РІШЕННЯ

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси

у складі:
головуючого судді - Науменко А.В.

при секретарі
- Шияновській Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за позовом
ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської
області, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області про
стягнення моральної шкоди, завданої
бездіяльністю прокуратури та
матеріальної шкоди пов'язаної з
розглядом у іншому суді скарги від
13.03.2013 р., суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 03.07.2013 року звернулася до суду з
позовом, про стягнення моральної шкоди
та судових витрат, пов'язаних з
прибуттям до суду. Після роз'яснення
судом положень ст. 10 та ст.. 60 ЦПК
України позивач уточнювала позовні
вимоги 30.10.2013 р., 13.11.2013 р. та подала до
суду останню редакцію позовних вимог
від 22.01.2014 р. згідно яких просить
стягнути завдану матеріальну шкоду в
розмірі 24,20 грн. яка транспортні
витрати позивача для приїзду до суду
при розгляді скарги від 13.03.2013 р. на
бездіяльність прокуратури Одеської
області, згідно якої винесена ухвала
Приморського районного суду м. Одеси
від 18.05.2013 р. по справі № 522/10411/13-к та
далі ухвала Апеляційного суду в
Одеській області від 11.06.2013 р., якими
підтверджена незаконність
бездіяльності прокуратури Одеської
області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 на
скоєний злочин. Також, просить
стягнути завдану позивачу моральну
шкоду встановленою іншим судом
неправомірною бездіяльністю
прокуратури в розмірі 50000, 0 грн., а
також судові витрати на прибуття до
суду під час розгляду дійсної справи.
Моральну шкоду обґрунтовує
хвилюваннями та неможливістю в повної
мірі працювати, тому як у зв'язку з
розглядами зазначених справ
необхідного було відпрошуватися з
роботи. Також, у зв'язку з поїздками до
м. Одеси, де розглядалися справа
позивач була примушена економити на
витратах на родину та стала менш уваги
уділяти родині та зокрема донці.

В судове засідання не з'явилася просила
розглянути справу за її відсутністю.

Представники відповідачів
заперечували у задоволенні позову,
наполягали на необґрунтованості та
недоведеності вимог позивача, надали
письмові пояснення. Пояснили, що
позивачем не надані належні та
допустимі докази завдання саме
відповідачами матеріальної та
моральної шкоди позивачу. Вказали, що
доводи щодо не приділення уваги доньці
є надуманими, тому як остання вже є
повнолітньою.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду визначені ст. 1166
ЦК України, відповідно до якої майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала; особа,
яка завдала шкоду, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоду завдано не з її вини.

Виходячи з меж позовних вимог по
справі суд вказує, що згідно до п. 12
Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р.
питання про судові витрати не можуть
вирішуватись іншим судом або шляхом
пред'явлення позову в іншій справі.

Таким чином, суд визнає що не
підлягають задоволенню позовні вимоги
щодо стягнення матеріальної шкоди в
розмірі 24, 20 грн. у вигляді
транспортних витрат позивача для
приїзду до суду при розгляді скарги від
13.03.2013 р. на бездіяльність прокуратури
Одеської області, за наслідком
розгляду якої була винесена ухвала
Приморського районного суду м. Одеси
від 18.05.2013 р. по справі № 522/10411/13-к та
далі ухвала Апеляційного суду в
Одеській області від 11.06.2013 р., якими
підтверджена незаконність
бездіяльності прокуратури Одеської
області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 на
скоєний злочин.

Також суд вказує, що згідно ч.2 ст. 23 ЦК
України, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Згідно з п.п. 3 - 5, 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Виходячи з наведеного моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК
України відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Фактичною підставою для застосування
такого виду відповідальності є
наявність у діях особи відповідача
складу цивільного правопорушення,
елементами якого, з урахуванням
особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК
України є шкода, протиправна поведінка
та причинний зв'язок між шкодою та
протиправною поведінкою. Відсутність
хоча б одного з цих же елементів
виключає відповідальність за
заподіяну шкоду.

Зокрема, при вирішенні питання про
відшкодування шкоди з'ясуванню
підлягає підтвердження факту
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі
чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з
чого він при цьому виходить, а також
інші обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за
наявності вини заподіювача шкоди.
Шкода - це зменшення або знищення
майнових чи немайнових благ, що
охороняються законом. Протиправною є
поведінка, що не відповідає вимогам
закону або договору, тягне за собою
порушення майнових прав та інтересів
іншої особи і спричинила заподіяння
збитків. Причинний зв'язок як елемент
цивільного правопорушення виражає
зв'язок протиправної поведінки та
шкоди, що настала, при якому
протиправність є причиною, а шкода -
наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах
саме на позивача покладається
обов'язок довести наявність шкоди та її
розмір, протиправність поведінки
заподіювача шкоди та причинний зв'язок
такої поведінки із заподіяною шкодою.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Отже, з огляду на положення ст. 1174 ЦК
України, що передбачають
відповідальність за завдану шкоду
незалежно від вини заподіювача,
позивач мав довести не тільки
протиправність поведінки відповідача,
а й наявність самої моральної шкоди та
причинний зв'язок між поведінкою
відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
розглядаючи спір, суд встановлює
фактичні обставини на підставі наданих
сторонами письмових або речових
доказів, пояснень свідків чи інших
передбачених законом фактичних даних.
При цьому, за правилами ч.3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог, або
заперечень.

Звертаючись до суду з відповідними
позовними вимогами, позивачем не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження завдання їй моральної
шкоди, доказів, які б свідчили про
погіршення стану здоров'я позивача,
тяжкість вимушених змін у її життєвих
стосунках, часу та зусиль, необхідних
для відновлення попереднього стану
тощо.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позивачем не доведено винність та
протиправність дій відповідачів як
загальних підстав для відшкодування
шкоди, а також причинного зв'язку між
діями відповідачів та негативними
наслідками, що настали у позивача та
розмір шкоди, що підлягає
відшкодуванню.

З огляду на вищевикладене, суд визнає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню повному обсязі .

Керуючись ст.ст. 10, 60, 81, 88, 209, 213-215,218, 223
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Прокуратури Одеської області,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області про стягнення
моральної шкоди, завданої
бездіяльністю прокуратури та
матеріальні витрати пов'язані з
розглядом у іншому суді скарги від
13.03.2013 р., суд, - відмовити у повному
обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, яки брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
А.В.
Науменко

28.01.2014