РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідача, який у
встановленому законом порядку
уточнила, та в кінцевому просить
ухвалити рішення, яким стягувати з
останнього на її користь аліменти на
утримання малолітньої ОСОБА_5 в розмірі
1/3 частини його доходів та додаткові
витрати на дитину в розмірі 400 грн.
щомісячно і до досягнення нею
повноліття, а також стягувати з
відповідача на її користь аліменти на
її утримання в розмірі 1/5 частини його
доходів.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 10.08.2002р. між
сторонами зареєстровано шлюб, від
якого у них народилась донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час проживає
разом з нею. В жовтні 2013р. відповідач
покинув сім'ю, і з цього часу
самоусунувся від виховання дитини та
її утримання. Оскільки на даний час їй
важко самостійно утримувати дитину,
просить стягувати з відповідача
аліменти в примусовому порядку. Крім
звичайних затрат, для належного
фізичного та духовного розвитку дитини
необхідно також нести додаткові
витрати, які полягають в оплаті гуртків
з бальних танців, англійської мови та
музичної школи. Загальна сума
додаткових витрат становить 400 грн. які
також просить стягувати з відповідача
щомісячно. А в обґрунтування вимоги про
стягнення аліментів на її утримання
покликається на те, що розмір її
місячного доходу є майже в 10 разів
нижчим від доходу відповідача, а
обумовлений він тим, що позивач, через
наявність у неї обов'язку доглядати за
дитиною не взмозі працювати повний
робочий місяць. Враховуючи те, що її
доходи не можуть забезпечити їй
належного прожиткового мінімуму, а
дохід відповідача на її думку дозволяє
йому сплачувати аліменти на її
утримання, що він відмовляється робити
в добровільному порядку, такі аліменти
також просить стягувати в примусовому
порядку.

В судовому засіданні позивач та її
представник згідно договору про
надання правової допомоги від 04.09.2013р.
ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги,
дали пояснення аналогічні
вищенаведеним та додатково зазначили,
що позивач працює на основній роботі та
на роботі за сумісництвом, і через те,
що вона вимушена доглядати за донькою,
її місячний графік становить 3-4 робочих
дні в місяць як на основній роботі так і
на роботі за сумісництвом. Через такий
не щільний графік роботи загальний
місячний дохід позивача становить
близько 500-600 грн., що явно є недостатнім
забезпеченням як самого позивача, так і
її доньки, яка окрім загальних витрат, з
наведених в позові мотивів також
потребує і додаткових витрат. Тому
позов вважають обґрунтованим та
просять його задовольнити повністю.

Відповідач та його представник згідно
договору від 03.01.2014р. адвокат ОСОБА_4
позовні вимоги в частині стягнення
аліментів на утримання дитини визнали
частково. Відповідач ствердив, що
усвідомлює свій обов'язок по утриманню
доньки та не заперечує проти стягнення
цих аліментів, які до того ж сплачував
добровільно, однак визначений
позивачем розмір вважає завищеним, так
як обов'язок по утриманню доньки також
лежить і на позивачу. Просять
врахувати, що на утриманні відповідача
перебувають двоє непрацездатних
батьків і його місячний дохід, за
виключенням відрахувань на податки
становить близько 4000 - 4500 грн. Тому
погоджується сплачувати аліменти на
утримання доньки в розмірі 1/4 від
частки його доходу щомісячно і до
досягнення дитиною повноліття, про що і
просить суд ухвалити рішення в цій
частині позовних вимог. При цьому,
просять стягувати аліменти з часу
ухвалення рішення, а не з пред'явлення
позову, оскільки до цього відповідач
добровільно перерахував грошові кошти
на дитину. Щодо вимог про стягнення
додаткових витрат на дитину та
аліментів на утримання дружини, то їх
обґрунтованість заперечили. Першу
вимогу з тих мотивів, що позивач
помилково відносить витрати на
відвідування гуртків та музичної школи
до додаткових, і такі повинні
поглинатись самим розміром аліментних
зобов'язань. Заперечуючи другу вимогу
покликаються на те, що позивач, як вона
сама ствердила, має повну вищу освіту і
на даний час є працевлаштованою, займає
відповідну посаду. Незважаючи на те, що
її дохід становить 500 - 600 грн., в
розумінні вимог ст. ст. 75, 76 СК України
вона не може вважатись такою, що
потребує матеріальної допомоги,
оскільки визначені для цього
обов'язкові підстави відсутні. Тому в
цій частині позовні вимоги ними
заперечуються повністю і в їх
задоволенні просять відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
оцінивши в сукупності зібрані в ній
докази та ухвалюючи рішення у
відповідності до вимог ст. 215 ЦПК
України суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення частково
виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
між позивачем та відповідачем 10.08.2002р.
зареєстровано шлюб, що стверджується
копією свідоцтва про шлюб. (а.с.7). Від
шлюбу у сторін народилась донька -
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, в підтвердження
чого до матеріалів справи долучено
копію свідоцтва про народження (а.с.8).
Сторони проживають окремо, малолітня
дитина проживає разом з матір'ю, чого
відповідач не оспорює.

Згідно ст.180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати своїх дітей до
досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України,
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач працює начальником відділу
СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів, і
його заробітна плата за період з червня
2013р. по листопад 2013р. становила 42 995,96
грн., що підтверджується оригіналом
довідки про доходи від 13.12.2013р. (а.с.21).

Враховуючи те, що відповідач працює та
утримує доходи, і до того ж, не
заперечує проти стягнення з нього
аліментів, суд приходить до висновку,
що позов в частині стягнення аліментів
на утримання дитини є обґрунтованим.
При цьому, розмір утримання, на який
погоджується відповідач є дещо
заниженим. Як пояснив останній в
судовому засіданні, на його утриманні
перебувають двоє батьків, які хоч і є
непрацездатними, однак отримують
пенсію по віку. Інших утриманців у
нього немає, стан здоров'я його є
задовільним, а місячний дохід за
виключенням відрахувань на податки
становить 4000 - 4500 грн. Вказані обставини
в їх сукупності свідчать про те, що
відповідач взмозі надавати
матеріальну допомогу на утримання своє
доньки в розмірі, який є вищим від 1/4
частки його доходу, а той факт, що
позивач добровільно перераховував
кошти на утримання доньки за період
листопад - грудень 2013 року в розмірі 2150
грн., що підтверджується копією
відповідної квитанції (а.с.39) є
додатковим цьому підтвердженням.

При визначенні розміру аліментів суд
враховує розмір прожиткового мінімуму
громадян, який встановлений законом на
час розгляду справи, стан здоров'я та
недостатньо забезпечене матеріальне
становище дитини, стан здоров'я
відповідача, який працює та отримує
стабільний дохід, матеріальний стан
відповідача, наявність у нього на
утриманні двох непрацездатних батьків,
а також інші обставини, які мають
значення для справи.

Враховуючи наведене, у відповідності
до вимог ст. 183 СК України, суд приходить
до висновку, що позов в частині
стягнення аліментів на утримання
дитини слід задовольнити повністю та
стягувати з відповідача аліменти на
утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 в
розмірі 1/3 частки заробітку (доходу),
але не менше 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку
щомісячно, і починаючи саме з 14.11.2013
року (з часу пред'явлення позову) і до
досягнення нею повноліття, як це
безумовно передбачено ч.1 ст. 191 СК
України. Відтак, суд не може погодитись
з позицією відповідача про
необхідність зарахування сплачених
ним сум коштів на утримання дитини в
якості платежів за попередні місяці,
оскільки такої підстави
законодавством не передбачено. Хоч
така обставина і підтверджується
копіями відповідних квитанцій (а.с.39),
вона є лише підтвердженням
добровільного виконання обов'язку по
утриманню дитини, яке враховується
судом при ухваленні рішення, однак не
може бути підставою для зарахування
цих платежів в якості виконання
аліментних зобов'язань.

Також суд вважає за необхідне
роз'яснити сторонам, що відповідно до
ст.192 СК України розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

Що стосується вимоги про стягнення
додаткових витрат та аліментів на
утримання позивача, то в цій частині
позову слід відмовити.

Відносно першої вимоги, позиція суду є
наступною. За правилами ст. 185 СК
України, той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо). Розмір
участі одного з батьків у додаткових
витратах на дитину в разі спору
визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

Дане положення стосується особливих
обставин, до яких закон відносить
насамперед випадки, коли дитина, яка
знаходиться на утриманні батьків
потребує додаткових витрат на неї у
зв'язку із розвитком певних її
здібностей, страждає на тяжку хворобу,
є калікою. Особливі обставини можуть
бути зумовлені як негативними
факторами, до яких можна віднести тяжку
хворобу дитини, так і позитивними, до
яких можна віднести схильність дитини
до спорту, творчості, мистецтва тощо.
Такі особливі обставини будуть
індивідуальними в кожному конкретному
випадку.

Доказами, що підтверджують наявність
особливих обставин, що спричинили
додаткові витрати на дитину, можуть
бути документи, які свідчать,
наприклад, про витрати на придбання
спеціальних інструментів, призначених
для розвитку здібностей людини,
витрати на навчання дитини у платному
навчальному спортивному закладі, на
додаткові заняття, висновки МСЕК,
довідки медичних закладів та інші
документи, що підтверджують
відповідний стан здоров'я дитини
хвороба, каліцтво, і свідчать про
необхідність додаткових витрат на
лікування, на придбання ліків,
спеціальний медичний догляд,
санаторно-курортне лікування тощо, а
обов'язок щодо доказування таких
особливих обставин, що спричинили
додаткові витрати законом покладено на
позивача.

Однак, стороною позивача, всупереч
вимогам ст. 60 ЦПК України належними та
допустимими доказами не доведено
жодної обставини, які можуть вважатись
особливими в розумінні ст. 185 СК
України.

Суд вважає, що відвідування дитиною
гуртків з англійської мови та бальних
танців, а також музичної школи, не є
обставиною, яка потребує саме
додаткових витрат. На переконання суду,
відвідування таких закладів
спрямоване лише на посилення багажу
знань дитини, підвищення її рівня
освіти для підготовки дитини до
самостійного дорослого життя. В силу
вимог ч. 3 ст. 150 СК України, готування
дитини до самостійного життя є прямим
обов'язком батьків, який не
кореспондується з обов'язком нести
додаткові витрати, і відвідування
дитиною таких гуртків є лише способом
виконання батьками цього обов'язку,
який заслуговує на увагу, однак не
підтверджує існування особливих
обставин. Тому в цій частині позов
задоволений бути не може.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про
стягнення аліментів на утримання
дружини, суд враховує наступне.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджується копією свідоцтва про
народження, дитина на даний час має
повних 8 років.

Право одного з подружжя на утримання
передбачено нормами Глави 9 СК України.

В даному випадку, виходячи зі змісту ч. 4
ст. 76 СК України, на яку покликається
позивач в обґрунтування цієї вимоги,
якщо у зв'язку з вихованням дитини,
веденням домашнього господарства,
піклуванням про членів сім'ї, хворобою
або іншими обставинами, що мають
істотне значення, один із подружжя не
мав можливості одержати освіту,
працювати, зайняти відповідну посаду,
він має право на утримання у зв'язку з
розірванням шлюбу і тоді, якщо є
працездатним, за умови, що потребує
матеріальної допомоги і що колишній
чоловік, колишня дружина може надавати
матеріальну допомогу.

Обов'язковими умовами для виникнення
такого права є потреба одного з
подружжя в отриманні допомоги та
можливість іншого з подружжя надавати
таку допомогу. Такі умови повинні бути
в сукупності, і в протилежному випадку,
право на утримання не виникає.

Вирішуючи питання про потребу позивача
в отриманні такої допомоги, слід
звернути увагу на той факт, що така
потреба повинна бути викликана
об'єктивними підставами, а саме
неможливість здобути освіту,
працювати, зайняти відповідну посаду у
зв'язку з вихованням дитини, веденням
домашнього господарства, тощо. Згідно
довідок про доходи позивача (а.с.30, 31),
місячний дохід становить близько 500-600
грн. в місяць, і її робочий графік
становить близько 3-4 робочих днів в
місяць на кожній роботі. Як зазначила
остання в судовому засіданні, вона
здобула повну вищу освіту. Суд не
ставить під сумнів той факт, що такі
доходи не можуть забезпечити позивачу
прожитковий мінімум, однак відсутні
докази того, що позивач потребує
допомоги саме з об'єктивних причин.
Єдина причина в отриманні аліментів на
утримання позивача є її низькі доходи,
однак і працює вона лише 3-4 дні в місяць
на кожній роботі. Позивач вказує, що
така обставина викликана необхідністю
здійснювати догляд за дитиною, однак,
невідомо для суду чому такий догляд
повинен здійснюватись саме протягом
такого тривалого часу. Як вбачається з
матеріалів справи, дитина досягнула
повних 8 років. Зі слів позивача,
фізично є здоровою, відвідує
загальноосвітню школу, і як вбачається
з самих мотивів позову, окрім
загальноосвітньої школи, навідує
спеціалізовані гуртки. На переконання
суду, підстави, за яких позивач
вимушена доглядати дитину протягом
такого тривалого часу і за яких вона
позбавлена можливості працювати
повний робочий тиждень є відсутні.
Маючи повну вищу освіту та не маючи
необхідності здійснювати піклування
про інших членів своєї сім'ї, позивач
має можливість працювати та зайняти
відповідну посаду, і як наслідок має
можливість отримувати доходи, які
забезпечать їй прожитковий мінімум, що
в такому випадку, виключає можливість
виникнення права на утримання, і
відповідно, виключає можливість
задоволення такої вимоги. Тому в цій
вимозі слід відмовити.

Враховуючи все вищевикладене, оскільки
мотиви позову лише частково знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні, то лише в частині стягнення
аліментів на утримання дитини суд
позов задовольняє, про що ухвалює
рішення.

Керуючись ст. ст. 10,60,61,88,209,212-215,218,367 ЦПК
України, ст. ст. 75, 76, 180-182, 183, 185, 191
Сімейного Кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого
СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів,
зареєстрованого: АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2),
ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої: АДРЕСА_1,
аліменти на утримання малолітньої
дитини - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 1/3 частки заробітку (доходу),
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 14 листопада 2013
року, до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання судового
рішення в частині стягнення аліментів -
у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 229,40 грн. судового
збору в дохід держави.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С. І.