АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/481/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Савенко О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. УХВАЛА
10 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Пономаренко В. В. суддів
Гончар Н. І. , Вишня Н. В. при
секретаріПосипайко А.І. за участю:
позивача ОСОБА_6
представника позивача ОСОБА_7
відповідача ОСОБА_8
представників відповідача ОСОБА_9,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_8 на рішення
Городищенського районного суду
Черкаської області від 06 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8
про стягнення боргу, -
в с т а н о в и л а :
27 серпня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення
боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що 03 липня 2013 року ним передано у борг
грн., які останній прийняв та
зобов'язувався повернути в термін до 01
серпня 2013 року. Даний факт
підтверджується розпискою відповідача
від 03.07.2013 року.
Крім того, з метою підтвердження
добросовісного виконання своїх
зобов'язань відповідач передав
позивачу технічний паспорт на
квартиру, належну відповідачу, договір
купівлі-продажу, витяг про реєстрацію
права власності на нерухоме майно та
договори про надання комунальних
послуг відповідачу постачальниками
Оскільки відповідач взяті на себе
зобов'язання з повернення боргу
добровільно не виконав, ОСОБА_6 з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив суд визнати договір позики,
укладений між сторонами дійсним та
таким, що відбувся; стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість за вказаним договором в
Рішенням Городищенського районного
суду Черкаської області від 06 грудня 2013
року позов задоволено.

Визнано, що 03 липня 2013 року між
сторонами укладено договір позики на
суму 90800 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 90800
грн. заборгованості згідно розписки
від 03.07.2013 року та судові витрати в
розмірі 1022 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_8 звернувся до суду із
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив суд
скасувати вказане рішення і ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що згідно розписки
ОСОБА_8 від 03.07.2013 року, він отримав від
ОСОБА_6 кошти в розмірі 90800 грн. та
зобов'язався їх повернути до 01.08.2013
року. У разі неповернення вказаних
коштів відповідача було повідомлено,
що розписка та інші документи (договір
купівлі-продажу квартири, технічний
паспорт, домова книга) будуть передані
до правоохоронних органів для
примусового стягнення грошових коштів
(а.с. 9).

Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Враховуючи наведене, судом першої
інстанції вірно встановлено, що між
сторонами 03 липня 2013 року було укладено
договір позики, за умовами якого ОСОБА_6
надав ОСОБА_8 у борг 90800 грн., а останній
зобов'язувався повернути вказану суму
до 01 серпня 2013 року. Даний факт
підтверджується розпискою ОСОБА_8 та
поясненнями сторін у справі (а.с. 9).

Так, в судовому засіданні 28.11.2013 року
відповідач ОСОБА_8 не заперечував факту
отримання грошей в сумі 90800 грн. в борг
від позивача та пояснив, що він дійсно
написав боргову розписку та засвідчив
її своїм підписом (а.с. 75).

В матеріалах справи відсутні
відповідні докази того, що розписка
відповідачем була написана у зв'язку із
застосуванням до нього примусу та
психологічного впливу зі сторони
позивача.

Ст. ст. 526, 530 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
оскільки відповідачем не виконано
зобов'язання за укладеним між
сторонами договором позики та не
повернуто взяті у борг кошти, позовні
вимоги ОСОБА_6 підлягають до
задоволення.

Апеляційна вимога ОСОБА_8 про
повідомлення прокурора Черкаської
області про вчинення відносно нього
позивачем ОСОБА_6 злочинних дій
задоволенню не підлягає, оскільки
ОСОБА_8 має право звернутись із таким
повідомленням до органу досудового
розслідування в поряду визначеному
кримінально-процесуальним
законодавством України.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що судом першої інстанції не
проаналізована розписка як доказ того,
що вона була написана під впливом
насильства над відповідачем, як
фізичного так і психічного тиску з боку
позивача та не застосовано до спірних
правовідносин ст.231 ЦК України і не
визнано правочин недійсним. З цього
приводу колегія суддів зазначає, що
відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. У відповідності до
вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодекс, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
Встановлено, що апелянт з позовом чи
зустрічним позовом, зокрема щодо
визнання правочину недісним з підстав,
передбачених ст.231 ЦК України, до суду
не звертався.

Інші доводи апеляційної скарги не
впливають на правильність винесення
рішення судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхиляє, а
рішення Городищенського районного
суду Черкаської області від 06 грудня 2013
року - залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Городищенського районного
суду Черкаської області від 06 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_8 про стягнення боргу - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :