АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2318/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/484/14
Головуючий у 1-й інстанції Яценко В. В.
Доповідач Хіль Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого - судді: Хіль Л.М.,

суддів: Кузнєцової О.Ю.,Чічіля В.А.,

за участю секретаря:
Колодюк О.П.,

розглянувши цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до TOB " ТІК
ВЕГАС" про визнання незаконним та
скасування наказу про звільнення та
притягнення до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення,
зміну формулювання причини звільнення,
стягнення компенсації за
невикористану відпустку, стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та невидачі трудової
книжки, стягнення заборгованості
заробітної плати за час перебування на
лікарняному, стягнення вихідної
допомоги, відшкодування моральної
шкоди

за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгово-інвестиційна компанія
«ВЕГАС» на рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 04 грудня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до TOB «Торгово-інвестиційна
компанія «ВЕГАС» про стягнення
заробітної плати , витребування
трудової книжки та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. В ході розгляду справи ОСОБА_1
вносились уточнення та зміни позовних
вимог. Остаточно просив суд: - визнати
незаконним та скасувати наказ № 06/08/13
від 06.08.2013 року про звільнення його з
посади водія ТОВ «ТІК «ВЕГАС» за п. 4 ч.1
ст.40 КЗпП України та наказ № 6/08/2 від
06.08.2013 року про притягнення його до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення;

- змінити формулювання причини
звільнення та вважати його звільненим
з посади водія ТОВ «ТІК «ВЕГАС» з 24.05.2013
року за власним бажанням, та внести
відповідну запис до трудової книжки;

- стягнути з ТОВ «ТІК «ВЕГАС» на його
користь компенсацію за невикористану
відпустку в розмірі 779 (сімсот сімдесят
дев'ять гривень) 67 коп.;

- стягнути з ТОВ «ТІК «ВЕГАС» на його
користь середній заробіток за час
затримки розрахунку та невидачі
трудової книжки в сумі 8064 (вісім тисяч
шістдесят чотири гривні) з 24.05.2013 року
по 22.08.2013 року.

- стягнути з ТОВ «ТІК «ВЕГАС» на його
користь заробітну плату за час
перебування на лікарняному з 26.02.2013
року по 23.05.2013 року в сумі 7936 (сім тисяч
дев'ятсот тридцять шість тисяч
гривень).

- стягнути з ТОВ «ТІК «ВЕГАС» на його
користь вихідну допомогу відповідно
до вимог ст..44 КЗпП України в сумі 8064
(вісім тисяч шістдесят чотири гривні).

- стягнути з ТОВ «ТІК «ВЕГАС» на його
користь моральну (немайнову шкоду) в
розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн..

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 04 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ
№ 06/08/13 від 06.08.2013 року про звільнення
ОСОБА_1 з посади водія TOB «ТІК «ВЕГАС» за
п. 4 ч І ст. 40 КЗпП України та наказ № 6/08/2
від 06.08.2013року про притягнення ОСОБА_1
до дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення.

Змінено формулювання причини
звільнення та вважати ОСОБА_1
звільненим з посади водія TOB «ТІК
«ВЕГАС» з 24.05.2013 року за власним
бажанням, ( ст.36 п 4 КзПП України ) та
внести відповідну запис до трудової
книжки.

Стягнуто з TOB «ТІК «ВЕГАС» на користь
ОСОБА_1 грошову компенсацію за
невикористану відпустку у розмірі - 779
гр. (сімсот сімдесят дев'ять ) 67 коп .

Стягнуто з TOB «ТІК «ВЕГАС» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
затримки розрахунку та невидачі
трудової книжки в сумі - 8064 грн. (вісім
тисяч шістдесят чотири ) за період з
24.05.2013 року по 22.08.2013 року.

Стягнуто з TOB «ТІК «ВЕГАС» на користь
позивача ОСОБА_1 заробітну плату за час
перебування на лікарняному з 26.02.2013
року по 23.05.2013 за 62 робочих дні, по 128
гривень за кожен день в сумі -7936 грн.(
сім тисяч дев'ятсот тридцять шість ).

Стягнуто з TOB «ТІК «ВЕГАС» на користь
позивача ОСОБА_1 моральну (немайнову)
шкоду в розмірі 1000 грн.

Стягнути з TOB «ТІК «ВЕГАС» на користь
держави судовий збір в розмірі 344 гр.10
коп.

В апеляційній скарзі TOB «ТІК «ВЕГАС»
просить скасувати рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 04 грудня 2013 року та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд не дослідив та
не надав жодної оцінки доказам, поданим
TOB «ТІК «ВЕГАС», що спростовують всі
твердження ОСОБА_1 про порушення
будь-якого з його прав. Зазначає, що
позивачем не було належним чином
обґрунтовано, на яких підставах TOB «ТІК
«ВЕГАС» зобов'язаний нараховувати та
виплатити йому лікарняні та не
доведено, що відбулася затримка
розрахунку з боку TOB «ТІК «ВЕГАС»,
оскільки вважає, що дана ситуація
склалась лише з вини самого позивача
ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
ОСОБА_1 згідно наказу № 02/07-03 з 01 липня
2012 року прийнятий на роботу на посаду
водія до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Товариство
інвестиційна компанія «ВЕГАС».

З 26 лютого 2013 року по 08 травня 2013 року та
з 14.05.2013року по 23.05.2013 року позивач
перебував на лікарняному, що
підтверджується листами
непрацездатності за вказаний період
часу. Під час перебування на
лікарняному, в травні 2013 року ОСОБА_1
направив на адресу відповідача заяву
від 27.04.2013 року з додатками лікарняних
листів, про звільнення його з займаної
посади за власним бажанням з 27.04.2013
року. Оригінал даної заяви ТОВ «ТІК
«Вегас» отримало 16 травня 2013 року.

19 липня 2013 року ОСОБА_1, вважаючи свої
права порушеними, оскільки не було
досягнуто згоди з ТОВ «ТІК «Вегас» щодо
його звільнення, звернувся до
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області з позовною
заявою про стягнення заборгованості з
заробітної плати, витребування
трудової книжки, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач ТОВ «ТІК»ВЕГАС»
наказом № 6/08/2 від 06 серпня 2013 року
притягнув позивача ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності за
порушення трудової дисципліни, а саме
прогулу 51 день, та наказом № 06/08/13 від 06
серпня 2013 року позивача ОСОБА_1 було
звільнено з займаної посади водія за п.
4 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 4 ст. 40, ст. ст. 47, 235 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема,
прогулу (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.
Власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу. У разі звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника. У разі затримки
видачі трудової книжки з вини власника
або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

З врахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
достатньо повно з'ясував обставини
справи, належним чином перевірив
доводи та заперечення сторін,
проаналізувавши зібрані докази та
давши їм належну правову оцінку,
обґрунтовано дійшов висновку про те, що
притягнення відповідачем ТОВ
«ТІК»ВЕГАС» позивача ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення за прогули, під час
розгляду справи в суді з цих же питань,
є незаконним, тому накази про його
притягнення до дисциплінарної
відповідальності за прогули та
звільнення № 06/08/13 від 06 серпня 2013 року
та № 6/08/2 від 06 серпня 2013 року
підлягають скасуванню, як незаконні.

Визнавши, що ОСОБА_1 був звільнений з
роботи відповідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України без законних на те підстав та
враховуючи його не бажання
продовжувати працювати у відповідача,
суд правильно задовольнив його вимоги
і змінив формулювання звільнення з п.4
ст. 40 КЗпП України на п.4 ст. 36 КЗпП
України, за власним бажанням і стягнув
середній заробіток за час затримки
розрахунку, невидачі трудової книжки,
та компенсацію за невикористану
відпустку.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що при звільненні ОСОБА_1 не були
порушені вимоги трудового
законодавства є необґрунтованими,
оскільки спростовуються наведеними
доводами та наявними в матеріалах
справи доказами, які були дослідженні
судом першої інстанції.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення моральної шкоди, колегія
суддів виходить з наступного.

Захист порушеного права у сфері
трудових відносин забезпечується як
відновленням становища, яке існувало
до порушення цього права, зокрема
поновлення на роботі, так і механізмом
компенсації моральної шкоди як
негативних наслідків (втрат)
немайнового характеру, що виникли у
результаті душевних страждань, яких
особа зазнала у зв'язку з посяганням на
її трудові права та інтереси.
Конкретний спосіб, на підставі якого
здійснюється відшкодування моральної
шкоди, обирається потерпілою особою з
урахуванням характеру правопорушення,
його наслідків та інших обставин, які
мають значення для правильного
вирішення спору (ст.ст.3, 4, 11, 31 ЦПК
України).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків
і вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Кодекс законів про працю України не
містить будь-яких обмежень чи
виключень для компенсації моральної
шкоди у разі порушення трудових прав
працівників, а ст.237-1 цього Кодексу
передбачає право працівника на
відшкодування моральної шкоди у
обраний ним спосіб, зокрема повернення
потерпілій особі вартісного
(грошового) еквівалента завданої
моральної шкоди, розмір якої суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань, їх тривалості,
тяжкості вимушених змін у її житті та з
урахуванням інших обставин справи
(постанова Верховного Суду України від
25 квітня 2012 р. у справі 6-23цс12).

Згідно роз'яснень, які містяться в п.13
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», судам необхідно враховувати, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала
чинності 13 січня 2000 р.) за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Внаслідок незаконного звільнення
позивача порушені його конституційні
та трудові права. А відтак, видачею
наказу про звільнення без законних
підстав позивачу спричинено моральну
шкоду, яка виразилась у втраті
нормальних життєвих зв'язків, а саме -
позивач був позбавлений доходу, що
негативно відобразилося на його сім'ї,
що змусило позивача прикладати
додаткових зусиль для організації
свого життя.

А тому висновок районного суду про
стягнення грошового еквівалента
моральної шкоди є правильним.

З урахуванням фактичних обставин
справи, враховуючи характер та обсяг
страждань, їх тривалості, тяжкості
вимушених змін у житті колегія суддів
погоджується з визначеним районним
судом розміром моральної шкоди, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

З урахуванням викладеного, доводи
апелянта щодо не заподіяння моральної
шкоди позивачу та доводи щодо розміру
моральної шкоди не спростовують
висновків суду.

Разом з цим, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції в частині вирішення позовних
вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього
заробітку за весь час перебування на
лікарняному.

Так, відповідно до Порядку оплати
перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві, за
рахунок коштів підприємства, установи,
організації оплата днів тимчасової
непрацездатності застрахованій особі
цей Порядок визначає умови та розмір
оплати власником або уповноваженим ним
органом перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві
(далі - дні тимчасової
непрацездатності), за рахунок коштів
підприємства, установи, організації чи
фізичної особи, яка використовує працю
найманих працівників. Така виплата
провадиться за основним місцем роботи
у формі матеріального забезпечення,
яке повністю або частково компенсує
втрату заробітної плати за робочі дні
(години) згідно з графіком роботи, що
припадають на дні тимчасової
непрацездатності. Підставою для оплати
днів тимчасової непрацездатності є
виданий в установленому порядку листок
непрацездатності.

Обчислення розміру заробітної плати
для здійснення оплати днів тимчасової
непрацездатності провадиться у
порядку, що встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Таким чином, роботодавець оплату
перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності працівнику внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві,
здійснює за рахунок коштів
підприємства, установи, організації та
повинен вчинити для цього певні дії,
зокрема - отримати лікарняний лист від
працівника; провести розрахунок суми
оплати за перші п'ять днів тимчасової
непрацездатності за рахунок своїх
коштів та суми допомоги по тимчасовій
непрацездатності; заповнити та подати
до Фонду соціального страхування
заяви-розрахунку про нараховані
застрахованій особі суми
матеріального забезпечення за їх
видами; отримати фінансування від
Фонду соціального страхування на
спеціальний рахунок, що відкривається
роботодавцем, та здійснити виплату
лікарняних позивачу.

Крім того, зазначеним Порядком
передбачено, що дні тимчасової
непрацездатності застрахованій особі
оплачуються залежно від страхового
стажу в розмірах: 60 відсотків середньої
заробітної плати - особі, яка має
страховий стаж до п'яти років; 80
відсотків середньої заробітної плати -
особі, яка має страховий стаж від п'яти
до восьми років; 100 відсотків середньої
заробітної плати - особі, яка має
страховий стаж понад вісім років; 100
відсотків середньої заробітної плати -
особам, віднесеним до 1-4 категорій осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи; ветеранам
війни та особам, на яких поширюється
чинність Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Оскільки в справі відсутні докази на
підтвердження страхового стажу
позивача та такі не представлені
позивачем, то за таких обставин,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення вимог в цій
частині, а саме щодо необхідності
зобов'язання відповідача провести
розрахунок суми оплати за перші п'ять
днів тимчасової непрацездатності за
рахунок своїх коштів, провести їх
виплату та вчинити дії направленні на
отримання позивачем суми допомоги по
тимчасовій непрацездатності з Фонду
соціального страхування.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 26
лютого 2013 року по 07 березня 2013 року і
продовжував лікування з 08 березня 2013
року по 05 квітня 2013 року, що
підтверджується листком
непрацездатності № 684040 та продовження
даного листка.( а. с. 14). В подальшому
ОСОБА_1 перебував на лікарняному з
08.04.2013 року по 26. 04.2013 року (листок
непрацездатності №394954), з 29.04.2013 року по
08 травня 2013 року ( листок
непрацездатності №030710) та з 14.05.2013 року
по 23 травня 2013 року (листок
непрацездатності №021265).

Отже з ТОВ «ТІК «ВЕГАС» з врахуванням
розміру середньоденного заробітку в
розмірі 128 грн. підлягає стягненню 2 560
грн. за 20 днів перебування на
лікарняному згідно чотирьох листків
непрацездатності.

З врахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення районного суду в частині
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з
ТОВ «ТІК «ВЕГАС» заробітної плати за
час перебування на лікарняному
підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4,
314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгово-інвестиційна компанія
«ВЕГАС» - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 04 грудня
2013 року змінити в частині позовних
вимог ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ТІК
«ВЕГАС» заробітної плати за час
перебування на лікарняному.

Стягнути з TOB «ТІК «ВЕГАС» на користь
позивача ОСОБА_1 заробітну плату за час
перебування на лікарняному з 26.02.2013
року по 23.05.2013 за 20 робочих днів, по 128
гривень за кожен день в сумі -2560 грн.

В іншій частині рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 04 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя :
Л.М.
Хіль

Судді:

О.Ю. Кузнєцова

В.А. Чічіль