Справа № 363/3443/13-ц Головуючий у І
інстанції Підкурганний В.В.Провадження
№ 22-ц/780/99/14 Доповідач у 2
інстанції КоцюрбаКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі :

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Білоконь О.В.,
Сержанюка А.С.,

При секретарі - Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 17 жовтня 2013 року
по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Комплекс
Агромарс» до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству працівником, -

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, пояснення осіб, які
брали участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в
и л а:

Позивач звернувся до Вишгородського
районного суду Київської області з
позовом до відповідача про
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної підприємству працівником,
мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1
був прийнятий на роботу в ТОВ «Комплекс
Агромарс» на посаду водія автофургонів
та рефрижераторів автоколони № 1
автотранспортного парку головного
виробництва, згідно наказу від 11.10.2010
року № 1 403 КА/к-п.

Наказом № 226 УА/ к-п від 08.06.2011 року
відповідача було переведено водієм
автофургону та рефрижератора DAF TE №
НОМЕР_1 автоколони № 2 транспортного
департаменту та доручено, за його
згодою, виконувати додаткові обов'язки
в порядку суміщення посади
експедитора. Відповідно до договорів
укладених між позивачем та
відповідачем, останній прийняв на себе
повну матеріальну відповідальність за
належне забезпечення збереження
ввірених йому підприємством
матеріальних цінностей.

Наказом № 665 КА/к-п від 30.12.2011 року
відповідача 01.01.2012 року на посаді водія
автофургону та рефрижератора DAF ТЕ 86 NCA
№ НОМЕР_1 автоколони № 2 транспортного
департаменту, було переведено до філії
«Гаврилівський птахівничий комплекс»
ТОВ «Комплекс Агромарс», та доручено,
за його згожою, виконувати додаткові
обов'язки в порядку суміщення посади
експедитора, і переукладено договори
про повну матеріальну
відповідальність № 87-В від 01.01.2012 року,
№ 87-Е від 01.01.2012 року.

Протягом всієї роботи відповідач
приймав під особисту матеріальну
відповідальність м'ясопродукцію, для.
доставки її до пункту призначення,
згідно видаткових накладних та
накладних на переміщення, але під час
передачі продукції контрагентам
позивача, виявлялася її нестача. На
кожній видатковій накладній є підпис
відповідача, який засвідчує факт
прийняття товару до перевезення, а
відповідно до Актів прийому - передачі
продукції, встановлено що кількість
товару привезеного контрагентам
товару менша ніж у накладній. На
кожному акті прийому - передачі
продукції є підпис ОСОБА_1, який
засвідчує факт згоди останнього про
недовезення ним продукції.

Таким чином, позивач вважає, що
відповідач не виконав покладені на
нього обов'язки, у зв'язку з чим позивач
зазнав матеріальних збитків на суму 11
642 грн. 76 коп.

Наказом від 22.08.2012 року № 548 КА/к-з
відповідач був звільнений з роботи за
власним бажанням, але добровільно
відшкодувати шкоду, завдану позивачу
відмовляється. Тому, позивач звернувся
до суду з даним позовом, в якому просив
стягнути з відповідача суму завданих
збитків у розмірі 11 642 грн. 76 коп. та
судові витрати понесені ним при подачі
позову до суду у розмірі 229 грн. 40 коп.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 17.10.2013 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з вище зазначеним
рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просив, рішення Вишгородського
районного суду Київської області від
17.10.2013 року скасувати, ухвалити по
справі нове рішення про відмову ТОВ
«Комплекс Агромарс» в задоволенні
позову. Зазначив, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, а
також судом неправильно застосовано
при розгляді справи норми чинного
законодавства України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно наказу
від 11.10.2010 року № 1 403 КА/к-п ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу в ТОВ «Комплекс
Агромарс» на посаду водія автофургонів
та рефрижераторів автоколони № 1
автотранспортного парку головного
виробництва .

11.10.2010 року між ТОВ «Комплекс
Агромарс» та ОСОБА_1 було укладено
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність за № 208-В,
відповідно до якого, ОСОБА_1 прийняв на
себе повну матеріальну
відповідальність за забезпечення
збереження ввіреного йому
підприємством автомобіля для
використання у виробничих цілях .

Як вбачається з договору від 11.10.2010
року про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність
укладеного між ТОВ «Комплекс Агромарс»
та ОСОБА_1 за № 222-Е, ОСОБА_1 прийняв на
себе повну матеріальну
відповідальність за забезпечення
збереження ввірених йому
підприємством матеріальних цінностей.

Також, 01.01.2012 року між ТОВ «Комплекс
Агромарс» та ОСОБА_1 було укладено
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність за № 87-В,
відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв на
себе повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
збереження ввіреного йому
підприємством автомобіля для
використання у виробничих цілях.

Відповідно до договору від 01.01.2012
року про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність,
укладеного між ТОВ «Комплекс Агромарс»
та ОСОБА_1 за № 87-Е, ОСОБА_1 прийняв на
себе повну матеріальну
відповідальність за забезпечення
збереження ввірених йому
підприємством матеріальних цінностей.

Згідно наказу від 22.07.2012 року № 548
КА/к-з ОСОБА_1 був звільнений з роботи за
власним бажанням за статтею 38 КЗпП
України.

З матеріалів цивільної справи також
вбачається, що протягом всієї роботи
відповідача на посаді водія
автофургону та рефрижератора DAF TE 86 NCA №
НОМЕР_1 автоколони №2 транспортного
департаменту, ОСОБА_1 неодноразово
приймав під особисту матеріальну
відповідальність м»ясопродукцію, для
доставки її в пункт призначення, згідно
видаткових, товарно транспортних
накладних, накладних на переміщення,
але під час передачі продукції
контрагентам позивача, виявлялася її
нестача, факт і розмір якої
підтверджується складеними відповідно
кожної нестачі актами прийому-передачі
та актами про розбіжності.

З актів прийому-передачі, кількість
продукції, що зазначена в них, не
відповідає фактичній кількості
продукції, згідно товарно-транспортних
накладних.

На кожній видатковій
товарно-транспортній накладній є
підпис відповідача, який засвідчує
факт прийняття товару (м»ясопродукції)
до перевезення, в об'ємі та вигляді
зазначеному в накладних та відповідно
до актів прийому-передачі продукції,
встановлено, що кількість привезеного
контрагентом товару менша ніж у
накладній. На кожному акті
прийому-передачі продукції є підпис
відповідача, який засвідчує факт згоди
останнього про недовезення ним
м»ясопродукції контрагентом позивача.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що відповідач належним чином не
виконав покладені на нього обов'язки,
внаслідок чого, позивачу було завдано
значних матеріальних збитків.

Розмір збитків, на підставі ст. 135-3
КЗпП України визначається за
фактичними втратами, на підставі даних
бухгалтерського обліку, виходячи з
балансової вартості (собівартості)
матеріальних цінностей за
вирахуванням зносу, згідно з
установленими нормами.

У разі розкрадання, недостачі,
умисного знищення або умисного
зіпсування матеріальних цінностей,
розмір шкоди визначається за цінами, що
діють у даній місцевості на день
відшкодування шкоди.

З урахуванням вказаної норми,
бухгалтерією позивача визначено
розмір збитків, завданих йому
відповідачем від недовозів
м»ясопродукції у загальній сумі 11 642
грн. 76 коп., що підтверджується
відомост»ю недовозів по водіям,
довідкою про стан заборгованості
заподіяної матеріальної шкоди ОСОБА_1,
інформацією про недовозам звільненого
водія-експедитора ОСОБА_1 за період з
листопада 2010 року по серпень 2012 року.
довідкою, виданої головним бухгалтером
ТОВ «Комплекс Агромарс» від 18.06.2013 року
за № 354, в якій вказано, що розмір
заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем
по завданим збиткам станом на 22.07.2012
року складає 11 642 грн. 76 коп.

За правилами ст. 136 КЗпП України
покриття шкоди працівниками в розмірі,
що не

перевищує середнього місячного
заробітку, провадиться за
розпорядженням власника або

уповноваженого ним органу, а
керівниками підприємств, установ,
організацій та їх заступниками - за
розпорядженнями вищестоящого в
порядку підлеглості органу шляхом

відрахування із заробітної плати
працівника.

У разі випадків покриття шкоди
провадиться шляхом подання власником
або уповноваженим ним органом позову
до районного, районного у місті,
міського чи міськрайонного суду.

Серед випадків, коли працівники
несуть матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації п. 1, п. 2 частиною 1 ст. 134
КЗпП України, зокрема визначені такі:

1. Між працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
ст. 135-1

цього Кодексу укладено письмовий
договір про взяття на себе працівником
повної

матеріальної відповідальності
за забезпечення цілості майна та інших
цінностей,

переданих йому для зберігання
або для інших цілей.

2. Майно та інші цінності були
одержані працівниками під звіт за
разовою довіреністю або

іншими разовими документами.

Так як з відповідачем було укладено
договір, а матеріальні цінності
передавались йому за разовими
документами, обидві з вищевказаних
підстав вказують на те, що ОСОБА_1 несе
матеріальну відповідальність у
повному розмірі заподіяної позивачу
шкоди.

Добровільно відшкодувати заподіяну
позивачу шкоду ОСОБА_1 не погоджується,
на час розгляду справи в суді він в ТОВ
«Комплекс Агромарс» не працює, так як
звільнився з роботи за власним
бажанням.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 232 КЗпП
України власник або уповноважений ним
орган може звернутися до суду про
відшкодування працівниками
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з думкою суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог позивача так як вони формуються
на вимогах закону.

Так як суд першої інстанції
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
порушень норм процесуального
законодавства при розгляді справи не
допусти, тому, апеляційну скаргу ОСОБА_1
необхідно відхилити, а рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 17.10.2013 року
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 17 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: