи, а саме:
копії довідок МСЕК, акту розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання, трудової
книжки, виписки з історії хвороби
(а.с.5-18).

Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України, на
всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці, забезпечення
яких ч. 2 указаної статті цього Кодексу
покладено на власника або
уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено
проведення відповідно до
законодавства власником або
уповноваженим ним органом
відшкодування моральної шкоди
працівнику у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Зупиненням, а в подальшому й
скасуванням права громадян, що
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", не свідчить про
відсутність у цих громадян права на
відшкодування моральної шкоди,
оскільки статтею 1167 ЦК України та ст.
237-1 КЗпП України їм надано право
відшкодувати моральну шкоду за рахунок
власника або уповноваженого ним органу
(роботодавця), про що зазначено у
абзаці 9 пункту 5 рішення
Конституційного Суду України № 20-рп/2008
(справа про страхові виплати), тому
доводи відповідача про те, що у
позивача відсутнє право на
відшкодування шкоди з підприємства є
необґрунтованими.

У зв'язку з тим, що відповідно до ст. 2371
КЗпП України відшкодувати працівнику
моральну шкоду у випадку,
передбаченому вказаною статтею,
покладено на власника або
уповноважений ним орган, і, як
установлено судом, втрата
працездатності позивача настала
внаслідок професійного захворювання,
спричиненого негативними виробничими
факторами під час виконання позивачем
трудових обов'язків, і моральну шкоду
йому заподіяно ушкодженням здоров'я,
пов'язаним із виконанням трудових
обов'язків, а роботодавець не
забезпечив створення безпечних умов
праці, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відшкодування на користь позивача
моральної шкоди з ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля».

Присуджений розмір моральної шкоди
судом першої інстанції належним чином
вмотивований з урахуванням усіх
обставин, що визнані судом істотними,
відповідно до засад цивільного
законодавства та ст.237-1 КЗпП України.

Виходячи з викладеного, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що наведені в апеляційній скарзі
доводи висновків місцевого суду не
спростовують, непроведення по справі
судової медико-соціальної експертизи,
не вплинуло на правильність ухваленого
судом першої інстанції рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
передбачені ст. 309 ЦПК України підстави
для скасування судового рішення
відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: