АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/1530/2014
1-й інстанції: Вовк С.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Соколової В.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" до ОСОБА_2, третя особа:
товариство з обмеженою
відповідальністю "Гарант Брук", про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
19 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" звернулося до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що 29 травня
2008 року між банком та ТОВ "Гарант Брук"
був укладений кредитний договір №
010/08/3965, за умовами якого банк відкрив
позичальнику невідновлювальну
кредитну лінію в розмірі 4000000 доларів
США строком до 15 листопада 2015 року, із
сплатою процентів за наступною схемою:
фіксована процентна ставка - 12% річних;
вказана процентна ставка підлягає
щорічному перегляду банком. Додатковою
угодою № 1 від 11 червня 2008 року,
додатковою угодою № 2 від 28 січня 2009
року, додатковою угодою № 3 від 27 квітня
2009 року, додатковою угодою № 4 від 11
серпня 2009 року, додатковою угодою № 5
від 26 березня 2010 року, додатковою
угодою № 6 від 30 листопада 2010 року,
додатковою угодою № 7 від 29 вересня 2011
року, додатковою угодою № 8 від 24 квітня
2012 року, додатковою угодою № 9 від 24
жовтня 2012 року були внесені зміни та
доповнення до кредитного договору №
010/08/3965 від 29 травня 2008 року. У
подальшому на підставі додаткової
угоди № 7 від 29 вересня 2011 року сторони
дійшли згоди змінити умови
кредитування позичальника за
кредитним договором від 29 травня 2008
року наступним чином: з метою погашення
існуючої заборгованості позичальника
в сумі 3623301,26 доларів США кредитор
додатково надає позичальнику кредитні
кошти в сумі 29500000 грн., які останній
зобов'язується повернути в строки,
визначені Графіком погашення, що є
Додатком № 1 до цієї додаткової угоди;
плата за користування кредитом в строк
до 17 вересня 2013 року розраховується на
основі процентної ставки в розмірі 14%
річних. У забезпечення виконання ТОВ
"Гарант Брук" зобов'язання за кредитним
договором, 18 лютого 2009 року між банком
та ОСОБА_2 був укладений договір поруки
№ 12/42/011, із змінами та доповненнями,
внесеними додатковими угодами № 1 від 26
березня 2010 року, № 2 від 30 листопада 2010
року. Умови кредитного договору ТОВ
"Гарант Брук" не виконувалися,
унаслідок чого утворилась
заборгованість, яка станом на 17 липня
2013 року склала 29347476 грн. 07 коп.

Посилаючись на викладене, позивач
просив стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь заборгованість за кредитним
договором у розмірі 29347476 грн. 07 коп.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року позов ПАТ
"РайффайзенБанк Аваль" задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
"РайффайзенБанк Аваль" заборгованість
за кредитним договором № 010/08/3965 від 29
травня 2008 року в розмірі 29347476 грн. 07
коп., а також судовий збір в розмірі 3 441
грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову. Скаржник
зазначає, що судом першої інстанції не
було враховано те, що з моменту
укладення між ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" та ТОВ "Гарант Брук" додаткової
угоди № 7 до кредитного договору №
010/08/3965 від 29 травня 2008 року, його
зобов'язання за вказаним кредитним
договором та договором поруки від 18
лютого 2009 року припинилися, оскільки на
відміну від кредитного договору, який
укладався між сторонами у валюті з
метою придбання нежитлових приміщень
(пп. 1.1, 2.1 кредитного договору),
додаткова угода № 7 була укладена між
сторонами з метою погашення існуючої
заборгованості позичальника, а також
на інших умовах (сумою і строком
кредиту, умовами і порядком його видачі
та погашення); на думку відповідача,
така додаткова угода за своєю правовою
природою є договором новації (ст. 604 ЦК
України), внаслідок якої зобов'язання
припинилися за домовленістю між
сторонами про заміну первісного
зобов'язання новим зобов'язанням між
тими ж сторонами; також у зв'язку з
укладенням між банком та позичальником
додаткової угоди № 7 збільшився обсяг
його відповідальності, як поручителя,
що згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України є
підставою для припинення договору
поруки.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в суді
апеляційної інстанції підтримав
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

Представник ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
- Сандуляк С.А. заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги,
вважала, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 29 травня 2008 року
між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ
"Гарант Брук" був укладений кредитний
договір № 010/08/3965, за умовами якого банк
відкрив позичальнику невідновлювальну
кредитну лінію в розмірі 4000000 доларів
США строком до 15 листопада 2015 року зі
сплатою процентів за наступною схемою:
фіксована процентна ставка - 12% річних;
вказана процентна ставка підлягає
щорічному перегляду банком.

Додатковою угодою № 1 від 11 червня 2008
року, додатковою угодою № 2 від 28 січня
2009 року, додатковою угодою № 3 від 27
квітня 2009 року, додатковою угодою № 4
від 11 серпня 2009 року, додатковою угодою
№ 5 від 26 березня 2010 року, додатковою
угодою № 6 від 30 листопада 2010 року,
додатковою угодою № 7 від 29 вересня 2011
року, додатковою угодою № 8 від 24 квітня
2012 року, додатковою угодою № 9 від 24
жовтня 2012 року були внесені зміни та
доповнення до кредитного договору №
010/08/3965 від 29 травня 2008 року.

Так, додатковою угодою № 2 від 28 січня
2009 року було визначено фіксовану
процентну ставку 14 % річних.

Згідно укладеної між сторонами
додаткової угоди № 7 від 29 вересня 2011
року сторони дійшли згоди змінити
умови кредитування позичальника за
кредитним договором від 29 травня 2008
року наступним чином: з метою погашення
існуючої заборгованості позичальника
в сумі 3623301,26 доларів США кредитор
додатково надає позичальнику кредитні
кошти в сумі 29500000 грн., які останній
зобов'язується повернути в строки,
визначені Графіком погашення, що є
Додатком № 1 до цієї додаткової угоди;
термін виконання зобов'язань
позичальника з погашення кредиту в
сумі валютної заборгованості
вважається таким, що настав в дату
надання позичальнику кредиту в
гривнях; плата за користування
кредитом в строк до 17 вересня 2013 року
розраховується на основі процентної
ставки в розмірі 14% річних.

18 лютого 2009 року у забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" та ОСОБА_2 був укладений договір
поруки № 12/42/011, за яким поручитель
зобов'язався солідарно відповідати
перед кредитором за всіма
зобов'язаннями ТОВ "Гарант Брук" за
кредитним договором № 010/08/3965 від 29
травня 2008 року.

Крім того, додатковими угодами № 1 від 26
березня 2010 року, № 2 від 30 листопада 2010
року до договору поруки від 18 лютого 2009
року поручитель підтвердив, що він
ознайомлений із внесеними змінами до
кредитного договору, а саме: із змінами,
викладеним в додатковій угоді № 1 від 11
червня 2008 року, додатковій угоді № 2 від
28 січня 2009 року, додатковій угоді № 3
від 27 квітня 2009 року, додатковій угоді
№ 4 від 11 серпня 2009 року, додатковій
угоді № 5 від 26 березня 2010 року,
додатковій угоді № 6 від 30 листопада 2010
року.

Як убачається з матеріалів справи,
внаслідок неналежного виконання
зобов'язання за кредитним договором та
додатковими угодами до нього станом на
17 липня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 29347476 грн. 07
коп., яка складається: 28036961 грн. 54 коп. -
заборгованість по кредиту; 1265321 грн. 56
коп. - заборгованість по відсотках за
користування кредитом; 7853 грн. 59 коп. -
пеня за кредитом; 37339 грн. 38 коп. - пеня за
відсотками.

За положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору
позичальник зобов'язується сплачувати
проценти за кредит щомісячно платіжним
дорученням на рахунок кредитора не
пізніше останнього робочого дня
кожного місяця та остаточно при
погашенні кредиту.

Згідно п. 6.2 та 10.2 кредитного договору
за прострочення виконання грошових
зобов'язань позичальник сплачує
кредитору пеню від суми простроченого
платежу в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла на час виникнення
заборгованості, за кожний день
прострочення.

Пунктом 7.4 кредитного договору
передбачено, що у випадку невиконання
позичальником, зокрема п. 6.1 договору,
кредитор має право достроково вимагати
погашення заборгованості позичальника
за кредитом, включаючи нараховані
проценти за користування кредитом та
штрафні санкції.

Згідно зі ст. ст. 553, 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки від
18 лютого 2009 року сторони визначили, що у
випадку невиконання боржником взятих
на себе зобов'язань по кредитному
договору, поручитель несе солідарну
відповідальність перед кредитором у
тому ж обсязі, що і боржник, включаючи
сплату основного боргу, комісійної
винагороди, нарахованих процентів за
користування кредитом та пені.

Поручитель приймає на себе
зобов'язання, у випадку невиконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором, здійснити виконання
зобов'язань боржника в обсязі,
заявленому кредитором в письмовій
вимозі, протягом 10 банківських днів з
дати отримання відповідної письмової
вимоги кредитора про виконання
зобов'язань (п. 2.2 договору поруки).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК
Українипорука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Зі змісту зазначеної норми вбачається,
що до припинення поруки призводять
такі зміни умов основного зобов'язання,
які призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. Таке збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки тощо.

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Таким чином, згода поручителя на
збільшення обсягу його
відповідальності має бути очевидною і
наданою в спосіб, передбачений
договором поруки.

Відповідно до п. 5 додаткової угоди № 7
від 29 вересня 2011 року, всі додатки до
цієї додаткової угоди є її невід'ємними
частинами. Ця додаткова угода вступає в
силу з моменту підписання сторонами і є
невід'ємною частиною договору.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 у Додатку № 1 до додаткової
угоди № 7 від 29 вересня 2011 року надав
свою згоду на зміну умов кредитного
договору відповідно до Додаткової
угоди № 7 та підтвердив, що його
зобов'язання як поручителя відповідно
до договору поруки № 12/42/011 від 18 лютого
2009 року зберігаються та забезпечують
виконання зобов'язань позичальника за
кредитним договором № 010/08/3965 від 29
травня 2008 року (а. с. 23).

Посилання скаржника на те, що з
укладенням додаткової угоди № 7 до
кредитного договору були істотно
змінені умови кредитного договору,
тобто сторони за домовленістю між
собою здійснили новацію у розумінні ст.
604 ЦК України, у зв'язку з чим
припинилися його первісні зобов'язання
за кредитним договором та договором
поруки, колегія суддів вважає
необґрунтованими та такими що
підлягають відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 598 ЦК
Українизобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Статтею 604 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін. Зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація). Новація припиняє
додаткові зобов'язання, повяязані з
первісним зобов'язанням, якщо інше не
встановлено договором.

За своїм змістом новація це угода про
заміну первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими самими
сторонами. Вона не припиняє правового
зв'язку сторін, оскільки замість
зобов'язання, дія якого припиняється,
виникає узгоджене ними нове
зобов'язання.

Юридичною підставою для зобов'язання,
яке виникає при новації, є домовленість
сторін про припинення первісного
зобов'язання.

Законодавцем не встановлено критеріїв,
за якими внесення змін до договору
можна кваліфікувати як: припинення
первісного зобов'язання та заміну
первісного зобов'язання новим.

Новація не може мати місце у разі лише
тільки зміни будь-якої умови
договірного зобов'язання, оскільки це
могло б породити проблеми у практиці її
застосування, зокрема, у вирішенні
питання щодо застосування заходів
майнової відповідальності. Головним
критерієм новації є домовленість
сторін про припинення первісного
зобов'язання.

Оскільки установлено, що додатковою
угодою № 7 від 29 вересня 2011 року були
змінені умови кредитного договору, при
цьому вона не містить домовленості
сторін про припинення первісного
зобов'язання та виникнення нового, то
договір поруки не є припиненим.

За таких обставин суд першої інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи і вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позивач має право на стягнення
вказаної суми заборгованості з
поручителя.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи не відносяться до тих підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість ухвалення рішення
щодо скасування або зміни
оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом
обставини, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
В.В. Соколова

Л.Д.Поливач