Справа №2-3367/11 20.01.2014 20.01.2014 20.01.2014
Провадження №22-ц/784/267/14
Суддя суду 1-ї інстанції Боброва
Доповідач апеляційного суду
Ухвала

Іменем України

20 січня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Шолох З.Л., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання
Шпонарською О.Ю.,

за участі:

представника позивача Шардіна
В.О.,

представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_7,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційними скаргами
ОСОБА_4, поданої через представника
ОСОБА_5, та ОСОБА_6, поданої через
представника ОСОБА_7, рішення
Заводського районного суду міста
Миколаєва від 01 жовтня 2012 року,
ухвалене по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Перший Український
Міжнародний Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Служба у справах дітей
адміністрації Заводського району
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради, про стягнення боргу за
кредитним договором та звернення
стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року Публічне акціонерне
товариство «Перший Український
Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «Перший
Український Міжнародний Банк»)
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6
і ОСОБА_4 про стягнення боргу за
кредитним договором та звернення
стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що 07 липня 2008 року між
Закритим акціонерним товариством
«Перший Український Міжнародний Банк»
(далі - ЗАТ «Перший Український
Міжнародний Банк»), правонаступником
якого є ПАТ «Перший Український
Міжнародний Банк», та ОСОБА_6 був
укладений кредитний договір №6552196
(далі - кредитний договір), за умовами
якого банк передав позичальнику кредит
у розмірі 155 000 (сто п'ятдесят п'ять
тисяч) доларів США, за умови сплати 14.99%
річних за користування кредитом, на
строк до 07 липня 2023 року включно.

На забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором
цього ж дня між ЗАТ «Перший
Український Міжнародний Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Перший
Український Міжнародний Банк», та
ОСОБА_6 укладено нотаріально
посвідчений договір іпотеки №6552994,
відповідно до умов якого остання
передала в іпотеку банку належну їй на
праві приватної власності трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1, оціночною вартістю 636
800 грн. 00 коп.

Також, на забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за вказаним
кредитним договором, 07 липня 2008 між ЗАТ
«Перший Український Міжнародний Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Перший
Український Міжнародний Банк», та
ОСОБА_4 укладено договір іпотеки,
відповідно до якого останній надав в
іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_2,
оціночною вартістю 495 800 грн. 00 коп.

Свої зобов'язання за кредитним
договором позивач виконав у повному
обсязі, однак відповідач ОСОБА_6
порушила умови договору щодо
повернення кредитних коштів
неналежним чином, внаслідок чого
виникла заборгованість за кредитним
договором, яка станом на 02 серпня 2011
року склала 192 712 (сто дев'яносто дві
тисячі сімсот дванадцять) доларів США 60
центів, з яких: 152 003 (сто п'ятдесят дві
тисячі три) долари США 68 центів -
заборгованість за основною сумою
кредиту, 40 708 (сорок тисяч сімсот вісім)
доларів США 92 центи - заборгованість за
процентами за користування кредитними
коштами, а також 133 685 (сто тридцять три
тисячі шістсот вісімдесят п'ять) грн. 63
коп. - пеня. Вищевказану заборгованість
позивач просив стягнути з відповідача
ОСОБА_6 та звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу квартир
з прилюдних торгів. Також, просив
виселити всіх мешканців із квартир,
які є предметом іпотеки.

Ухвалою Заводського районного суду
міста Миколаєва від 12 січня 2012 року до
участі у справі в якості
співвідповідачів залучено ОСОБА_9,
ОСОБА_10 (а.с.120).

Наступною ухвалою цього ж суду до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору залучено Службу у
справах дітей адміністрації
Заводського району виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
(а.с.118).

В січні 2012 року ОСОБА_6 і ОСОБА_4
звернулись до суду із зустрічним
позовом до ПАТ «Перший Український
Міжнародний Банк» про визнання
недійсним іпотечного договору, що був
укладений між ОСОБА_6 та
позивачем, а також про встановлення
нікчемності договору іпотеки, що був
укладений між ОСОБА_4 та позивачем, який
ухвалою Заводського районного суду
міста Миколаєва від 01 жовтня 2012 року
залишений без розгляду на підставі п.3
ч.1ст.207 ЦПК України.

У цей же день, ухвалою Заводського
районного суду міста Миколаєва від
01 жовтня 2012 року позовні
вимоги ПАТ «Перший Український
Міжнародний Банк» про виселення із
квартир, які є предметом іпотеки
залишені без розгляду на підставі п.5
ч.1 ст. 207 ЦПК України. У зв'язку з цим,
питання щодо відповідачів ОСОБА_10 і
ОСОБА_9 районним судом не вирішувалось
і не повинно було вирішуватись.

Рішенням Заводського районного суду
міста Миколаєва від 01
жовтня 2012 року позовні вимоги ПАТ
«Перший Український Міжнародний Банк»
задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_6
на користь ПАТ «Перший Український
Міжнародний Банк» 192 712 (сто дев'яносто
дві тисячі сімсот дванадцять) доларів
США 60 центів, що еквівалентно 1 540 351
(один мільйон п'ятсот сорок тисяч
триста п'ятдесят одна) грн. 80 коп.,
заборгованості за кредитним договором
від 07 липня 2008 року, з яких: 152 003 (сто
п'ятдесят дві тисячі три) долари США 68
центів - заборгованість за основною
сумою кредиту та 40 708 (сорок тисяч
сімсот вісім) доларів США 92 центів -
заборгованість за процентами, а також 30
000 грн. 00 коп. пені.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №6552196, укладеним 07
липня 2008 року між банком та ОСОБА_6, яка
станом на 02 серпня 2011 року
склала 192 712 (сто дев'яносто дві тисячі
сімсот дванадцять) доларів США 60
центів, що еквівалентно 1 540 351 (один
мільйон п'ятсот сорок тисяч триста
п'ятдесят одна) грн. 80 коп. та 30 000 грн. 00
коп. пені, звернуто стягнення на
предмет іпотеки за іпотечним
договором, а саме: нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_2, шляхом продажу
предмета іпотеки з прилюдних торгів,
встановивши ціну на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на даний вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності / незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі відповідачі
просять рішення суду першої інстанції
скасувати, посилаючись на порушення
районним судом норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове,
яким в задоволенні позовних вимог ПАТ
«Перший Український Міжнародний Банк»
відмовити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції вважав доведеним факт
невиконаних грошових зобов'язань за
кредитним договором боржником ОСОБА_6,
розмір заборгованості та підстави
відповідальності, як боржника, так і
майнового поручителя ОСОБА_4, що є
підставою для стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення щодо
договору позики, якщо інше не
встановлено законом і не випливає із
суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві кредит у строк та
порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів
він не звільняється від обов'язку
виконання зобов'язання, при цьому
кредитодавець має право вимагати від
позичальника достроково повернути всю
суму кредиту та внести інші платежі,
передбачені договором.

Згідно вимог ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства й у строки
передбачені цим договором.

Порушення зобов'язань, які виникають із
договорів, тягне за собою правові
наслідки, передбачені ст.611 ЦК України,
або такий різновид цивільно-правових
санкцій, які передбачені, зокрема, ст.33
Закону України «Про іпотеку» від
05 червня 2003 року (далі - Закон
України).

Відповідно до вказаного Закону України
майновий поручитель - це особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника.

Відповідно до ч.1 ст.33 вищевказаного
Закону України у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
ст.12 цього Закону.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що
звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В
цьому документі зазначається стислий
зміст порушених зобов'язань, вимога
про виконання порушеного зобов'язання
у не менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Вказані положення не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

Майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки. У разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням.

Окрім того, у п.9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
роз'яснено, що право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України
ст.ст.3 і 4 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного 07 липня 2008 року між ЗАТ
«Перший Український Міжнародний Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Перший
Український Міжнародний Банк», та
ОСОБА_6 кредитного договору за №6552196,
остання отримала 155 000 (сто п'ятдесят
п'ять тисяч) доларів США кредиту на
строк до 07 липня 2023 року під 14.99 % річних
(а.с.41-50).

Крім того, в той же день, для
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, банк і ОСОБА_6 уклали договір
іпотеки за №6552994, за яким остання
надала в іпотеку належну їй на праві
власності трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, оціночною вартістю 636 800
(шістсот тридцять шість тисяч вісімсот)
грн. 00 коп. (а.с.58- 65).

Також, банк і ОСОБА_4 07 липня 2008 року
уклали договір іпотеки, відповідно до
якого останній в якості забезпечення
виконання ОСОБА_6 зобов'язань за
кредитним договором, передав в іпотеку
банку належну йому на праві власності
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2,
оціночною вартістю 495 800 (чотириста
дев'яносто п'ять тисяч вісімсот) грн. 00
коп. (а.с.71- 78).

Позивач виконав свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином
(а.с.51). Однак, у порушення умов договору
позичальник своїх зобов'язань за
вказаним кредитним договором належним
чином не виконував, внаслідок чого
станом на 02 серпня 2011 року утворилась
заборгованість в загальному розмірі 192
712 (сто дев'яносто дві тисячі сімсот
дванадцять) доларів США 60 центів, а
також 133 685 (сто тридцять три тисячі
шістсот вісімдесят п'ять) грн. 63 коп. -
пеня.

Незважаючи на письмові вимоги банку
від 24 грудня 2010 року та від 22
березня 2011 року про дострокове
погашення заборгованості по
кредитному договору, відповідачі
указану заборгованість перед банком не
погасили.

З врахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що між
сторонами мають місце договірні
відносини, зокрема, кредитні, які
повинні виконуватися належним чином та
відповідно до умов договору.

За такого, правильно встановивши
вищевказані обставини справи та вірно
застосувавши до них зазначені норми
права, суд першої інстанції ухвалив
обґрунтоване рішення, оскільки
позивачем доведено неналежне
виконання відповідачами обов'язків
позичальника і майнового поручителя.

Доводи апеляційних скарг щодо
порушення при зверненні стягнення на
предмет іпотеки прав неповнолітньої
дитини, колегія суддів не приймає їх до
уваги, оскільки вони спростовуються
матеріалами справи, зокрема, дозволом
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради за №924 від 24 квітня 2008
року, відповідно до якого ОСОБА_4 і
ОСОБА_6 було надано дозвіл на укладення
та підписання іпотечного договору.

Посилання відповідачів на те, що банк
мав права просити про стягнення всієї
суми заборгованості достроково лише у
разі коли сторона, що порушує питання
про дострокове повернення всієї суми
боргу, заявить вимоги про розірвання
договору є помилковим, оскільки не
ґрунтується на нормах закону та умовах
договору.

Зокрема, відповідно до підпункту 3.5.7
пункту 3.5 ст.3 кредитного договору банк
має право вимагати від позичальника
дострокового повернення всього
кредиту або частини кредиту разом із
розрахованими процентами у випадках
невиконання позичальником зобов'язань
перед банком за вказаним договором. До
того ж, позивач самостійно обирає
спосіб захисту порушеного права.

При укладенні кредитного договору
позичальник був ознайомлений з його
умовами та не заперечував проти них, а
банк скористався таким правом.

Інші доводи апеляційних скарг про
неправильне застосування місцевим
судом норм матеріального права,
порушення норм процесуального права є
безпідставними, не спростовують
висновків суду та не дають підстав для
скасування оскаржуваного судового
рішення.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, поданої
через представника ОСОБА_5, та ОСОБА_6,
поданої через представника ОСОБА_7 -
відхилити, а рішення Заводського
районного суду міста Миколаєва від
01 жовтня 2012 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: