22-ц/772/441/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Овсюк Є. М.Категорія:
46Доповідач: Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

04 лютого 2014 року м. ВінницяКолегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

при секретарі Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 грудня 2013 року
в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про розподіл майна подружжя та
визнання права власності та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
майна,

встановила:

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 грудня 2013 року
позови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя задоволено.

Розділено спільно нажите ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 майно, та виділено у власність:

ОСОБА_3 міні-трактор, реєстраційний
номер НОМЕР_1 марки JINMAJM-244, 2010 року
випуску, заводський №4, двигун
НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_3
вартістю 40000 грн.

ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ 2106,1988року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3,
вартістю 10000 грн., причіп до машини
1993року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_4, вартістю 1000 грн., мотоцикл
«Мінськ» 1985 року випуску, вартістю 500
грн., гараж НОМЕР_5, вартістю 12000 грн.,
розташований в гаражному кооперативі
«Пирогово» по АДРЕСА_1.

Визнано право власності ОСОБА_3 і
ОСОБА_2 по ? частки на садовий будинок з
господарськими будівлями за НОМЕР_6 по
АДРЕСА_2 в садовому товаристві «Лісова
поляна» і по ? частки на земельну
ділянку НОМЕР_6, НОМЕР_7, розміром 0,1004 га,
яка розташована в садовому товаристві
«Лісова поляна», АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7000
гривень грошової компенсації за
різницю вартості виділеного у
власність майна.

Не погодившись частково із рішенням
суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати рішення та
ухвалити нове, яким визнати за
позивачкою право на вартість ?
придбаних будівельних матеріалів в
розмірі 20000 грн., витрачених під час
шлюбу на будівництво будинку та
господарських споруд.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
та його представник ОСОБА_4 .вимоги
апеляційної скарги підтримали на
умовах, викладених у ній.

Позивач ОСОБА_3 та її представник -
адвокат ОСОБА_5 проти вимог апеляційної
скарги заперечують, просять залишити в
силі рішення суду першої інстанції як
законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляції та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони по справі
перебували у шлюбі, і за час спільного
проживання ними було придбано майно:
міні-трактор вартістю 40000 грн.,
автомобіль ВАЗ 2106, 1988 року випуску,
вартістю 10000 грн., причіп до машини 1993
року випуску, вартістю 1000 грн., мотоцикл
«Мінськ» 1985 року випуску, вартістю 500
грн., гараж - 12000 грн., садовий будинок з
господарськими будівлями в садовому
товаристві «Лісова поляна»
с.Некрасово, земельна ділянка площею
0,1004 га.

За загальним правилом, встановленим
статтею 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з статтею 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

За змістом частини 1 статті 70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду
України в п. 23,24 Постанови від 21 грудня
2007 року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК України, частина 3 статті
368 ЦК України) можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами тощо.

До складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

Статтею 71 СК України встановлено
способи та порядок поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя і вказано, що
зазначене майно ділиться між подружжям
в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Частинами 4, 5 статті 71 СК України
передбачено, що присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Задовольняючи позови ОСОБА_3 та ОСОБА_2
суд першої інстанції вірно виходив з
того, що вказане майно набуте подружжям
за час перебування у шлюбі, а тому є їх
спільною сумісною власністю та може
бути розділене між ними відповідно до
статті 71 СК України.

Згідно з статтею 57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
справи.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Твердження апелянта про те, що за
ОСОБА_3 слід визнати право власності на
? вартості придбаних на будівництво
садового будинку будівельних
матеріалів, а не на ? частки самого
будинку не можуть бути прийняті до
уваги.

16 жовтня 2013 року ОСОБА_2 отримав
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно - садовий будинок з
господарськими будівлями в садовому
товаристві «Лісова Поляна», будинок 24
Некрасовської сільської ради
Вінницького району Вінницької області
(а.с. 18).

Як встановлено судом і не заперечували
сторони, в період з листопада 1975 року по
лютий 2012 року сторони перебували в
шлюбі, що розірваний рішенням
Ленінського районного суду від 13
лютого 2012 року (набуло чинності 25
лютого 2012 року).

Садовий будинок побудований на
земельній ділянці, що виділена
відповідачу в 1993 році рішенням
Некрасовської сільської ради. На
земельній ділянці сторонами спільно,
під час шлюбу побудовано будинок та
сарай з літньою кухнею, який не був
прийнятий в експлуатацію на момент
розірвання їх шлюбу в лютому 2012 року.

Не знаючи про прийняття відповідачем
ОСОБА_2 будинку в експлуатацію, позивач
ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом
про визнання за нею права власності на
будівельні матеріали та обладнання,
які були використані в процесі
будівництва житлового будинку та
господарської будівлі і змінила
позовні вимоги на визнання права
власності на ? частку садового будинку
лише після пред'явлення відповідачем
суду зазначеного свідоцтва про право
власності на нерухоме майно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 19 Постанови від 21.12.2007 року
№11 вирішуючи спори про поділ майна
подружжя, суди повинні враховувати, що
само по собі розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності подружжя на майно, набуте за
час шлюбу.

Прийняття відповідачем нерухомого
майна в експлуатацію та його державна
реєстрація на своє ім'я вже після
припинення шлюбу не позбавляє іншого з
подружжя на частку в ньому, так як майно
було спільно нажите (створене)
подружжям під час шлюбу, а відтак є
спільною сумісною власністю, що
підлягає розподілу за правилами ст. 71
СК України.

Таким чином, суд першої інстанції повно
і всебічно встановив обставини справи,
правильно їх оцінив і дійшов до
законного і обґрунтованого висновку
про задоволення позовів та відповідний
розподіл спільно нажитого майна.

Відповідно до статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Отже колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не є істотними і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подання касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя
апеляційного суду /підпис/ Міхасішин
І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б.
Стадник І.М.