Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/515/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Варакіна Н.Б.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

05.02.2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Головуючого -
Черненко В.В.

Суддів - Франко
В.А.,Потапенко В.І.

За участю секретаря
- Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 19.12.2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4
про визнання договору довічного
утримання недійсним та його
розірвання, визнання права на
спадкування за заповітом на майно,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до
ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус
ОСОБА_4 про визнання договору довічного
утримання недійсним та його
розірвання, визнання права на
спадкування за заповітом на майно.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що 15.10.2012 року ОСОБА_5
склала заповіт, посвідчений
приватним нотаріусом Кіровоградського
міського нотаріального округу-
ОСОБА_4Даним заповітом ОСОБА_5
заповідала майно, яке належить їй на
праві власності - ОСОБА_2.

Позивач зазначила , що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_5 померла і після сплину 6
місяців звернулась до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини. Від нотаріуса дізналась ,
що ОСОБА_5 попередньо уклала договір
довічного утримання з ОСОБА_3, яка є
відповідачем по справі. Позивач
зазначила, що оскільки відповідач по
справі не виконувала належним чином
свої зобов'язання за договором
довічного утримання , тому ОСОБА_5 своєю
останньою волею заповідала своє майно
позивачу у присутності нотаріуса,
вбачаючи такі свої дії правильними та
законними.

Позивач зазначила, що оскільки вона
не в змозі належним чином оформити свої
спадкові права, в зв'язку з тим , що
існує договір довічного утримання,
вважає єдиним правовим способом
відновити своє порушене право, шляхом
звернення до суду для встановлення
законності із зазначеними позовними
вимогами. Позивач просила, визнати
укладений договір довічного утримання
між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, не дійсним та
розірвати дану угоду в судовому
порядку. Визнати за ОСОБА_2 право на
спадкування за заповітом на будинок
АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 19.12.2013 року, у
задоволені позовних вимог відмовлено
в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог , суд першої інстанції встановив,
що 26.05.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3
укладений договір довічного утримання,
згідно з яким відчужувач передала у
власність відповідачу по справі
будинок АДРЕСА_1.

15.10.2012 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким
все своє майно заповіла ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла.. Право
власності на будинок належить ОСОБА_3,
що підтверджується матеріалами справи.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду: 1) на
вимогу відчужувача або третьої особи,
на користь якої він був укладений, у
разі невиконання або неналежного
виконання набувачем своїх обов'язків,
незалежно від його вини; 2) на вимогу
набувача. Договір довічного утримання
(догляду) припиняється зі смертю
відчужувача.

Суд першої інстанції дійшов висновку ,
що ОСОБА_2 не є стороною договору
довічного утримання (відчужувачем,
набувачем, або третьою особою, на
користь якої він укладений), її права
зазначеним договором не порушені, тому
вимога про розірвання договору не
ґрунтується на законі і задоволенню не
підлягає.

Суд першої інстанції зазначив , що
статтею 215 ЦК України передбачено, що
підставою для визнання правочину
недійсним є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог,
передбачених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов
висновку , що позивач не є стороною у
договорі довічного утримання. В
зв'язку із смертю ОСОБА_5 договір
вважається припиненим. Зазначеним
договором права позивача не порушені,
тому вимога про визнання договору
недійсним задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції зазначив,
що, позивач просить визнати за нею
право на спадкування за заповітом
будинку АДРЕСА_1.

Зазначений будинок був
предметом договору довічного
утримання, укладеного між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 26.05.2010 року.

Будинок є власністю відповідача.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Спірний будинок не увійшов до
складу спадщини, яка відкрилась після
смерті ОСОБА_5 оскільки перейшов у
власність відповідача по справі,
відповідно до договору довічного
утримання.

Твердження представника позивача про
те, що заповіт скасовує договір
довічного утримання, оскільки він в
часі складений пізніше, суперечить
вимогам цивільного законодавства.

Суд першої інстанції, приймаючи до
уваги встановленні обставини дійшов
висновку, що вимоги позивача в цій
частині є безпідставними і
задоволенню не підлягають.

В апеляційні скарзі зазначається, що
судом першої інстанції при винесені
рішення не були досліджені обставини,
що мають істотне значення для
прийняття обґрунтованого та
правомірного рішення по справі.
Зокрема зазначають, що суд першої
інстанції не звернув увагу, що
відповідач по справі не виконувала
належним чином договір довічного
утримання, а тому ОСОБА_5 і склала
заповіт на користь позивача. Також
зазначається, що суд першої інстанції
порушив права позивача передбачені
статтями 27,31 ЦПК України в частині
витребування доказів та зміни
підстави або предмету позову.

Колегія суддів перевірила зазначені
доводи і дійшла висновку , що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10 , 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених вимог
та на підставі наданих доказів.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку. що позивач
не є стороною договору довічного
утримання укладеного між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 і відповідно позивач не може
ставити питання про розірвання
договору довічного утримання виходячи
із приписів статті 755 ЦК України.

Крім того , відповідно до ч.2 статті 755
ЦК України договір довічного
утримання припиняється зі смертю
відчужувача. Договір довічного
утримання припинений ІНФОРМАЦІЯ_1 року

Обґрунтовано суд першої інстанції
відмовив і у задоволені позовних
вимог в частині визнання недійсним
договору довічного утримання ,
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що позивачем не надано
належні докази на підтвердження
позовних вимог в частині визнання
договору недійсним. Доводи викладені в
апеляційній скарзі , що договір
довічного утримання порушує право
позивача на отримання спадщини не
ґрунтуються на законі.

З матеріалів справи вбачається, що
договір довічного утримання на момент
складання заповіту та смерті
відчужувача діяв, що свідчить проте, що
ОСОБА_5 не ставила питання про
розірвання договору за життя.

Не знайшло свого підтвердження і
доводи апеляційної скарги в частині
порушення прав позивача передбачені
статтями 27,31 ЦПК України в частині
витребування доказів та зміни
підстави або предмету позову.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач під час розгляду справи по суті
- 19.12.2013 року заявив клопотання про
витребування доказів , та подав заяву
про уточнення позовних вимог в якому
змінював предмет позову оскільки до
позовних вимог добавлені вимоги про
встановлення факту безперечного права
позивача на спадкове майно.

Відповідно до частини 2 статті 27ЦПК
України - особи, які беруть участь у
справі позовного провадження, для
підтвердження своїх вимог або
заперечень зобов'язанні надати усі
наявні у них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться-до початку
розгляду по суті.

Відповідно до частини 2 статті 31 ЦПК
України - до початку розгляду судом
справи по суті позивач має право
шляхом подання письмової заяви змінити
предмет або підставу позову, а
відповідач - пред'явити зустрічний
позов.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою судді Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 13.08.2013 року
відкрито провадження по даній справі .
Справу призначено до судового розгляду
на 05.09.2013 року .

З журналу судового засідання від 05.09.2013
року вбачається, що справа почалася
розглядом по суті. Після перерви у
судовому засіданні 05.09.2013 року справа
розглядалась по суті 30.10.2013р та 13.11.2013
року.

Таким чином вбачається, що позивач
звернувся до суду з клопотаннями про
витребування доказів та зміни
позовних вимог після того як суд
першої інстанції розпочав розгляд
справи по суті.

Не знайшли свого підтвердження і інші
доводи викладені в апеляційній скарзі
оскільки не спростовують висновків
суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції, відповідно до
частини 4 статті 10 ЦПК України сприяв
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції розглянув справу в
межах доводів позовної заяви , та
наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
оскільки не підтверджуються належними
доказами, суперечать фактичним
обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
, рішення суду першої інстанції
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 19.12.2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа приватний нотаріус ОСОБА_4 про
визнання договору довічного утримання
недійсним та його розірвання, визнання
права на спадкування за заповітом на
майно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді