У Х В А Л А

03 лютого 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С.,Ситнік О.М., Журавель
В.І.,Умнової О.В.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Техіновація» про поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у
якому просила скасувати наказ
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техіновація» (далі -
ТОВ «Техіновація») від 09 квітня
2012 року № 162 к/ш про її звільнення з
посади завідувача матеріальним
складом, поновити її на посаді
завідувача матеріальним складом шахти
«Святопокровська» ТОВ «Техіновація»,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу та 5 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 18 грудня 2012 року та додатковим
рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 10 червня 2013 року позов задоволено
частково. Скасовано наказ ТОВ
«Техіновація» від 09 квітня 2012
року № 162 к/ш про звільнення ОСОБА_6 з
посади завідувача матеріальним
складом. Поновлено ОСОБА_6 на роботі на
посаді завідувача матеріальним
складом шахти «Святопокровська»
ТОВ «Техіновація». Стягнуто з
ТОВ «Техіновація» на користь ОСОБА_6 5721
грн 28 коп. з вирахуванням обов'язкових
платежів середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та 1 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У задоволенні іншої частини
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 11 вересня 2013 року
рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 18 грудня 2012 року та додаткове
рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 10 червня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову у
позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 жовтня 2013 року
у відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ
«Техіновація» про поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 11 вересня 2013 року відмовлено.

У січня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 жовтня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: п. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП
України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах та встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 7 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30
вересня 2011 року «Про судову практику
застосування статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України»
постановлення касаційною інстанцією
ухвали про скасування рішення судів
нижчих інстанцій із передачею справи
на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК, і
на них не може здійснюватися посилання
на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 листопада 2013
року рішення суду апеляційної
інстанції скасовано, справу передано
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Вказана ухвала не може бути підставою
перегляду в порядку, передбаченому
главою 3 розділу V ЦПК.

Постанова судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України 01
жовтня 2013 року ухвалена Верховним
Судом України не як судом касаційної
інстанції, а за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, тому
вона не може бути підставою перегляду у
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК.

Погоджуючись з висновками
апеляційного суду, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 10 жовтня 2013 року, яку просить
переглянути заявник, керувався тим, що
звільнення ОСОБА_6 проведено
відповідачем відповідно до вимог п. 1
ст. 40 КЗпП України з дотриманням
порядку вивільнення працівників,
встановленого ст. 49-2 КЗпП України щодо
попередження про наступне вивільнення
з пропозицією вакансій. Від підпису у
попередженні про звільнення та
пропозиції іншої роботи позивачка
відмовилась, про що було складено
відповідний акт від 08 грудня 2011 року.

Скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанції та залишаючи в силі рішення
суду першої інстанції про часткове
задоволення позову, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 04 серпня 2010 року керувався
тим, що в апеляційного суду не було
підстав зазначати, що недоведеність
факту ознайомлення позивачки зі
списком наявних у відповідача
вакантних місць не свідчить про
порушення ТОВ «реал, −? Гіпермаркет
Україна» її трудових прав, оскільки
такі вакантні посади були, проте
позивачці не пропонувалися та від них
вона не відмовлялася.

Згідно із п. 6 Постанови під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки обставини справ не є
подібними, а доводи заявника
стосуються переоцінки доказів.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_6
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 жовтня 2013 року
слід відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техіновація» про
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 жовтня 2013 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька В.І.
Журавель О.М. Ситнік О.В. Умнова