Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Пащенко Л.В.
Провадження № 22ц/782/39/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської
області у складі:

головуючого - Пащенко Л.В.

суддів: Медведєвої Л.П., Соловей Р.С.

при секретарі - Арутюнян Р.А..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ТОВ
«Луганський машинобудівельний завод
ім.Пархоменко»

на рішення Жовтневого районного
суду м. Луганська від 25 грудня 2013
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ТОВ «Луганський машинобудівельний
завод ім..Пархоменко» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди ,-

в с
т а н о в и л а:

17.10.2013 року позивачка
звернулась до суду з зазначеним
позовом, в обґрунтування позову
вказала, що вона працювала на
підприємстві відповідача з 04.07.2012 р. по
27.06.2013 р., після чого була звільнена за
згодою сторін. Оскільки заробітна
плата сплачувалася не регулярно і
відповідач не сплатив їй всі суми, що
належать від підприємства, позивач
звернулася до суду з позовом про
стягнення з відповідача середнього
заробітку за час затримки розрахунку, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
у сумі 26 874.96 грн.

Оскаржуваним
рішенням суду позовні вимоги
задоволено частково, стягнуто з ТОВ
«Луганський машинобудівельний завод
ім. Пархоменко» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 18 391.97
грн. без урахування утримання податків
та обов'язкових платежів, компенсацію
за спричинену моральну шкоду в
розмірі 1 000 грн. та судовий збір на
користь держави в сумі 279.12 грн.

В апеляційній
скарзі апелянт ТОВ «Луганський
машинобудівельний завод
ім.Пархоменко» просить рішення суду
змінити як незаконне та
необґрунтоване, постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, зменшивши суму
стягнення середнього заробітку до 13 855
грн.23 коп., в задоволенні позовних вимог
про стягнення моральної шкоди
відмовити.

Вислухавши доповідь
судді, пояснення осіб, які беруть
участь у справі, розглянувши справу у
межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог
ст. 213 ЦПК України законним і
обґрунтованим є рішення, коли суд
виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Судом встановлено,
що позивач працювала на
підприємстві відповідача з 21.09.2001 року
по 27.06.2013 р. на посаді завідуючої
сектором обліку податкових платежів,
фінансових операцій, зведеного
балансу, після чого була звільнена
за згодою сторін(а.с.4-8, 9).

ТОВ «Луганський
машинобудівельний завод
ім..Пархоменко» проведено
перерахування заборгованості із
заробітної плати ОСОБА_2 за травень 2013
року в сумі 2231 .40 грн. платіжним
дорученням №1527 від 09.07.2013 року, в сумі
111.57 грн. платіжним дорученням №1622 від
24.07.2013 року, в сумі 632.23 грн. платіжним
дорученням №2233 від 25.10.2013 року, за
червень 2013 року в сумі 4659.82 грн.
платіжним дорученням №2236 від 25.10.2013
року (а.с.25).

Згідно зі ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Як передбачено ст.. 117
КЗпП України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Таким чином, оскільки
відповідачем при звільненні не
виплачено позивачу належну їй суму
заробітної плати, суд обґрунтовано
дійшов висновку про необхідність
стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за час
затримки розрахунку з 27 червня 2013 року
по 25 жовтня 2013 року.

Однак,
визначаючи розмір суми цього
заробітку, суд дійшов помилкового
висновку, що стягненню підлягає 18 391.97
грн.

Вказана сума
судом обчислена без врахування правил,
встановлених Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 8 лютого 1995
року, згідно з яким середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за останні два календарних місяці, що
передували звільненню, або за фактично
відпрацьований час, якщо він є меншим
двох місяців. Нарахування виплати
провадиться виходячи із
середньоденної заробітної плати
(заробітна плата за розрахунковий
період поділена на кількість робочих
днів) помноженої на число днів у період,
і за який виплачується середній
заробіток.

Суд першої інстанції
встановив, що позовні вимоги щодо
середнього заробітку за час затримки
остаточного розрахунку підлягають
задоволенню з 27 червня 2013 року по 25
жовтня 2013 року(дати повного розрахунку)
виходячи із п'ятиденної робочої неділі
.

Однак,судом не
враховано, що відповідно до наказу
№4330 від 05.12.2011 року для ОСОБА_2 з 05
грудня 2011 року встановлений режим
роботи з неповним робочим часом, т.б.
чотириденну робочу неділю (понеділок,
вівторок, середа, четвер)(а.с.41,42). Таким
чином, кількість робочих днів за час
затримки виплати заробітної плати
ОСОБА_2 становить 67 робочих днів,
виходячи із чотириденної робочої
неділі.

Згідно наданих відповідачем
довідок(а.с.31-33), середньоденний
заробіток позивача, обчислений у
встановленому порядку складає 221.59 грн.
Кількість робочих днів складає 67
робочих днів. Таким чином, розмір
середнього заробітку, який підлягає
стягненню на користь позивача за
період затримки розрахунку буде
становити 221.59 грн. х 67 роб. днів = 14 846.53
грн.

Судова колегія не
приймає до уваги розрахунок
відповідача, оскільки відповідно до
вимог Постанови Кабінету Міністрів
України №100 від 8 лютого 1995 року,
нарахування виплати проводиться
виходячи із середньоденної заробітної
плати (заробітна плата за
розрахунковий період поділена на
кількість робочих днів) помноженої на
число днів у період, і за який
виплачується середній заробіток.

Посилання відповідача на
недоведеність заподіянні позивачці
моральної шкоди також на увагу не
заслуговує, оскільки встановлене
Конституцією України та
законодавствами України право на
відшкодування моральної шкоди є
важливою гарантією захисту прав і
свободи громадян.

Позивачка просила стягнути з
відповідача на її користь моральну
шкоду у розмірі 5000 грн., посилаючись на
те, що її потрібно було докладати
додаткові зусилля для організації
свого життя, вона перенесла моральні
страждання, втрату нормальних життєвих
зв'язків. Змушена була звернутись до
суду за захистом своїх прав, тому що
вона позбавлена своєї власності, що
також заподіює їй моральні
страждання.

Стаття 237-1 КЗпП України
закріплює право працівника вимагати
відшкодування моральної шкоди, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень даних
в п.5 Постанови Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спорів про відшкодуванні моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправними
діяннями її заподіювана та вини
останнього в її заподіянні.

Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати зокрема в порушенні
нормальних життєвих зв'язків і
неможливості продовження активного
громадського життя, фізичного болю,
перенесеного в результаті заподіяних
страждань і при настанні негативних
наслідків.

При визначенні розміру
моральної шкоди, суд як, зазначає
Пленум Верховного Суду України у п.9
постанови «Про судову практику в
справах відшкодування моральної
шкоди», виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної
шкоди суд першої інстанції визначив в
межах заявлених вимог залежно від
характеру і об'єму заподіяних
позивачем моральних і фізичних
страждань, зокрема врахований характер
і тривалість страждань.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК
України, якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Пунктом 1.1 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір», який
набрав чинності 1 листопада 2011 року,
передбачено, що за подання до суду
позовної заяви майнового характеру
судовий збір справляється в розмірі 1
відсотка ціни позову, але не менше 0,2
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Таким чином,
відповідно до вимог ст.88 ч. 5 ЦПК
України, з відповідача в дохід держави
підлягає стягненню судовий збір в сумі
193 грн.

Зважаючи на
вищевикладене, ураховуючи, що суд повно
встановив обставини справи і характер
правовідносин сторін, але неправильно
застосував норми матеріального права,
відповідно до ст. 309 ЦПК України вказані
обставини є підставами для зміни
рішення суду та ухвалення нового про
стягнення з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
затримки розрахунку у сумі 14 846.53 грн.

Керуючись ст.. 209,309
ЦПК України, судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ТОВ
«Луганський машинобудівельний завод
ім..Пархоменко» задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Луганська від 25 грудня 2013
року змінити, зменшивши суму стягнення
з ТОВ «Луганський машинобудівельний
завод ім..Пархоменко» на користь
ОСОБА_2 середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні з
18 391.97 грн. до 14 846 (чотирнадцяти тисяч
вісімсот сорока шести) тисяч 53 коп. та
суму судового збору з 279.12 грн. до 193 грн.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає чинності
негайно, але може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: