АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/1124/14
Головуючий 1 інстанції
Справа№644/4795/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Пономаренко Ю.А.,

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м.Харкова від 13 грудня
2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Комунального закладу охорони
здоров'я «Чугуївська центральна
районна лікарня ім.. М.І. Кононенко» про
визнання неправомірними дій головного
лікаря, зобов'язання проведення
перерахунку заробітної плати та видачі
довідки про заробітну плату, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Комунального закладу
охорони здоров'я «Чугуївська
центральна районна лікарня ім.. М.І.
Кононенко» про визнання
неправомірними дій головного лікаря,
зобов'язання проведення перерахунку
заробітної плати та видачі довідки про
заробітну плату.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
вказував, що з 1981 року він працював
зубним лікарем в Камено-Яружській
амбулаторії до 1997 року, після чого,
звільнений за власним бажанням.
Перебуваючи у трудових відносинах з
відповідачем, у травні 1986 року він був
призван на воєнні збори та брав участь
у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у
складі Харківського батальйону
воєнізованої пожежної охорони МВС СРСР
у період з 04 травня по 07 червня 1986 року
без вихідних та святкових днів. При
виконанні робіт в зоні іонізуючих
факторів з ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС йому встановлена 3 група
інвалідності. Оскільки держава вживає
заходів щодо підвищення рівня
соціального захисту громадян,
постраждалих внаслідок ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, він звернувся
до адміністрації Комунального закладу
охорони здоров'я «Чугуївська
центральна районна лікарня ім.. М.І.
Кононенко» з заявою про перерахунок
заробітної плати за фактично
відпрацьований час у зоні відчуження
для надання її пенсійному фонду для
перерахунку нарахованої та сплаченої
йому заробітної плати, яка зазначена у
довідці на підставі якої нараховується
йому пенсія. Однак, відповідач відмовив
йому у видачі довідки про заробітну
плату в зоні відчуження з тих підстав,
що така довідка йому вже видавалась. На
даний час, він позбавлений можливості
надати управлінню Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м.Харкова документи, необхідні для
перерахунку його пенсії, бо раніше
видана довідка не відповідає закону,
вважав, що в довідці потрібно зазначити
суму 106,5 руб., замість 18,51 руб.

Тому, ОСОБА_2 просив суд визнати дії
головного лікаря Комунального закладу
охорони здоров'я «Чугуївська
центральна районна лікарня ім.. М.І.
Кононенко» неправомірними та
зобов'язати його здійснити відповідний
перерахунок на підставі діючого
законодавства та видати довідку для
надання її пенсійний фонд для
перерахунку пенсії по ЧАЕС.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Харкова від 13 грудня
2013 року ОСОБА_2 відмовлено у позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення про задоволення його позовних
вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог, оскільки Постанова
Кабінету Міністрів України від 23.11.2011
року №1210, на яку посилається позивач,
не регулює порядку нарахування
заробітної плати за роботу в зоні
відчуження ЧАЕС, а регулює лише порядок
обчислення пенсій та встановлення
причинного зв'язку хвороб з дією
іонізуючого випромінювання та інших
шкідливих факторів, що виникли
внаслідок ЧАЕС.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

Умовами оплати праці та матеріального
забезпечення працівників підприємств
та організацій зони ЧАЕС визначались
постановою ЦК КПРС, Президії верховної
Ради СРСР , Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 7 травня 1986 року № 524-156 з наступними
змінами від 5 червня 1986 року № 665-195.

За цим законом керівникам підприємств
надавалось право оплачувати працю
працівників, котрі були безпосередньо
зайняті на роботах з ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС за
підвищеними до 100% тарифними ставками.
Безумовного підвищення на 100% тарифної
ставки усім працівникам законом не
передбачалось. Премія за роботу в зоні
ЧАЕС виплачувалась працівникам
відповідно до чинного на підприємстві (
організації) положення про преміювання
на підставі Постанови Держкомпраці
СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня
1986 року № 153/10-43. Постановою Ради
Міністрів УСРС і Укрпрофради від 10
червня 1986 року № 207-7 надавалось право
керівникам встановлювати працівникам
підприємств, що брали участь у
виконанні робіт по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, додаткову
оплату праці за роботу в нічну годину в
розмірі 35% погодинної тарифної ставки,
премію в 60% тарифної ставки та
оплачувати роботу у святкові і вихідні
дні в подвійному розмірі.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що позивач ОСОБА_2 отримав довідку
розрахунок заробітної плати за час
його роботи в населених пунктах зони
відчуження за період з 04 травня по 07
червня 1986 року у розмірі 18,51 руб. (а.с.40),
що складається з оплати праці за роботу
у зоні відчуження, оплати за роботу у
вихідні та святкові дні, збереженого
середнього заробітку та премії.

Згідно довідки, оплата за роботу у
вихідні та святкові дні була
нарахована позивачу у подвійному
розмірі.

Відповідно до роз'яснень Держкомпраці
СРСР від 15.09.1986 року № 0595 (лист
Держкомпраці УРСР від 23.09.1986 року № 136с),
які згідно Положення про Державний
комітет Ради Міністрів СРСР по праці та
соціальним питанням затвердженого
Постановою РМ СРСР від 10.1977 року № 890, є
обов'язковими для виконання всіма
міністерствами, підприємствами,
організаціями та установами, загальна
кількість виплачуваних тарифних
ставок /посадових окладів/ понад
збережений середній заробіток за
місцем постійної роботи, не повинна
перевищувати їх 4-кратного розміру, в
розрахунку за місяць.

Постановою Ради Міністрів СРСР та
ВЦРПС від 05.06.1986 року № 665-195 передбачена
можливість керівників підприємств
залучати працівників для роботи в зоні
відчуження у вихідні та святкові дні з
оплатою праці в подвійному розмірі, а
також підвищувати максимальний розмір
премії до 60%.

Судом першої інстанції правильно дана
оцінка доводам позивача та висновкам
експерта, з посиланням на Постанову
Держкомпраці СРСР та Секретаріату
ВЦРПС від 07.05.1986 року № 153/10-43, згідно
якої премія за роботу працівника в зоні
ЧАЕС виплачується відповідно до
чинного на підприємстві положення про
преміювання.

Підстав для застосування нормативних
документів та законів для нарахування
позивачу заробітної плати , які під час
виконання ним робіт по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС не діяли,
немає.

Фактично позивачу не виплачувалась і
не нараховувалась за час виконання
робіт по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС оплата праці у вихідні дні в
подвійному розмірі, премія в 60% від
тарифної ставки. Проте виплата премії
працівникам за період виконання робіт,
пов'язаних з наслідками аварії на ЧАЕС
у підвищеному до 60% розмірі могла мати
місце тільки в порядку і розмірах,
визначених діючим на той час на
підприємстві положенні про
преміювання. Безумовного підвищення
розміру премії на 60 відсотків для
кожного такого працівника законом не
передбачалось.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку що розмір
заробітної плати за час знаходження
позивача на ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, що відображений у
довідці № 868 від 06.06.2012р., відповідає
діючому на той час законодавству.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м.Харкова від 13 грудня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: