Номер провадження № 22-ц/785/149/14
Головуючий у першій інстанції Коблова
Доповідач Косогор Г. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області в складі :

головуючого
Косогор Г.О.

суддів Ісаєвої
Н.В., Комлевої О.С.

при секретарі
Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 07 листопада 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
(третя особа - ОСОБА_4) про вселення та
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням; за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа -
Головне управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області) про усунення перешкод у
користуванні власністю,

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду першої інстанції з позовом до
ОСОБА_3 про вселення та усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням. Позивач просив суд
визнати за ним право користування
житловим приміщенням у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, та вселити його у
вказану квартиру. Також, ОСОБА_2 просив
суд зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати
йому в користуванні вказаним житловим
приміщенням, вселити позивача в спірну
квартиру.

При цьому, позивач посилався на те, що
власником вартири АДРЕСА_1, була його
тітка ОСОБА_4. Дана квартира належала
останній на підставі договору
купівлі-продажу від 05 жовтня 2007 р. На
даний час, позивачеві стало відомо, що
його тітка віддала спірну квартиру
відповідачеві під залог та 10 лютого 2010
року уклала з ним договір
купівлі-продажу, який ОСОБА_2 вважав
фіктивним. Після укладення договору
купівлі-продажу, позивач продовжував
проживати разом з тіткою та сплачувати
комунальні послуги за квартиру.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
ОСОБА_2 не визнав у повному обсязі,
звернувся до суду зі устрічним позовом,
в якому просив суд усунути йому
перешкоди у користуванні власністю
шляхом визнання ОСОБА_2 таким, до
втратив право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, та
зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2
по вказаній квартирі.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 07 листопада 2013 року позов
ОСОБА_3 було задоволено у повному
обсязі; у задоволенні позову ОСОБА_2 -
відмовлено.

На дане рішення була принесена
апеляційна скарга ОСОБА_2, в якій
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про
задоволення його позовних вимог у
повному обсязі, та відмову у позові
ОСОБА_3

Заслухавши доповідача, який доповів
зміст оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
власником квартири АДРЕСА_1 являлася
тітка позивача - ОСОБА_4. Зазначена
квартира належала їй на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
державним нотаріусом Першої одеської
державної нотаріальної контори 05
жовтня 2007 р. Р№5-3213. У подальшому,
позивачеві стало відомо, що його тітка
віддала спірну квартиру відповідачеві
під залог та 10 лютого 2010 року уклала з
ним договір купівлі-продажу, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 25 серпня 2011 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованого в
реєстрі за № 1451.

Право приватної власності було
зареєстровано за відповідачем в КП
«ОМБТІ та РОН» 22 вересня 2011 р., номер
запису 2514 в книзі 664пр-105.

В березні 2012 р. відповідач почав
перешкоджати позивачеві проживати у
вказаній квартирі, а саме: поміняв
замки на вхідних дверях, у квартиру не
впускав, незважаючи на те, що у квартирі
знаходиться майно позивача. Іншого
житла, крім спірної квартири, позивач
не має.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України та з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються житловим приміщенням в
обсязі, визначеному до угоди з
власником. Право члена сім'ї власника
будинку (квартири) користуватися цим
житлом існує за наявності у власника
права власності на це майно.

Таким чином, виникнення права членів
сім'ї власника будинку (квартири) на
користування цим будинком (квартирою)
та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку
(квартири) права власності на цей
будинок (квартиру), а тому припинення
права власності особи на будинок
(квартиру) припиняє право членів сім'ї
на користування цим будинком
(квартирою). Права членів сім'ї власника
на об'єкт права власності є похідним
від прав самого власника.

На підставі викладеного, суд дійшов до
вірного висновку що, передбачаючи
право власника квартири на відчуження
цих об'єктів, закон не передбачив при
цьому перехід прав і обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника квартири.

Суд вірно вважав за необхідне
відмовити ОСОБА_2 у задоволені позовних
вимог до ОСОБА_3, оскільки вони є
безпідставними та не підтверджені
будь-якими доказами з боку ОСОБА_2 та
матеріалами цивільної справи.

ОСОБА_3 звернуся зі зустрічним позовом
до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні власністю.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим,
що позивач є власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 25 серпня 2011 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованого в
реєстрі за № 1451.

Право приватної власності було
зареєстровано за ОСОБА_3 в КП «ОМБТІ та
РОН» 22 вересня 2011 р., номер запису 2514 в
книзі 664пр-105.

На даний час, у зазначеній квартирі
зареєстрований відповідач ОСОБА_2 з 11
лютого 2008 р., як член сім'ї на той час
власника квартири ОСОБА_4

На день оформлення договору
купівлі-продажу, в квартирі не
проживали ані власник квартири -
ОСОБА_4, ані член її сім'ї - відповідач по
справі ОСОБА_2 Майна та речей, що
належать відповідачу, у спірній
квартирі не має.

При оформлені договору купівлі-продажу
квартири ОСОБА_4, колишній власник
квартири, дала позивачеві усне
зобов'язання до жовтня 2010 р. зняти
відповідача з реєстраційного обліку по
даній квартирі, але даних зобов'язань
не виконала, а в подальшому звернулася
до суду з позовними вимогами про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним.

Той факт, що ОСОБА_2 до даного часу
зареєстрований по спірній квартирі,
створює для позивача суттєві перешкоди
в користуванні та розпорядженні
майном, позивач змушений нести
додаткові витрати по сплаті
комунальних послуг, у тому числі за
відповідача.

Згідно ст.ст. 317,319 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном; власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

На підставі висловленого, суд першої
інстанції вірно вважав за необхідне
задовольнити позовні вимоги позивача,
так як останній являється власником
квартири АДРЕСА_1, і як власник має
право користуватися своїм майном на
свій розсуд.

Суд перевірив усі докази, які навели
сторони у підтвердження своїх вимог та
заперечень, навів у рішенні фактичні
обставини, які були встановлені судом
при розгляді справи, вірно застосував
правові норми, що регулюють ці
правовідносини, та зробив вірний
висновок про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, та задоволення
позову .

Судова колегія не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо
визнання за ним права користування
спірним житловим приміщенням, так як
вони є безпідставними та не доведеними
будь-якими доказами. Натомість, у
судовому засіданні відповідачем
ОСОБА_3 було доведено та доказано, що
між ним та тіткою позивача ОСОБА_4 був
укладений договір купівлі-продажу
квартири, на підставі якого відповідач
став власником квартири та
зареєстрував право власності у
відповідності до норм чинного
законодавства.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції та які б
мали правове значення, у апеляційній
скарзі не наведено.

Таким чином, судова колегія дійшла до
висновку, що суд першої інстанції в
межах заявлених вимог повно і всебічно
розглянув справу, дав належу оцінку
наданим доказам, постановив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 308, 313-315 ЦПК України,
судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 07 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
на протязі двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
___________________ Г.О. Косогор

Судді
___________________ О.С. Комлева

___________________ Н.В. Ісаєва