У х в а л а

іменем україни

5 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Касьяна О.П.,Ступак О.В.,Коротуна
В.М.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Василівському
районі Запорізької області до ОСОБА_6
про стягнення надмірно сплачених
коштів, за касаційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Василівському
районі Запорізької області на рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 30 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Василівському
районі Запорізької області (далі -
ВВДФССНВВПЗ України у Василівському
районі Запорізької області) звернулося
до суду з позовом про стягнення зі
ОСОБА_6, який є інвалідом ІІІ групи зі
встановленою МСЕК 50 % стійкою втратою
працездатності, 793,75 грн надмірно
сплаченої на його користь індексації
страхової виплати.

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 21 травня 2013
року позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь
ВВДФССНВВПЗ України у Василівському
районі Запорізької області 793,75 грн
надмірно сплачених коштів.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 30 липня 2013 року
рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 21 травня 2013
року скасовано, ухвалено нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням
апеляційного суду, ВВДФССНВВПЗ України
у Василівському районі Запорізької
області звернулося до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою, в якій
просило скасувати оскаржуване судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального та порушення
норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами встановлено, що на виконання
вимог частини 18 статті 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон), статті 2
Закону України «Про індексацію
грошових доходів», постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 2003 року №
1078 «Про затвердження Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення», ВВДФССНВВПЗ
України у Василівському районі
Запорізької області проведено
індексацію щомісячної страхової
виплати, що сплачувалася на користь
ОСОБА_6

Спеціалістами ВВДФССНВВПЗ України у
Василівському районі Запорізької
області під час проведення перевірки і
надання методичної допомоги 10-11 липня
2012 року було виявлено помилку при
визначенні розміру індексації
щомісячної страхової виплати, яку
отримав ОСОБА_6 за період з 1 травня 2009
року по 28 лютого 2011 року. Так,
страхова виплата з урахуванням
індексації за період з 1 серпня 2007
року по 28 лютого 2012 року нарахована та
виплачена у розмірі 4 689,40 грн, хоча
мала бути виплачена у розмірі 1 803,37 грн.

З огляду на те, що при обчисленні
індексації щомісячної страхової
виплати було допущено помилку, яка
призвела до її надмірної сплати,
ВВДФССНВВПЗ України у Василівському
районі Запорізької області звернулося
до суду з позовом про стягнення зі
ОСОБА_6 безпідставно отриманих
грошових коштів.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що при визначенні суми індексації
щомісячної страхової виплати допущено
помилку, внаслідок якої відповідач
безпідставно отримав грошові кошти в
розмірі 793,75 грн, які згідно з частиною 10
статті 40 Закону підлягають поверненню.

Апеляційний суд рішення суду першої
інстанції скасував з посиланням на
норму частини 1 статті 1215 ЦК України та
ухвалив нове рішення про відмову в
задоволенні позову, так як вважав, що
при визначенні суми індексації
щомісячної страхової виплати
рахункової помилки не було, а
недобросовісності відповідача не
встановлено.

Проте з таким висновком апеляційного
суду повністю погодитися не можна,
оскільки він не відповідає закону і не
ґрунтується на доказах, наявних у
матеріалах справи.

Згідно зі статтею 1 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
Основи) загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності, є
самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності (стаття
4 Основ, преамбула Закону).

Відповідно до статті 4 Закону
законодавство про страхування від
нещасного випадку складається із
Основ, Закону, який визначає правову
основу, економічний механізм і
організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві,
а також КЗпП України, Закону України
«Про охорону праці» та інших
нормативно-правових актів.

Одним із основних завдань
загальнообов'язкового державного
соціального страхування є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності, є
відшкодування шкоди, пов'язаної з
втратою застрахованими особами
заробітної плати або відповідної її
частини під час виконання трудових
обов'язків, надання їм соціальних
послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я,
а також у разі їх смерті здійснення
страхових виплат непрацездатним
членам їх сімей (стаття 1 Закону).

Об'єктом загальнообов'язкового
державного соціального страхування є
страховий випадок, із настанням якого у
застрахованої особи (члена її сім'ї,
іншої особи) виникає право на отримання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг, передбачених
статтею 25 Основ (наприклад,
відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання тощо).

Отже, загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності - це система прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає
надання матеріального забезпечення
громадянам у разі хвороби, повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності,спричиненої нещасним
випадком на виробництві та професійним
захворюванням.

Зважаючи на правове становище
учасників відносин державного
соціального страхування, підстав
виникнення прав та обов'язків і систему
їх реалізації, можна дійти висновку, що
відносини у сфері державного
соціального страхування осіб від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності,
врегульовуються на основі
публічно-правового методу, що обмежує
пряме використання до спірних
правовідносин норм актів цивільного
законодавства, які ґрунтуються на
іншому методі правового регулювання.

Такі відносини регулюються окремим
Законом, норми якого є спеціальними
щодо норм ЦК України та не поширюються
на відносини державного соціального
страхування.

Крім цього, відповідно до статті 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини та
основоположних свобод та практику
Європейського суду з прав людини (далі -
ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до положень статті 1 Першого
Протоколу до Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод від 4
листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка
набрала чинності для України з 11
вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9
Конституції України є частиною
національного законодавства України,
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права. Проте попередні
положення жодним чином не обмежують
право держави вводити в дію такі
закони, які вона вважає за необхідне,
щоб здійснювати контроль за
користуванням майном відповідно до
загальних інтересів або для
забезпечення сплати податків чи інших
зборів або штрафів.

Право на отримання пенсії є об'єктом
захисту за статтею 1 Першого протоколу
до Конвенції (Справа «Мюллер проти
Австрії», 1975 рік).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції
містить три окремі норми: перша норма,
яку закріплено в першому реченні
першого пункту і яка має загальний
характер, викладає принцип мирного
володіння власністю; друга норма у
другому реченні того ж пункту
поширюється на випадки позбавлення
права власності й передбачає для цього
певні умови; третя норма, яку
закріплено у другому пункті, допускає,
що договірні сторони мають право,
зокрема, контролювати використання
власності відповідно до загального
інтересу. Однак ці норми не є окремими,
тобто не пов'язаними одна з одною. Друга
і третя норми стосуються окремих
випадків втручання у право на мирне
володіння власністю, тому повинні
тлумачитися за загальним принципом,
закріпленим у першій нормі (пункт 134
Рішення ЄСПЛ від 22 червня 2004 року №
31443/96 у справі «Броньовскі проти
Польщі».

У пункті 70 рішення в справі «Рисовський
проти України» ЄСПЛ підкреслив
особливу важливість принципу
«належного урядування». Він
передбачає, що у разі, коли йдеться про
питання загального інтересу, зокрема,
якщо справа впливає на такі
основоположні права людини, як майнові
права, державні органи повинні діяти
вчасно та в належний і якомога
послідовніший спосіб, зокрема, коли
йдеться про право на соціальні виплати,
які мають життєво важливе значення для
осіб (справа «Москаль проти Польщі»,
пункт 72).

Однак принцип «належного урядування»,
як правило, не повинен перешкоджати
державним органам виправляти
випадкові помилки, навіть ті, причиною
яких є їхня власна недбалість. Будь-яка
інша позиція була б рівнозначною, inter
alia, санкціонуванню неналежного
розподілу обмежених державних
ресурсів, що саме по собі суперечило б
загальним інтересам (рішення у справі
«Москаль проти Польщі», пункт 73).

Держава гарантує усім застрахованим
громадянам забезпечення прав у
страхуванні від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання (стаття 3 Закону).

З огляду на те, що система
загальнообов'язкового державного
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, будується на принципах
обов'язковості страхування від
нещасного випадку, формування та
витрачання страхових коштів на
солідарній основі, цільового
використання коштів страхування від
нещасного випадку, а основними
джерелами коштів є внески роботодавців
і застрахованих осіб, неналежний
розподіл обмежених державних ресурсів,
у тому числі через помилки, може
призвести до обмеження прав інших
застрахованих осіб.

Через два місяці після виявлення
помилки при обчисленні суми індексації
щомісячної страхової виплати
ВВДФССНВВПЗ України у Василівському
районі Запорізької області звернулося
до ОСОБА_6 із пропозицією врегулювати
питання повернення надмірно сплачених
коштів (а.с. 32).

Постановами ВВДФССНВВПЗ України у
Василівському районі Запорізької
області від 26 вересня 2012 року та 8
лютого 2013 року було прийнято рішення
про відрахування із суми щомісячної
страхової виплати 20 % з 1 вересня 2012 року
до повернення суми надмірно сплачених
коштів, про що ОСОБА_6 не заперечував
(а.с. 62, 63, 110).

Згідно з частиною 10 статті 40 Закону
суми, одержані в рахунок страхових
виплат потерпілим або особою, яка має
право на ці виплати, можуть бути
утримані Фондом соціального
страхування від нещасних випадків,
якщо рішення про їх виплату прийнято на
підставі підроблених документів або
подано свідомо неправдиві відомості, а
також якщо допущено помилку, яка
впливає на суму страхових виплат.

За таких обставин, суд першої
інстанції, встановивши, що при
обчисленні позивачем розміру
індексації щомісячної страхової
виплати допущено помилку, внаслідок
якої відповідач безпідставно отримав
793,75 грн, обґрунтовано вважав, що вони
підлягають стягненню з нього як
надмірно сплачені грошові кошти.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд неправильно
застосував норми матеріального права
та в порушення норм процесуального
права не звернув уваги на усі фактичні
обставини справи і не надав їм належної
правової оцінки, що призвело до
скасування законного судового рішення.

Відповідно до статті 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Василівському
районі Запорізької області
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 30 липня 2013 року скасувати,
рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 21 травня 2013
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:О.П.
Касьян В.М. Коротун О.В. Ступак С.П.
Штелик