Справа №487/5659/13-ц 21.01.2014 21.01.2014 21.01.2014
Провадження №22ц/784/217/14
Головуючий в першій інстанції Притуляк
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Богуславській О.М.,

за участю представника позивачки
ОСОБА_3,

представника третьої особи
Орла А.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_3

на ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 02 грудня 2013 року по
справі за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору - публічне
акціонерне товариство «Банк Форум»

про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

01 липня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, який в подальшому
уточнила, до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ
спільного майна подружжя, а саме
нежитлових приміщень більярдного
клубу та закусочної за адресою:
АДРЕСА_2.

Позивачка зазначала, що з 02 вересня 1995
року перебувала з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі. 12 жовтня 2005 року
шлюб між ними розірвано. Під час
перебування у шлюбі, а саме 17 грудня 2002
року, відповідачем було придбано
нежитлові приміщення підвалу з
приямком, що розташовані по АДРЕСА_2,
загальною площею 446,50 кв.м.

Рішенням Миколаївської міської ради №
977 від 27 травня 2005 року нежитловим
приміщенням за вищезазначеною адресою
надано нову адресу: АДРЕСА_2. В
подальшому, вона дізналася, що право
власності на ? частку нежитлового
приміщення більярдного клубу та
закусочної, що знаходиться по АДРЕСА_2
належить ОСОБА_7 та площа вказаних
нежитлових приміщень збільшилася та
складає 452,1 кв. м. Між тим, дозволу на
укладення будь-яких договорів вона
своєму колишньому чоловіку не
надавала.

Посилаючись на те, що вказане майно є
спільною сумісною власністю подружжя
просила визнати за нею право власності
на ? частку нежитлового приміщення
більярдного клубу та закусочної, що
знаходиться по АДРЕСА_2, загальною
площею 452,1 кв.м.

Ухвалою Заводського суду м. Миколаєва
від 02 грудня 2013 року провадження по
вказаній справі закрито на підставі п. 2
ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_3 просить ухвалу суду
скасувати та передати справу на новий
розгляд до того ж суду. На думку
апелянта ухвала суду постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та судом не було
з'ясовано всіх обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивачки, та
представника третьої особи, дослідивши
надані докази та перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрали законної сили
рішення суду або ухвала суду про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України
після набрання рішенням суду законної
сили сторони та треті особи із
самостійними вимогами, а також їх
правонаступники не можуть знову
заявляти в суді ту саму позовну вимогу
з тих самих підстав, а також оспорювати
в іншому процесі встановлені судом
факти і правовідносини.

За змістом зазначених норм, закриття
провадження у справі у цьому разі
можливе лише за умови, що рішення, яке
набрало законної сили, ухвалено у
справі за позовом, тотожним до позову,
який розглядається, тобто збігаються
сторони, предмет і підстави позовів.

Як вбачається з матеріалів вказаної
цивільної справи, 01 липня 2013 року
ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_5
та ОСОБА_7 про поділ спільного майна
подружжя, а саме нежитлових приміщень
більярдного клубу та закусочної за
адресою: АДРЕСА_2.

Між тим, як вбачається з матеріалів
цивільної справи № 2-618/2008 року 08 жовтня
2007 року ОСОБА_5 вже зверталась до суду з
позовними вимогами до ОСОБА_6 про
розподіл спільного майна подружжя.
Крім іншого майна, ОСОБА_5 просила
визнати за нею право власності на ?
частину нежитлового приміщення -
підвалу з приямком, в якому, в
подальшому, був побудований більярдний
клуб та закусочна, за адресою: АДРЕСА_2.
Проте, на час звернення ОСОБА_6 до суду з
зазначеним позовом адреса вказаного
нею нежитлового приміщення, рішенням
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради від 27 травня 2005 року, була
змінена на будинок АДРЕСА_2.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 03 червня 2008 року була
прийнята відмова ОСОБА_5 від своїх
позовних вимог та визнана мирова угода
про поділ спільного майна подружжя, а
провадження у справі було закрито.

За умовами мирової угоди, ОСОБА_5
відмовилась від позовних вимог, крім
іншого майна, також на 1/2 частину
нежитлового приміщення підвалу з
приямком за адресою АДРЕСА_2. Замість
цього, ОСОБА_6, у рахунок компенсації
долі майна, передав у власність ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на
праві власності. Вказана ухвала
набрала законної сили 09 червня 2008 року
(а.с. 39).

Отже, позивачка вдруге звернулася до
іншого суду з аналогічними позовними
вимогами, однак, ухвалою Заводського
районного суду м. Миколаєва від 02
грудня 2013 року провадження у справі
було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205
ЦПК України.

Таким чином, закриваючи провадження по
вказаній справі суд першої інстанції
правильно встановив, що є чинна ухвала
суду про затвердження мирової угоди
між тими ж сторонами про той самий
предмет і з тих самих підстав.

Крім того, з матеріалів цивільної
справи № 2-623/2007 р. вбачається, що ОСОБА_5
оскаржила рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 09 січня
2007 року, яким визнано за ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 за кожним право власності по ?
нежитлового приміщення більярдного
клубу та закусочної, загальною площею
452,1 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 (колишній
підвал з приямком).

Проте ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 05 вересня 2013
року її апеляційна скарга була
залишена без розгляду з тієї підстави,
що ОСОБА_6 знала про іншого
співвласника спірного нерухомого
майна - ОСОБА_7

Тому різниця у визначених нею частках
(1/2 за попереднім позовом та 1/4 за
теперішнім позовом) не змінює предмет
спору.

Доводи апеляційної скарги висновки
місцевого не спростовують, а тому не
можуть бути підставою для скасування
правильного по суті судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним,
обґрунтованим та постановленим з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись статтями 303, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 02 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді