У Х В А Л А

03 лютого 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С.,Ситнік О.М., Журавель
В.І.,Умнової О.В.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті
особи: Перша Тернопільська державна
нотаріальна контора, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Тернопільське міське бюро технічної
інвентаризації», про визнання частково
недійсним договору дарування, визнання
договору дарування угаданим,
переведення прав та обов'язків покупця
за договором купівлі-продажу та
визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у
якому зазначав, що на підставі договору
купівлі-продажу від 20 вересня 1985 року
він є власником Ѕ частини
будинку з надвірними будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1.
Власником іншої частини будинку був
ОСОБА_8, який 04 червня 2004 року на
підставі договору дарування подарував
свою частку будинку ОСОБА_7

Вважав, що укладенням договору
дарування ОСОБА_8 приховав правочин
купівлі-продажу, з метою позбавлення
позивача права привілейованої купівлі
частки у спільній власності будинку, у
зв'язку з чим, просив визнати частково
недійсним пункт 1 договору дарування Ѕ
частини житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель і споруд, що знаходиться по
АДРЕСА_1, укладеного 04 червня 2004 року
між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, посвідченого
Першою Тернопільською державною
нотаріальною конторою та
зареєстрованого за № 2882, у частині
конкретизації подарованих приміщень,
починаючи зі слів: «а саме, коридор 2-1» і
до кінця речення (до слів «14 (одна друга)
частина огорожі»); визнати удаваним
договір дарування Ѕ частини житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель і споруд, що
знаходиться по АДРЕСА_1, укладеного 04
червня 2004 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7,
посвідченого Першою Тернопільською
державною нотаріальною конторою та
зареєстрованого за № 2882, а прихованим
- договір купівлі-продажу; перевести на
ОСОБА_6 права та обов'язки покупця за
договором купівлі-продажу 12 частини
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель і споруд,
що знаходяться по АДРЕСА_1 від 04 червня
2004 року, укладеного між ОСОБА_8 та
ОСОБА_7; визнати за ОСОБА_6 право
власності на 1/2 частину спірного
житлового будинку.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 26 березня 2013 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Тернопільської
області від 21 травня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 жовтня 2013 року
у відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, треті особи: Перша
Тернопільська державна нотаріальна
контора, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Тернопільське
міське бюро технічної інвентаризації»,
про визнання частково недійсним
договору дарування, визнання договору
дарування угаданим, переведення прав
та обов'язків покупця за договором
купівлі-продажу та визнання права
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 26 березня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 21 травня 2013
року відмовлено.

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 230, ч. 1 ст. 317,
ч. 1 ст. 717 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах та встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Погоджуючись з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 09 жовтня 2013 року, яку просить
переглянути заявник, керувався тим, що
позивачем не доведено, що між ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 у червні 2004 року мав місце
оплатний договір і цим договором
порушено права позивача, як
співвласника житлового будинку по
АДРЕСА_1 на переважне право
придбання відчуженої частини майна за
ст. 362 ЦК України. Крім того, не доведено,
що договір дарування від 04 червня 2004
року охоплює приміщення, які
перебувають у власності ОСОБА_6

Погоджуючись з висновком апеляційного
суду про часткове задоволення позову,
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 12 грудня 2013 року
керувався тим, що вирішуючи спір про
визнання недійсним у частині договору
дарування від 03 липня 2012 року, суд
правильно встановив відсутність у
відповідача права розпоряджатися
житловим будинком у цілому, проте
безпідставно послався на ст. 230 ЦК
України, яка передбачає наявність
обману з боку однієї сторони угоди щодо
другої сторони.

Скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанції та залишаючи в силі рішення
суду першої інстанції про задоволення
позову, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в ухвалі від 25
грудня 2012 року керувався тим, що суд
першої інстанції, визнаючи частково
недійсним договір купівлі-продажу
квартири, з підстав передбачених ст. ст.
203, 215 ЦК України правильно виходив з
того, що частка спірної квартири
вибула із володіння позивачки поза її
волею, тому не могла бути предметом
договору купівлі-продажу, що у свою
чергу є підставою для визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу спірної квартири та
застосування правових наслідків його
недійсності, визнання за позивачкою
права власності на частину спірної
квартири.

Згідно із п. 6 Постанови під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки обставини справ не є
подібними, а доводи заявника
стосуються переоцінки доказів.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_6
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 жовтня 2013 року
слід відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Перша
Тернопільська державна нотаріальна
контора, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Тернопільське
міське бюро технічної інвентаризації»,
про визнання частково недійсним
договору дарування, визнання договору
дарування угаданим, переведення прав
та обов'язків покупця за договором
купівлі-продажу та визнання права
власності, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 жовтня 2013 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий: О.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька В.І.
Журавель О.М. Ситнік О.В. Умнова