У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ВГІРФО Жовтневого РВ ЛМУ
УМВС України в Луганській області, про
усунення перешкод у користуванні,
зняття з реєстраційного обліку та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, визнання права
власності, вселення, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Луганської
області від 12 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із вказаним позовом та з
урахуванням уточнення позовних вимог
просила усунути перешкоди у здійсненні
права власності квартирою АДРЕСА_1;
визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням за
вищевказаною адресою; зобов'язати
відділ реєстрації та міграції фізичних
осіб Жовтневого РВ ЛМУ УМВС України в
Луганській області зняти з реєстрації
за вищевказаною адресою ОСОБА_4

Позивачка посилалась на те, що
спірна квартира належить їй на
підставі договору купівлі-продажу від
17 червня 2005 року. Надалі вона дала свою
згоду на реєстрацію ОСОБА_4 у
зазначеній квартирі. Оскільки
відповідач добровільно не бажає
вчиняти дії щодо зняття з
реєстраційного обліку, просила
задовольнити її позовні вимоги.

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, у
якому просив визнати факт проживання
однією сім'єю із відповідачкою без
реєстрації шлюбу з січня 2005 року по
травень 2011 року; визнати право
власності за ним на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1; вселити його у вищезазначену
квартиру.

ОСОБА_4 посилався на те, що з січня 2005
року він проживав однією сім'єю із
відповідачкою, вели спільне
господарство. Під час фактичного
проживання вони придбали спірну
квартиру, для придбання якої він
змушений був продати свій житловий
будинок. Фактичні відносини між ними
припинилися у травні 2011 року. Після
чого він поїхав до своєї матері, яка
мешкає у Російській Федерації, а коли
повернувся, дізнався, що у спірній
квартирі мешкають сторонні люди, які її
винаймають. За таких обставин він був
позбавлений права вселитися до
квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Луганська від 29 березня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Ухвалено
зняти з реєстраційного обліку за
адресою: квартира АДРЕСА_1, ОСОБА_4,
усунувши таким чином перешкоди у
користуванні квартирою її власнику -
ОСОБА_3 У задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
права власності, вселення, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Луганської області від 12 серпня 2013 року
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 29 березня 2013 року
змінено. Рішення суду в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
зняття ОСОБА_4 з реєстраційного обліку
за адресою: квартира АДРЕСА_1, усунувши
таким чином перешкоди у користуванні
квартирою її власнику - ОСОБА_3
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким відмовлено в
задоволенні вказаних позовних вимог.
Рішення суду в частині відмови ОСОБА_4 у
задоволенні позовних вимог скасовано
та ухвалено в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, визнання права
власності, вселення задоволено
частково та встановлено факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 з липня 2005 року по травень 2011
року. У решті рішення суду залишено без
змін.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
17 червня 2005 року, посвідченого
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим № 1275, належить квартира
АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки форми № 3 ПП
«ВТБ Строй» від 18 травня 2011 року
№ 599321 за адресою: квартира АДРЕСА_1,
зареєстровані: ОСОБА_4 - з 28 липня 2005
року та ОСОБА_3 - з 14 жовтня 2006 року.

З актів від 18 травня 2011 року
вбачається, що ОСОБА_4 не проживав у
АДРЕСА_1 з 2005 року.

Постановою Жовтневого РВ ЛМУ УМВС
України в Луганській області від 23
серпня 2012 року було відмовлено у
порушенні кримінальної справи за
заявою ОСОБА_4 за відсутністю в діях
ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого
ст.190 КК України. Також вказаною
постановою встановлено, що у процесі
проведеної перевірки ОСОБА_4 пояснював,
що він з 2005 року був зареєстрований за
адресою: квартира АДРЕСА_1, однак
проживав спільно з ОСОБА_3 за адресою:
квартира АДРЕСА_2, куди з 11 серпня 2012
року ОСОБА_3 перестала його пускати,
змінивши замки. За місцем реєстрації за
адресою: квартира АДРЕСА_1, він не зміг
поселитися, оскільки там проживають
інші люди.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що внаслідок припинення
фактичних шлюбних відносин ОСОБА_4
втратив право користування спірною
квартирою.

Відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_3
придбала спірну квартиру за власні
кошти та з ОСОБА_4 не проживала однією
сім'єю.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про зняття
ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за
адресою: квартира АДРЕСА_1, усунувши
таким чином перешкоди у користуванні
квартирою її власнику - ОСОБА_3 та
відмовляючи у задоволенні вказаних
вимог, апеляційний суд виходив з того,
що позивачка не надала доказів
завдання відповідачем перешкод у
користуванні квартирою її власнику та
не заперечувала стосовно того, що у
спірній квартирі раніше проживали
орендарі. В свою чергу позивач ОСОБА_4
не надав суду доказів на підтвердження
створення йому перешкод ОСОБА_3 у
вселенні його до спірної квартири.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови ОСОБА_4
у задоволенні позовних вимог та
встановлюючи факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з липня 2005 року
по травень 2011 року, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що факт
проживання однією сім'єю сторін був
підтверджений у судовому засіданні
свідками та не заперечувався ОСОБА_3

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені судами без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, оцінки
наданих ними доказів, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Частиною 1 статті 405 ЦК України
передбачено, що члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій не з'ясували всіх обставин,
що мають істотне значення для
правильного вирішення справи та не
врахували, що відповідач ОСОБА_4, будучи
зареєстрованим у спірній квартирі з 2005
року, фактично в ній не проживав, в тому
числі і протягом року, що передував
зверненню ОСОБА_3 до суду з позовом про
визнання його таким, що втратив право
користування спірним майном.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим,
відповідно до ст. 338 ЦПК України їх слід
скасувати з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Луганська від 29 березня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Луганської області від 12 серпня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

5

Справа № 6-38919св13

Головуючий у першій інстанції Селинний
М.С.

Доповідач Нагорняк В.А.