Справа № 645/6361/13
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року Фрунзенський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого - Горпинич О.В.,

за участю секретаря судових засідань -
Погрібняк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Дванадцятої
Харківської державної нотаріальної
контори, треті особи: Фрунзенський
Відділ державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, Головне управління юстиції в
Харківській області, Комунальне
підприємство „Харківське міське бюро
технічної інвентаризації" про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом недійсним та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із
вищевказаним позовом, в остаточно
уточненій редакції якого просила
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, посвідчене
30.03.2012 року державним нотаріусом
Дванадцятої Харківської державної
нотаріальної контори Полтєвою І.О. на
спеціальному бланку нотаріальних
документів серія ВРО № 390383 і видане
ОСОБА_3., зобов'язати ОСОБА_3 повернути
Дванадцятій Харківській державній
нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину, посвідчене 30.03.2012
року, зобов'язати Дванадцяту
Харківську державну нотаріальну
контору вилучити у ОСОБА_3 свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
посвідчене 30.03.2012 року, зобов'язати
Дванадцяту Харківську державну
нотаріальну контору внести відповідні
відомості до Єдиного реєстру заповітів
та спадкових справ щодо анулювання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, стягнути судові витрати. В
обґрунтування позову зазначалося,
30.03.2012 року державним нотаріусом
Дванадцятої Харківської державної
нотаріальної контори Полтєвою І.О.
видане ОСОБА_3 свідоцтво про право на
спадщину за заповітом ОСОБА_5, яке
позивачка вважає таким, що підлягає
визнанню у судовому порядку недійсним
з наступних підстав. ОСОБА_2 мешкає в
будинку АДРЕСА_1 з народження і
зареєстрована в ньому. Вказаний
будинок розташований на земельній
ділянці, яка була видана її батькові
ОСОБА_5 згідно договору про надання у
безстрокове користування під забудову
індивідуального житлового будинку.
Рішенням виконкому Московської
райради депутатів трудящих № 40 від
03.03.1970 року був прийнятий
новозбудований ОСОБА_5 будинок АДРЕСА_1.
26.06.1970 року в Харківському міському БТІ
даний будинок зареєстрований на праві
власності за ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_5 помер та 26.08.2005 року державним
нотаріусом Дванадцятої ХДНК на
підставі заяви позивачки про прийняття
спадщини була відкрита спадкова
справа. Але з витягу КП „Харківське
міське БТІ" ОСОБА_2 довідалася, що її
батько ОСОБА_5 на підставі договору про
надання у безстрокове користування
земельної ділянки є власником ? частини
нерухомого майна по АДРЕСА_1, а
власником іншої ? частини житлового
будинку - ОСОБА_5 на підставі рішення
Фрунзенського районного народного
суду м. Харкова. В жовтні 2005 року
позивачка подала до нотаріальної
контори заяву про зупинення вступу до
спадщини ОСОБА_5, оскільки договір про
надання ОСОБА_5 у безстрокове
користування земельної ділянки під
забудову житлового будинку не
змінений, рішення виконкому
Московської райради депутатів
трудящих № 40 від 03.03.1970 року про
прийняття новозбудованого ОСОБА_5
будинку по АДРЕСА_1 не скасоване,
реєстрація в КП „Харківське міське
БТІ" будинку по АДРЕСА_1 на праві
приватної власності за ОСОБА_5 не
скасована, в рішенні Фрунзенського
районного народного суду м. Харкова від
14.08.1981 року за ОСОБА_5 визнано право
власності в порядку забудови на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1 без
самовільно збудованих споруд без
врахування рішення виконкому
Московської райради депутатів
трудящих № 40 від 30.03.1970 року. 11.01.2008 року
Фрунзенським районним судом м. Харкова
в рамках іншої цивільної справи за
позовом ОСОБА_7 винесена ухвала про
забезпечення позову ОСОБА_7 шляхом
накладення арешту на будинок АДРЕСА_1.
11.02.2009 року у зв'язку зі смертю ОСОБА_5,
яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 та яка також
була стороною по цивільній справі за
позовом ОСОБА_7, ухвалою Фрунзенського
районного суду м. Харкова провадження
по справі було закрито, оскільки після
смерті ОСОБА_5 спірні правовідносини не
допускають правонаступництва. Заходи
забезпечення позову судом не були
скасовані. Крім того, позивачка
зазначала, що зміст свідоцтва про право
на спадщину не відповідає змісту
заповіту ОСОБА_5 від 09.11.2007 року,
технічному паспорту КП „Харківське
міське БТІ" на будинок АДРЕСА_1 та
рішенню Фрунзенського районного
народного суду м. Харкова від 14.08.1981
року, оскільки ОСОБА_5 заповіла усе
належне їй майно ОСОБА_3, при цьому
заповіт не містить визначення переліку
спадкового майна і в ньому не
зазначено, що ОСОБА_5 заповідає ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною часткою надвірних
будівель. Останнє обстеження КП
„Харківське міське БТІ" спірного
будинку було здійснено 06.10.2005 року. Крім
того, постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
24.10.2013 року був задоволений позов
ОСОБА_2, яким визнані протиправними дії
КП „Харківське міське БТІ" щодо
складання Витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 07.02.2012
року на житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1, визнано
недійсним Витяг з реєстру прав
власності на нерухоме майно КП
„Харківське міське БТІ" від 07.02.2012 року
№ 33103270 на житловий будинок з
надвірними будівлями за адресою
АДРЕСА_1. Також позивачка зазначала, що
державний нотаріус ОСОБА_4 допустила
наступні суттєві порушення:
проігнорувала, що житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 не
розділений в натурі за рішенням суду з
відокремленням часток і видача
свідоцтва порушує права осіб, які
проживають у будинку; не витребувала у
ОСОБА_3 довідку з вуличного комітету № 5
Фрунзенського району м. Харкова про
склад осіб, які зареєстровані і
мешкають у вищевказаному будинку, не
встановила кола спадкоємців, не
перевірила наявність у нотаріальній
конторі спадкової справи ОСОБА_5, яка
відкрита 26.08.2005 року на підставі заяви
ОСОБА_2 про прийняття спадщини, до
складу якої входить будинок АДРЕСА_1,
проігнорувала недійсність наданих
ОСОБА_3 Витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно про належність
ОСОБА_5 ? частини нерухомого майна -
будинку АДРЕСА_1.

На підставі викладеного позивачка
звернулася до суду із відповідним
позовом.

У судовому засіданні позивачка та її
представник ОСОБА_8 підтримали позовні
вимоги у повному обсязі, просивши про
задоволення позову, та посилаючись на
обставини викладені вище.

Відповідач ОСОБА_3 до судового
засідання не з'явився, через канцелярію
суду подав заяву про розгляд справи у
його відсутності.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 в судове
засідання не з'явився, повідомлявся про
час та місце розгляду справи своєчасно
та належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_10 до судового засідання від 03.02.2014
року не з'явився, проте присутній
раніше в судових засіданнях проти
задоволення позовних вимог
заперечував.

Представник Дванадцятої Харківської
державної нотаріальної контори ОСОБА_4
у судовому засіданні заперечувала
ОСОБА_4 заперечували проти позовних
вимог позивачки пояснивши, що після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 з заявою
про прийняття спадщини на підставі
заповіту звернувся ОСОБА_3. Нею
відповідно до Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженим у Міністерстві юстиції
України 22 лютого 2012 року, що діяла на
той час, було перевірено факт смерті
ОСОБА_5, що підтверджувалося свідоцтвом
про смерть, місце відкриття спадщин, що
було підтверджено домовою книгою, яку
було перевірено під час оформлення
спадщини, коло спадкоємців та
прийняття спадкоємцем спадщини у
встановленому законом порядку, що
також підтверджується заявою від 16.02.2009
року, наявність спадкового майна, на
яке видається свідоцтво про право на
спадщину, що підтверджувалося рішенням
Фрунзенського районного народного
суду м. Харкова від 14.08.1981 року. Після
здійснення усіх перевірок та за
наявності у спадковій справі всіх
необхідних документів на підставі
заяви ОСОБА_3 видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом.
Нотаріус зазначала, якщо наданий
спадкоємцем заповіт не відповідає
вимогам законодавства нотаріус
відмовляє в його прийомі. Сумніви щодо
законності заповіту у нотаріуса не
виникло, усі необхідні перевірки щодо
дійсності заповіту були нею виконані.
Крім того, спадкоємцем на
підтвердження права власності
спадкодавця на ? частку житлового
будинку надано рішення Фрунзенського
районного народного суду м. Харкова від
14.08.1981 року в якому вирішено визнати за
ОСОБА_5 право власності в порядку
забудови на ? частку житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1 без
самовільно збудованих споруд. Також
нотаріальною конторою на запит до КП
„Харківське міське БТІ" було отримано
Витяг з реєстру прав власності на
нерухоме майно, та Витяг з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майно, якими було
підтверджено відсутність заборони,
арешту. На підставі викладеного
представник нотаріальної контори
просила відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 через
необґрунтованість.

У судовому засіданні представник
Головного управління юстиції в
Харківській області Ніколенко Н.С., що
діяла на підставі довіреності, проти
задоволення позовних вимог
заперечувала.

Представник Фрунзенського
Відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції в судове засідання не
з'явилася, через канцелярію суду подано
заяву про розгляд справи у її
відсутності, при вирішенні спору
покладалися на розсуд суду.

Представник Комунального
підприємства „Харківське міське бюро
технічної інвентаризації" через
канцелярію суду подали заяву якою
просили розглядати справу у
відсутності представника бюро.

Суд, вислухавши позивачку та її
представника, представника
Дванадцятої Харківської державної
нотаріальної контори, представника
Головного управління юстиції в
Харківській області, дослідивши
матеріали цивільної справи, спадкової
справи № 141/2009, письмові докази у їх
сукупності, вважає, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Рішенням Фрунзенського районного
народного суду м. Харкова 14.08.1981 року
був задоволений позов ОСОБА_5 та
визнано за нею право власності в
порядку забудови на ? частину житлового
будинку, що розташований в АДРЕСА_1 без
самовільно побудованих споруд.

Рішення не скасовано, набрало законної
сили.

09.11.2007 року ОСОБА_5 було складено
заповіт, відповідно до якого остання
усе своє майно, з чого б воно не
складалося та де б воно не містилося, що
буде належати їй на день смерті,
заповідала ОСОБА_3.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується, копією свідоцтва про
смерть серія НОМЕР_1.

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має право подати до нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини
(ст.1269 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України
для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини. А часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою, що передбачено ч.2 ст. 1220 ЦК
України.

16.02.2009 року ОСОБА_3 звернувся до
Дванадцятої Харківської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, яка залишилася
після смерті ОСОБА_5.

30.03.2012 року ОСОБА_3 звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом.

30.03.2012 року державним нотаріусом
Дванадцятої Харківської державної
нотаріальної контори було видано
ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на зазначене в заповіті
майно після смерті ОСОБА_5.

Відповідно до п.п. 4.12 п. 4 розділу 2 глави
10 Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України (далі Порядок),
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5
передбачено, що свідоцтво про право на
спадщину видається за наявності у
спадковій справі всіх необхідних
документів, що узгоджується зі ст. 69
Закону України „Про нотаріат",
відповідно до якої нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом перевіряє факт смерті
спадкодавця, наявність заповіту, час і
місце відкриття спадщини, склад
спадкового майна. Нотаріус також
перевіряє коло осіб, які мають право
на обов'язкову частку в спадщині, що
також передбачено п. 4.14 Порядку - при
видачі свідоцтва про право на спадщину
нотаріус обов'язково перевіряє: факт
смерті спадкодавця, час і місце
відкриття спадщини, наявність підстав
для закликання до спадкоємства, якщо
має місце спадкування за законом,
прийняття спадкоємцем спадщини у
встановлений законом спосіб, склад
спадкового майна, на яке видається
свідоцтво про право на спадщину. На
підтвердження цих обставин від
спадкоємців витребуються документи,
які підтверджують вказані факти.

Як пояснила в судовому засіданні
державний нотаріус ОСОБА_4 їй були
надані всі відповідні документи, а
саме: свідоцтво про смерть ОСОБА_5,
місце відкриття спадщини було
підтверджено домовою книгою, яку нею
перевірено під час оформлення
спадщини, про що було зроблено службову
відмітку на заяві від 30.03.2012 року про
видачу свідоцтва про право на спадщину,
прийняття спадкоємцем спадщини у
встановленому порядку підтверджено
заявою від 16.02.2009 року, наявність
спадкового майна, на яке видавалося
свідоцтво про право на спадщину
підтверджено рішенням Фрунзенського
районного народного суду м. Харкова від
14.08.1981 року. Після зроблених відповідно
до діючого законодавства усіх
необхідних перевірок на підставі заяви
ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на
спадщину.

Відповідно до п.п. 5.1, 5. 5 глави 10 розділу
2 Порядку передбачено, що при
оформленні спадщини за заповітом
нотаріус має надати правову оцінку
заповіту, перевірити його реєстрацію у
Спадковому реєстрі та чинність на
момент смерті заповідача. Якщо наданий
спадкоємцем заповіт не відповідає
вимогам законодавства, нотаріус
відмовляє в його прийомі.

Як пояснила в судовому засіданні
державний нотаріус ОСОБА_4 перевірила
факт чинності заповіту, сумнівів щодо
законності заповіту не виникло, усі
необхідні перевірки щодо дійсності
заповіту нею були виконані, що також
підтверджується копією спадкової
справи в якій міститься Витяг зі
Спадкового реєстру № 18579-50 від 16.02.2009
року.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 1233
ЦК України заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті.

Заповідач має право охопити заповітом
права та обов'язки, які йому належать на
момент складення заповіту, а також ті
права та обов'язки, які можуть йому
належати у майбутньому. Заповідач має
право скласти заповіт щодо усієї
спадщини або її частини (ст. 1236 ЦК
України).

Складання заповіту щодо всієї спадщини
передбачає перехід абсолютно всіх прав
та обов'язків заповідача до його
спадкоємців після відкриття спадщини.

ОСОБА_5 заповідала усе своє майно, не
перелічувала конкретні об'єкти майна, а
також інші свої права та обов'язки, тому
воля заповідача була спадкоємцю
залишити все, що їй буде належати на
день смерті, а тому ? частка житлового
будинку АДРЕСА_1 також увійшла до
складу спадщини, оскільки рішенням
суду від 14.08.1981 року визнано право
власності на ? частку вищевказаного
будинку, право власності якої
зареєстровано у КП „Харківське міське
БТІ", про що свідчить відповідна
відмітка у рішенні.

Право на спадщину мають особи,
зазначені в заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях 1261
- 1265 цього Кодексу (ст. 1223 ЦК України),
тому посилання позивачки та її
представника на те, що не встановлено
державним нотаріусом кола спадкоємців,
оскільки є спадкоємці, передбачені ст.
1264 ЦК України є безпідставними.

Малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка) (ст. 1241 ЦК України).

Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 глави 10 розділу
2 Порядку передбачає, що видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після надання
правовстановлюючих документів про
належність цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна. Якщо до складу
спадкового майна входить нерухоме
майно, що підлягає реєстрації, нотаріус
вимагає, крім правовстановлюючого
документу витяг з Реєстру прав
власності.

Спадкоємцем було надано рішення суду
від 14.08.1981 року та нотаріусом також
отримано Витяг з реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Також під час видачі свідоцтва про
право на спадщину державним нотаріусом
було отримано Витяг з Єдиного реєстру
зборони відчуження об'єктів нерухомого
майна відповідно до якого за типом
обтяження: заборона, арешт в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна інформація відсутня,
що підтверджується матеріалами
спадкової справи ОСОБА_5, копія якої
витребувана судом.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24.10.2013 року
визнані протиправними дії КП
„Харківське міське БТІ" щодо складання
Витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно від 07.02.2012 року № 3310270 на
житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та
визнано недійсним Витяг з реєстру прав
власності на нерухоме майно, складений
КП „Харківське міське БТІ" від 07.02.2012
року № 33103270 на житловий будинок з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1.

Постанова набрала законної сили.

Але в матеріалах спадкової справи
міститься копія рішення Фрунзенського
районного народного суду м. Харкова від
14.08.1981 року, яким визнано право
власності за ОСОБА_5 на ? частину
будинку, що розташований в АДРЕСА_1 без
самовільних прибудов. Відповідно до ст.
182 ЦК України право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Рішення суду
від 14.08.1981 року про визнання права
власності на частину будинку за ОСОБА_5
зареєстровано в КП „Харківське міське
БТІ", що підтверджується відповідною
відміткою на даному рішенні.

На час видання вищевказаного Витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно, КП „Харківське міське БТІ" діяло
на підставі Тимчасового положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України N 7/5 від
07.02.2002, яким передбачалось, що державну
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно здійснюють підприємства бюро
технічної інвентаризації у межах
визначених
адміністративно-територіальних
одиниць. Порядок надання інформації з
Реєстру прав регламентований розділом
VII Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
№ 7/5 (у редакції наказу Міністерства
юстиції України від 28.07.2010 № 1692/5),
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 18.02.2002 за № 157/6445 (далі -
Положення).

Згідно з пунктом 4.6 Порядку ведення
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 28.01.2003
№ 7/5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 28.01.2003 за № 67/7388, витяг з
Реєстру прав формується на основі
записів у Реєстрі прав.

Реєстр прав власності на нерухоме
майно є єдиною державною інформаційною
системою, що містить відомості про
зареєстровані права, суб'єктів прав,
об'єкти нерухомого майна та
незавершеного будівництва,
правовстановлювальні документи та
документи, на підставі яких проведено
державну реєстрацію права власності на
об'єкт незавершеного будівництва.

Однією з форм отримання інформації з
Реєстру прав на нерухоме майно є витяг
з Реєстру прав на нерухоме майно.

Тобто, Витяг - це одна з форм надання
інформації з Реєстру прав.

Витяг з реєстру прав власності на
нерухоме майно не є правовстановлюючим
документом.

Скасування Витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 07.02.2012
року № 33103270 на житловий будинок з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1 не потягло за собою скасування
права власності ОСОБА_5 на частку
вищевказаного будинку, яке визнано за
нею рішенням суду від 14.08.1981 року та яке
є чинним, та не позбавляє ОСОБА_3 права
на спадкування за заповітом.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі статтями 3,4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист же цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезбеки такого порушення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб визначений законами України.

Способи захисту перелічені в ст. 16 ЦК
України.

Відповідно до ст. 66 Закону України „Про
нотаріат" на майно, що переходить за
правом спадкоємства до спадкоємців або
держави, нотаріусом за місцем
відкриття спадщини видається
свідоцтво про право на спадщину. Видача
свідоцтва провадиться у строки,
встановлені цивільним законодавством
України.

Свідоцтво про право на спадщину - це
саме той документ, який посвідчує права
спадкоємця на спадкове майно, точніше
перехід права власності на майно
спадкодавця до спадкоємця. Крім цього,
якщо успадковане майно підлягає
обов'язковій державній реєстрації
(нерухомість), то свідоцтво про право на
спадщину є для спадкоємців
правовстановлюючим документом.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину визнається недійсним
за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

Стаття 1301 ЦК України визначає підстави
і порядок визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину. Серед підстав
визнання свідоцтва недійсним дана
стаття прямо називає лише відсутність
права спадкування у особи, на ім'я якої
було видане свідоцтво (наприклад, у
разі, якщо ця особа була усунена від
спадкування; відсутні юридичні факти,
які давали б їй підстави для закликання
до спадкування - утримання,
спорідненість, заповіт; у випадку, коли
спадкодавець, оголошений у судовому
порядку померлим, виявився насправді
живим і судове рішення про оголошення
його померлим скасоване). Проте
свідоцтво може бути визнане недійсним
також в інших випадках, встановлених
законом.

Відповідно до абз.3 п.27 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
30.05.2008 року „Про судову практику у
справах про спадкування" та відповідно
до ст.1301 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину може бути визнано
недійсним не лише тоді, коли особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, але й за інших підстав,
установлених законом.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
п. 27 постанови від 30 травня 2008 року N 7
„Про судову практику у справах про
спадкування" відповідно до ст. 1301 ЦК
України свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Визнання Витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 07.02.2012
року за № 33103270 недійсним та всі інші
доводи, на які посилалася позивачка в
позові та її представник в судовому
засіданні, та які викладені у даному
рішенні, не є підставами для визнання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом недійсним в розумінні ст. 1301
ЦК України та не позбавляє права
власності спадкодавця на нерухоме
майно, яке визнано за рішенням суду та
не позбавляє права спадкоємця на
спадщину в порядку спадкування за
заповітом.

Керуючись ст.ст. 1,3,4, 10,11, 60, 61, 88, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Дванадцятої
Харківської державної нотаріальної
контори, треті особи: Фрунзенський
Відділ державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, Головне управління юстиції в
Харківській області, Комунальне
підприємство „Харківське міське бюро
технічної інвентаризації" про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом недійсним та зобов'язання
вчинити певні дії - відмовити у повному
обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене
до апеляційного суду Харківської
області через Фрунзенський районний
суд м. Харкова протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя -