Справа № 317/4664/13-ц
№/п 2/317/212/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року

Запорізький районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого - судді Яркіній С.В.

при секретарі - Пономарчук О.Ю.

розглянувши в відкритому
судовому засіданні в м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Територіальної громади в особі
Кушугумської селищної ради, третя
особа: Запорізька районна державна
нотаріальна контора про встановлення
факту належності правовстановлюючого
документу та визнання права власності
на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою до Територіальної
громади в особі Кушугумської селищної
ради, третя особа: Запорізька районна
державна нотаріальна контора про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу та
визнання права власності на житловий
будинок, вказавши на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла її мати - ОСОБА_2
Після її смерті залишилось спадкове
майно у вигляді 1/2 частини житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1. Ще при
житті, 22.11.2005 року мати склала заповіт,
який був посвідчений Кушугумівською
сільською радою Запорізького району
Запорізької області, яким все належне
їй при житті майно, заповіла позивачці
та її сестрі ОСОБА_3

ОСОБА_1 у строк та в порядку
встановленому законодавством
звернулась до Запорізької районної
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_2.

Інший спадкоємець за заповітом -
ОСОБА_3 спадщину не приймала, оскільки
на час відкриття спадщини не проживала
постійно із спадкодавцем та не
зверталась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини.

Осіб, які б відповідно до закону мали
право на обов'язкову частку у спадщині,
немає.

Так, позивач зазначає, що прийняла
спадщину, так як вступила в управління
та володіння житловим будинком,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1, що
належав за життя її матері.

Але, при зверненні до нотаріальної
контори для оформлення свідоцтва про
право на спадщину позивачці було
відмовлено у його видачі, та видано
Постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 31.07.2012р.
вих.№1814/02-31, оскільки видача свідоцтва
про право на спадщину на майно, яке
підлягає реєстрації, проводиться
нотаріусом після надання
правовстановлюючого документа про
належність цього майна спадкодавцеві.

Під час оформлення спадщини
з'ясувалось, що на підставі Свідоцтва
№652 про право власності на житловий
будинок, виданого 29.03.1974р. виконавчим
комітетом Кушугумської селищної ради,
за спадкодавицею оформлено право
власності лише на ? частку житлового
будинку АДРЕСА_1. Друга ж половина
будинку була оформлена за її чоловіком
(батьком позивачки) - ОСОБА_4 на підставі
Свідоцтва №653 про право власності на
житловий будинок, виданого 29.03.1974р.
виконавчим комітетом Кушугумської
селищної ради.

Батьки позивачки побудували спірний
будинок у 1967 році, вселились та були
прописані у ньому як члени родини з
своїми дітьми - ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

ОСОБА_4 ще до оформлення свідоцтва про
право власності на будинок покинув
родину, у будинку не проживав та
виписався. Навіть після того, як було
видано свідоцтво про право власності
на ? частку будинку на ім'я ОСОБА_4, він
про свої права на частку будинку ніколи
не заявляв, у будинку не з'являвся,
долею свого майна не цікавився.

Позивачка зазначає, що
правовстановлюючий документ ОСОБА_2
був виданий лише на половину будинку,
фактично вона ще до моменту юридичного
оформлення права власності володіла і
користувалась будинком одноосібно як
його єдина власниця, та аж до своєї
смерті. Весь цей час вона проживала та
була зареєстрована у спірному будинку
разом із членами своєї родини, що
підтверджується Домовою книгою для
прописки громадян та довідкою, виданою
Кушугумською селищною радою 11.09.2012р.
№1742. ? частка, що була оформлена за
ОСОБА_4, знаходилась в її безперервному
користуванні та володінні

Крім того, при оформленні позивачкою
спадкових прав з'ясувалось, що прізвище
спадкодавиці, зазначене в
правовстановлюючому документі, не
співпадає з її прізвищем, вказаним в
паспорті громадянина України,
свідоцтві про смерть та заповіті. А
саме, в Свідоцтві №652 про право
власності на житловий будинок,
виданого 29.03.1974р. виконавчим комітетом
Кушугумської селищної ради, вказано
прізвище ОСОБА_2 - «ОСОБА_2», а в її
паспорті громадянина України (серія
НОМЕР_1, виданого 07.10.1999р. Запорізьким РВ
УМВС України в Запорізькій області ),
свідоцтві про смерть (серії НОМЕР_2,
виданому 13.08.2007р. Кушугумською
селищною радою Запорізького району
Запорізької області) та в заповіті
(посвідченому 22.11.2005р. Кушугумською
селищною радою Запорізького району
Запорізької області), її прізвище -
«ОСОБА_2».

Позивачка зазначає, що в зв'язку з цими
обставинами на теперішній час вона не
має можливості отримати свідоцтво про
право на спадщину державним нотаріусом

Всі зазначені обставини і змусили
позивачку ОСОБА_1 звернутися до суду з
даним позовом.

В судове засідання представник
позивача ОСОБА_8 не з'явилась, однак
надала суду заяву в якій позов
підтримала повністю, наполягала на
його задоволенні.

Представник відповідача -
територіальна громада в особі
Кушугумської сільської ради
Запорізького району Запорізької
області у судове засідання не з'явився.
До суду надано належним чином
оформлену заяву, з якої вбачається, що з
позовною заявою згоден, проти її
задоволення не заперечує та просить
суд розглядати справу без його участі,
на розсуд суду.

Представник третьої особи -
Запорізької районної державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився, про місце та час
розгляду справи повідомлений
своєчасно, заперечень суду не
представив.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі, якщо відповідно до положень
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального засобу не
здійснюється.

У зв'язку з чим, на підставі ст..197 ЦПК
України, суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутності
сторін, на підставі наявних у справі
доказів, без фіксації судового процесу.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини
справи, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи, надавши їм оцінку
у сукупності з оголошеними та
дослідженими матеріалами справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, у зв'язку з наступним.

У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК
України, суд розглядає справи на
принципах змагальності і
диспозитивності, у межах заявлених
позовних вимог на підставі доказів,
наданих сторонами.

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2
виданим 13.08.2007 року Кушугумівською
селищною радою Запорізького району
Запорізької області, про що в книзі
реєстрації зроблено відповідний запис
№ 92.

22.11.2005 року ОСОБА_2 склала заповіт, який
був посвідчений Бережною Н.М.
заступником голови виконавчого
комітету Кушугумівської селищної ради
Запорізького району Запорізької
області, яким вона зробила наступне
заповідальне розпорядження: все її
майно, що буде належати їй на день
смерті, де б воно не було і з чого б воно
не складалось, а також все те на що вона
законом буде мати право, вона заповідає
ОСОБА_3 і ОСОБА_1.

На підставі рішення виконкому
Кушугумської селищної ради від 26.03.1974 р.
№ 6 ОСОБА_2 видано свідоцтво № 652 про
право власності на 1/2 частину житлового
будинку по АДРЕСА_1, однак в свідоцтві
помилково її прізвище зазначено як
«ОСОБА_2».

На підставі технічного паспорту
складеним Бюро технічної
інвентаризації станом на 08.08.2007 року 1/2
частина житлового будинку по АДРЕСА_1
належить ОСОБА_2, однак в технічному
паспорті помилково її прізвище
зазначено як «ОСОБА_2».

Факт належності саме ОСОБА_2 Свідоцтва
про право власності на 1/2 частину
житлового будинку по АДРЕСА_1 № 652 від
29.03.1974 р., підтверджується знаходженням
у позивача наступних документів:
паспорт на громадянина України
виданого на ім'я ОСОБА_2;
ідентифікаційним номером виданого на
ім'я ОСОБА_2, довідкою № 1742 виданою
Кушугумівською селищною радою
Запорізького району Запорізької
області, в якій зазначається, що за
адресою АДРЕСА_1 була зареєстрована
ОСОБА_2

Судом встановлено, що у зв'язку з тим, що
під час оформлення Свідоцтва про право
власності на право приватної власності
на 1/2 частину житлового будинку по
АДРЕСА_1 № 652 від 29.03.1974 р. виконкомом
Кушугумською селищною радою
Запорізького району Запорізької
області допущено помилку в прізвищі
матері позивачки, на цей час позивачка
позбавлена можливості звернутися до
нотаріальної контори для оформлення
своїх прав на спадщину, оскільки згідно
з наданими позивачем до суду паспортом
громадянина України ОСОБА_2;
ідентифікаційним номером, виданого на
ім'я ОСОБА_2, прізвище ОСОБА_2 правильним
є «ОСОБА_2», а ні «ОСОБА_2», як зазначено
в Свідоцтві.

Відповідно до ч.2 ст.256 Цивільного
процесуального кодексу України у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, ніж ті, що
перераховані в ч.1 ст.256 ЦПК України, від
яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256
Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають справи про
встановлення фактів належності
правовстановлюючих документів особі,
прізвище, ім'я, по батькові, місце і час
народження якої, що зазначені в
документі, не збігаються з ім'ям, по
батькові, прізвищем, місцем і часом
народження цієї особи, зазначеним у
свідоцтві про народження або в
паспорті.

Належність ОСОБА_2 при житті 1/2 частини
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1
підтверджується технічним паспортом
на будинок, складеним Бюро технічної
інвентаризації станом на 08.08.2007 року.

Відповідно до цього ж технічного
паспорту інша 1/2 частина житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1 належала
ОСОБА_4

Однак, як вказує позивачка в позовній
заяві ОСОБА_4 з 1973 р. не проживає в
зазначеному будинку та виписаний з
нього, що підтверджується копією
домової книги, яка міститься в
матеріалах справи.

Відповідно до довідки
адресно-довідкового сектору виданої
23.01.2014 р. відомості про зняття з
реєстрації зберігаються 6 років після
чого знищуються, тому на теперішній час
місце знаходження ОСОБА_4 не відоме, про
свої права на частку будинку ніколи не
заявляв, у будинку не з'являвся, долею
свого майна не цікавився.

Як свідчить виписка із рішення
засідання виконавчого комітету
Кушугумської селищної ради від 26.03.1974р.
№6, яка міститься в матеріалах справи,
із заявою про визнання права власності
та затвердження акту прийомки будинку
до виконавчого комітету зверталась
саме ОСОБА_2. І саме вона вказана в акті
прийомки будинку від 23.02.1974 р. як
забудовник.

Відповідно до довідки №1742 від 11.09.2012 р.
виданої Кушугумівською селищною радою
Запорізького району Запорізької
області померла ОСОБА_2 була
зареєстрована та проживала за адресою:
АДРЕСА_1 до дня смерті. На день смерті
зареєстрована за вказаною адресою була
одна.

Так, відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Одним із шляхів набуття права
власності глава 24 ЦК України визначає
набуття права власності на майно за
набувальною давністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність).

В силу ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка
заявляє про давність володіння, може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України,
право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно набувається
за рішенням суду.

На запит суду Запорізькою районною
державною нотаріальною конторою
надано спадкову справу № 618/2007,
відкриту після смерті ОСОБА_2, з
матеріалів якої вбачається, що
позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину за
заповітом належним чином, інший
спадкоємець ОСОБА_3 до нотаріальної
контори не зверталася, разом із
спадкодавицею на час смерті прописана
не була, тому є такою, що спадщину не
прийняла.

Всі викладені обставини
підтверджуються матеріалами справи,
ніким не заперечуються.

Суд не піддає сумніву достовірність
документів, наданих позивачем як
докази.

Згідно зі ст.1217 ЦК України
спадкоємство здійснюється за
заповітом або за законом.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може подати позов про визнання
його права власності, якщо це право не
визнається іншою особою.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. ст. 392, 1217, 1218 ЦК України, ст. ст. 10, 11,
60, 169, 197, 212-215, 256 ЦПК України, ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» ,
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, - суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2,
померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року, Свідоцтва
№652 про право власності на житловий
будинок, виданого 29.03.1974р. виконавчим
комітетом Кушугумської селищної ради
на ім'я ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом
подання заяви про апеляційне
оскарження рішення протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя
Яркіна С.В.