Номер провадження № 22-ц/785/1087/14
Головуючий у першій інстанції Єршова
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Громіка Р.Д.,
Драгомерецького М.М.

При секретарі:
Горновій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 11 вересня 2013 року у справі за
позовом заступника прокурора
Приморського району м. Одеси в
інтересах ОСОБА_2 до ЗАТ лікувально -
оздоровчих закладів профспілок
України «Укпрофздоровниця», ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання недійсним договорів
купівлі-продажу, зобов'язання надати
дозвіл для приватизації житлового
приміщення,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2006р. заступник прокурора
Приморського району м. Одеси в
інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом та після неодноразових
уточнень остаточно просив визнати
недійсними: договір купівлі - продажу
№18 від 16.10.2000р., укладений між ЗАТ
«Укпрофздоровниця» та ТОВ фірмою
«Славутич» у частині житлового
приміщення «Ц», яке перебуває в
користуванні ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1, площею 55,1 кв.м.; договір
купівлі-продажу від 17.05.2001р., укладений
між ТОВ фірмою «Славутич» та ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у частині
житлового приміщення «Ц», яке
перебуває у користуванні ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1, площею 55,1 кв.м.;
договір купівлі-продажу від 15.10.2002р.,
укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7
у частині житлового приміщення «Ц», яке
перебуває у користуванні ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1, площею 55,1 кв.м. та
зобов'язати ЗАТ «Укпрофздоровниця»
надати дозвіл для приватизації
житлового приміщення «Ц», яке
перебуває у користуванні ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1, площею 55,1 кв.м., т.3 а/с.
147-150.

Зазначав, що ОСОБА_2 з 1948р.
постійно мешкає в АДРЕСА_1, де вона і
зареєстрована.

На виконання постанови Ради
Федерації незалежних профспілок
України від 09.09.1992р. №11-19/2 «Про
приватизацію житлового фонду
Федерації незалежних профспілок
України» та рішення правління
АТ«Укпрофздоровниця» від 14.10.1992р. №П4-3
«Про приватизацію житлового фонду АТ
«Укпрофздоровниця», генеральним
директором

Одеського відділення цієї установи був
виданий наказ №137 від 24.11.1992р., яким
керівників здравниць та господарств
відділення, на балансі яких
знаходиться житловий фонд, було
зобов'язано провести на добровільних
началах приватизацію житлового фонду
згідно із Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду». ОСОБА_2 звернулась до КП
Одеської міської ради «Міське
агентство з приватизації житла» із
заявою про оформлення та передачі у
приватну власність кв. НОМЕР_1 за цією
адресою, але керівник цієї установи
зобов'язав ОСОБА_2 отримати у
керівництва «Укпрофздоровниця» згоду
на приватизацію житла. Звертаючись до
керівника «Укпрофздоровниця» ОСОБА_9,
ОСОБА_2 отримала відмову на підставі
того, що нібито її житло передається у
комунальну власність і вищевказана
квартира приватизації не підлягає.

Проте ОСОБА_2 отримала від
представництва по управлінню
комунальної власності відповідь №1938
від 28.02.2001р., що санаторій «Україна» у
комунальну власність не передавався.

Згідно договору купівлі-продажу
№18 від 16.10.2000р. ЗАТ «Укпрофздоровниця»
продало ТОВ «Славутич» 84/1000 частин
нерухомого майна санаторію «Україна»,
площею 1778,4 кв.м. за вказаною адресою, що
порушує законні права та інтереси
ОСОБА_2, яка проживає в кв. НОМЕР_1 на
території цього санаторію, на
земельній ділянці, яка раніше належала
Федерації профспілок України та ЗАТ
«Укпрофздоровниця».

Заступник прокурора посилаючись
на те, що оскільки цей договір не був
оформлений нотаріально, тому він є
недійсним.

17.05.2001р. ТОВ фірма «Славутич»
уклало з гр. ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 договір купівлі-продажу 90/10 000
частин домоволодінь санаторія
«Україна» за зазначеною адресою.

15.10.2002р. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу відчужили
ОСОБА_7 земельну ділянку площею 1814 кв.м.
за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки останні угоди були
укладені у порушення житлових прав
ОСОБА_2, яка є людиною похилого віку,
немає іншого житла, то ці угоди на
підставі ст. 48 ЦК УРСР є недійсними.

Представник ОСОБА_6 позов не
визнав, інші відповідачі в судове
засідання не з'явилися.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням суду від
11.09.2013р. у позові відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляція
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
заступник прокурора обрав неналежний
спосіб захисту прав ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він відповідає вимогам закону
та дійсним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
постійно мешкає в АДРЕСА_1, де вона і
зареєстрована.

На підставі рішення виконкому
Одеської міської ради від 31.03.2000р. №136
ЗАТ «Укпрофздоровниця» було видано
свідоцтво про право власності на
санаторій «Україна» за № 007216 від
13.04.2000р., зареєстроване в КП «ОМБТІ та
РОН» 05.05.2000р. №3282 на стор. 11 в книзі 20м/с.
Т.1, а/с. 13.

На виконання постанови Ради
Федерації незалежних профспілок
України від 09.09.1992р. №11-19/2 «Про
приватизацію житлового фонду
Федерації незалежних профспілок
України» та рішення правління
АТ«Укпрофздоровниця» від 14.10.1992р. №П4-3
«Про приватизацію житлового фонду АТ
«Укпрофздоровниця», генеральним
директором

Одеського відділення цієї установи був
виданий наказ №137 від 24.11.1992р., яким
керівників здравниць та господарств
відділення, на балансі яких
знаходиться житловий фонд, було
зобов'язано провести на добровільних
началах приватизацію житлового фонду
згідно з Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», т.1, а/с 7.

Суд встановив, що санаторій
«Україна» у комунальну власність не
передавався.

17.09.2000р. ОСОБА_2 звернулась до
керівника органу приватизації з заявою
про оформлення та передачу у приватну
власність кв. НОМЕР_1 за вказаною
адресою, т.1, а/с. 23.

КП «МБТІ та РОН» було виготовлено
технічний паспорт на цю квартиру, т.1,
а/с.35.

24.11.2002р. ОСОБА_2 було повідомлено
(лист вих. №03-20/192), що відповідно
рішення власника - ЗАТ
«Укпрофздоровниця» частина основних
фондів санаторія «Україна», у т.ч.
будівля, в якій вона проживає, передані
фірмі «Славутич», т.1, а/с. 9.

16.10.2000р. ЗАТ лікувально -
оздоровчих установ профспілок України
«Укпрофздоровниця» на підставі
рішення правління №ПЗ-3 від 02.10.1999р.
«Про відчуження основних фондів
ЗАТ«Укпрофздоровниця» уклало з ТОВ
фірма «Славутич» договір
купівлі-продажу, т.1, а/с. 11. За цим
договором ЗАТ«Укпрофздоровниця»
продало, а

ТОВ фірма «Славутич» придбало належні
продавцю 84//1000 частин нерухомого майна
санаторію «Україна», площею 1778,4 кв.м.,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Нерухоме майно у вигляді домоволодінь
було передано покупцю за актом
прийому-передачі від 13.11.2000р., який є
додатком до вищевказаного договору, т.1,
а/с. 18-19.

При цьому, об'єктом продажу став і
будинок під літ. «Ц», у якому мешкає
ОСОБА_2

16.11.2000р. КП «ОМБТІ та РОН» видало
ТОВ фірма «Славутич» реєстраційне
посвідчення на це нерухоме майно, яке
було зареєстровано в реєстраційній
книзі за №11 неж-стор. 60 - р №3282, 1. а/с.12.

17.05.2001р. гр. ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 був укладений договір
купівлі-продажу з ТОВ фірма «Славутич»,
відповідно до якого ці громадяни
придбали в рівних частках кожний 90/10000
частин домоволодінь санаторія
«Україна», т.1, а/с.20.

15.10.2002р. ОСОБА_7 за договором
купівлі-продажу придбав у ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1814 кв.м.,
яка не є сільськогосподарським
угіддям, розташованої у АДРЕСА_1, т.1, а/с.
21.

Суд визнав, що відповідно до ст.
48-58, 145 ЦК УРСР, в редакції яка діяла на
час виникнення правовідносин між
сторонами, особа, яка вважає, що її
права порушені, має право звернутися до
суду як з позовом про визнання
відповідної угоди недійсною, так і з
позовом про витребування майна з
чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Заступник прокурора звернувся до
суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 про
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними з підстав невідповідності
їх вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що
висновок суду про те, що у даному
випадку майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача, з підстав,
передбачених ст. ст. 144, 145 ЦК УРСР, є
правильним.

Таким чином, не будучи учасником
усіх договорів купівлі-продажу,
укладених щодо вказаної квартири та
земельної ділянки, ОСОБА_2 у договірних
стосунках з учасниками цих угод не
перебувала, і тому обраний заступником
прокурора зобов'язальний спосіб
захисту - визнання договорів
недійсними та повернення цього майна
шляхом реституції, спірних
правовідносин не регулює, а тому таку
норму матеріального права, яку
заступник прокурора обрав на захист
прав ОСОБА_2 є помилковим. Оскільки між
власником та іншими володільцями
спірної квартири існують речово -
правові відносини щодо права на спірну
квартиру, то і способом захисту є
відповідний цим правовідносинам
речово-правовій - витребування майна
(ст. ст. 144, 145 ЦК УРСР).

Саме до цього зводяться
роз'яснення, надані Пленумом
Верховного Суду України у п. 10
постанови №9 від 6.11.2009р.»Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними».

Оскільки спірна квартира, в якій
мешкає ОСОБА_2, на теперішній час не
належить до державного житлового фонду
та не знаходиться у віданні ЗАТ
лікувально - оздоровчих закладів
профспілок України
«Укпрофздоровниця», то суд першої
інстанції правильно відмовив у
задоволенні позову і в частині
зобов'язання цього відповідача надати
дозвіл на її приватизацію.

Доводи апеляційної скарги цих
доводів не спростовують і тому колегія
суддів не приймає її до уваги.

Рішення суду є правильним, воно
ухвалено у відповідності до положень
ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для
його зміни, як про це йдеться мова у
апеляційній скарзі, немає.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення з одних
лише формальних міркувань.

На підставі наведеного та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області В.Ф.Парапан

Р.Д.Громік

М.М.Драгомерецький