УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Наумчука М.І.,Остапчука Д.О.,розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
поділ майна подружжя, за зустрічним
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання
права власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду
Київської області від 18 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом та
посилаючись на те, що він перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_7 з 17 липня 2004 року по 07 вересня 2010
року. За час проживання у шлюбі
сторонами було нажито спільне майно,
яке складається з домоволодіння -
житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_1. Право власності на вказане
нерухоме майно зареєстроване в
Бориспільському міському БТІ на
підставі свідоцтва про право власності
на цілий будинок з надвірними
будівлями і спорудами, виданого
виконкомом Бориспільської міської
ради 29 квітня 2011 року на ім'я ОСОБА_7

Будинок побудований на земельній
ділянці, яка була отримана ними під
будівництво у 2006 році та оформлена на
ім'я дружини ОСОБА_7 Після виділення
земельної ділянки весною 2006 року вони
розпочали будівництво будинку, а вже в
грудні 2007 року стали в ньому проживати.

У зв'язку з наведеним просив суд
визнати вищевказане домоволодіння
спільною сумісною власністю подружжя
та визнати за ним право власності на Ѕ
частину житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1.

У квітні 2012 року ОСОБА_7 звернулась до
суду із зустрічним позовом про
визнання права власності, зазначаючи,
що спільне проживання та ведення
спільного господарства сторонами було
припинене у жовтні 2006 року. З цього часу
вони з чоловіком стали проживати
окремо та за різними адресами.
Будівництво будинку було розпочате у
2007 році, при цьому, ОСОБА_6 не має
відношення до його будівництва,
оскільки ні він, ні його рідні не
приймали в цьому участі та коштів не
надавали.

Просила суд визнати за нею право
особистої приватної власності на
домоволодіння - житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1.

Справа переглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 27 вересня 2012 року у задоволенні
позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ
спільної сумісної власності подружжя
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_7 -
задоволено, визнано за нею право на
домоволодіння: житловий будинок, який
розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 18 вересня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове, яким визнано
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 -
спільним сумісним майном подружжя.
Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ
частину домоволодіння - будинку з
гаражем (А II) з надвірними будівлями
(колодязь питний - К, яма вигрібна - Л,
яма вигрібна - М, огорожа № 1-5, вимощення
№ 6) за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про визнання майна особистою приватною
власністю відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Київської області
від 18 вересня 2013 року з ухваленням
нового рішення, яким відмовити у
задоволенні первісного позову ОСОБА_6
та задовольнити зустрічний позов
ОСОБА_7, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
зустрічний позов та відмовляючи у
задоволенні первісного, виходив із
того, що спірний будинок побудовано
після фактичного припинення сторонами
шлюбних відносин, за особисті кошти
ОСОБА_7

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_7 та задовольняючи позов
ОСОБА_6, апеляційний суд виходив з того,
що спірний будинок побудований
сторонами під час шлюбу за спільні
кошти подружжя.

Проте, з рішенням суду апеляційної
інстанції повністю погодитися не можна
з огляду на наступне.

Судами встановлено, що сторони по
справі перебували в зареєстрованому
шлюбі з 17 липня 2004 року по 07 вересня 2010
року.

За ОСОБА_7 зареєстровано право
власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право приватної власності на цілий
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами за № 6517,
виданого виконавчим комітетом
Бориспільської міської ради 29 квітня
2011 року на підставі рішення
виконавчого комітету Бориспільської
міської ради від 26 квітня 2011 року № 538.

Земельна ділянка, на якій розташований
спірний будинок, складається з двох
земельних ділянок, які належать на
праві приватної власності ОСОБА_7 на
підставі державного акту про право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯЕ № 581596 та серії ЯД №
937538, виданого ОСОБА_7 27 серпня 2009 року на
підставі: договору дарування частини
земельної ділянки від 01 грудня 2005 року
та рішення сесії Бориспільської
міської ради від 13 грудня 2007 року.

Відповідно до технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1, затверджений
21 липня 2010 року, з якого вбачається, що
будівництво розпочато у 2007 році і
станом на липень 2010 року повністю
завершено. Домоволодіння складається з
житлового будинку з прибудовою,
загальною площею 186,2 кв. м, житлова
площа 92,9 кв. м, колодязь питний, яма
вигрібна, яма вигрібна, огорожа,
хвіртка, ворота, огорожа, ворота,
вимощення.

З повідомлень КП Бориспільського бюро
технічної інвентаризації № 182, від 27
липня 2007 року та № 2938/86 від 21 липня 2010
року, які направлялись на адресу
виконкому Бориспільської міської ради
вбачається, що по АДРЕСА_1 ОСОБА_7
самочинно побудувала житловий будинок
«А-ІІ» та прибудову «а1».

З матеріалів інвентаризаційної справи
вбачається, що ОСОБА_7 звернулась до
виконкому Бориспільської міської ради
із заявою про надання їй довідки про
погодження прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію, а саме
індивідуального житлового будинку по
АДРЕСА_1. Рішенням виконкому
Бориспільської міської ради № 1293 від 26
жовтня 2010 року таку довідку ОСОБА_7 було
надано.

Враховуючи наведене, суд апеляційної
інстанції правильно встановив, що
самочинне будівництво спірного
будинку було розпочате та повністю
закінчене під час перебування
сторонами у шлюбі, а за оформленням
права власності на будинок ОСОБА_7
звернулась після розірвання шлюбу, в
жовтні 2010 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3
ст. 368 ЦК України відповідно до
чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

За таких обставин, апеляційний суд на
підставі доказів, яким було дано
належну оцінку, дійшов вірного
висновку, щодо презумпції спільності
майна подружжя, в силу якої зворотнє
доводить особа, яка вважає, що майно не
є подружнім та щодо того, що юридичне
оформлення права власності не змінює
статусу цього майна, як набутого у
шлюбі, і обґрунтовано задовольнив
заявлені вимоги ОСОБА_6

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 18 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук