Провадження 2/107/328/14 р.
Рішення

Іменем України

30 січня 2014 року

м. Керч

Керченський міський суд
Автономної Республіки Крим у складі:
судді Собєщанській Н.В., при секретарі
Нікітіній О.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Керчі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Керченської міської ради АР Крим про
визначення частки майна, що належала
померлому на праві спільної сумісної
власності,

Встановив:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Керченської міської
ради про визначення частки майна, що
належала померлому на праві спільної
сумісної власності. Свої вимоги
мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла його мати ОСОБА_2. Після її
смерті відкрилась спадщина у вигляді
частки у квартирі АДРЕСА_1, яка належала
його матері на підставі свідоцтва про
паво власності на житло,яке було вдане
заводом «Залів» м. Керчі 28.09.1993 року. Він
є єдиним спадкоємцем після матері,
подав заяву до Першої Керченської
державної нотаріальної контори про
прийняття спадщини. Але постановою про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
від 25.11.2013 року нотаріус відмовив йому у
видачі свідоцтва про право на спадщину.
Причиною відмови послужило те, що
згідно свідоцтва про право власності
квартира знаходиться у спільній
сумісній власності його та матері,
частки власників не визначено, окрема
не визначено розмір частки, яка
підлягає спадкуванню. Оскільки інші
шляхи для оформлення права на спадщину
відсутні просив суд встановити, що
розмір частки померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_2, у праві спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1, що
належала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві
спільної сумісної власності
відповідно до Свідоцтва про право
власності на житло від 28.09.1993 року а
реєстровим № 787, складала - 1/2 частку.

Позивача у судове засідання не
з'явився, надав суду заяву у якій просив
справу розглянути у його відсутності,
наполягає на задоволенні позовних
вимог.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надав суду заяву
у якій просив справу розглянути у
відсутності представника установи, при
вирішенні спору поклались на розсуд
суду.

У зв'язку з неявкою сторін у судове
засідання фіксування судового
засідання технічними засобами,
відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК
України не проводилось.

Дослідивши матеріали справи, повно та
всебічно з'ясувавши обставини справи
та перевіривши їх наявними у справі
доказами, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Приписами ст. 16 ЦК України встановлено,
що кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановлену цивільно-процесуальним
кодексом звернутись до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав,свобод чи
інтересів.

Статтею 64 Конституції України
передбачено, що право на звернення до
суду за захистом своїх прав і свобод не
підлягає обмеженню. Дане право
гарантоване усім фізичним та юридичним
особам, права і свободи чи інтереси
яких порушені, невизнані або оспорені.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб у спосіб
визначений законами України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим у відповідності до норм
цього Кодексу в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків передбачених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1
народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, матір'ю
записана ОСОБА_2 (а.с.8)

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, на підставі Свідоцтва про право
власності на житло від 28.09.1993 року за
реєстровим № 787(а.с.9)

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. (а.с.10)

До складу спадщини, яка залишилась
після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
могла входити належна останній лише 1/2
своєї частини спірного майна, оскільки
його друга частина належала ОСОБА_1 на
праві спільної сумісної власності.

Враховуючи наведене, та обставина, що
ОСОБА_1 за життя матері не оформив свою
долю у спільній сумісній власності, не
може бути підставою для відмови
позивачу в позові щодо встановлення
частки спірного майна померлій.

Суд не може не враховувати, що ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» від 23
лютого 2006 року закріплено обов'язок
судів застосовувати при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року і
протоколів до неї, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 pоку,
ратифікованих Законом України від 17
липня 1997 року, кожна фізична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності (права власності) інакше як в
інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права.

Згідно статті 392 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Постановою від 25.11.2013 року Державного
нотаріуса Першої Керченської
державної нотаріальної контори АР
Крим Метельовою Р.В., позивачу було
відмовлено в оформленні права на
спадщину за законом на ? частку
квартири АДРЕСА_1, оскільки в
свідоцтві про право власності на вище
вказане житло не виділена частка, яка
належала спадкодавцю. (а.с.4)

Відповідно до статті 1218 Цивільного
кодексу України до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Частка у праві спільної сумісної
власності спадкується на загальних
підставах (частина 1 статті 1226
Цивільного кодексу України).

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від
30.05.2008 року «Про судову практику по
справам про спадкування» свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємця, який
прийняв спадщину. У випадку відмови
нотаріуса в оформленні права на
спадщину особа може звернутись до суду
за правилами позовного провадження.

Як слідує з матеріалів спадкової
справи №735 за 2013 рік, заведеної після
смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року, з заявою про прийняття спадщини
звернувся лише позивач, інші
спадкоємці відсутні. (а.с.16-26)

Згідно з пунктом 224 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року № 20/5 і
зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 03 березня 2004 року за №
283/8882, (чинної на час виникнення
спірних правовідносин) нотаріус може
видати свідоцтво про право на
спадщину за законом чи за заповітом
після смерті одного з учасників
спільної сумісної власності лише після
виділення (визначення) частки
померлого у спільному майні.

Пунктом 3.4. Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»
від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судам
роз'яснено, що у разі відмови
нотаріуса видати свідоцтво про право
на спадщину спадкоємці учасника
спільної сумісної власності мають
право звернутися з позовом про
визначення частки майна, належної
померлому на праві спільної
сумісної власності.

Зі змісту статті 357 ЦК України
вбачається, що під терміном
«визначення часток» законодавець
розуміє визначення (встановлення)
розміру частки співвласника у
спільному сумісному майні. Отже,
резолютивну частину судового рішення в
цій категорії справ має бути викладено
наступним чином: «Визначити, що частка
померлого (П.І.Б.) в праві спільної
сумісної власності на квартиру
(будинок, садибу) становила -1/2».

Ураховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що вимога позивача про
визначення частки співвласника майна
з метою подальшого оформлення
спадщини є правомірною, оскільки
частка квартири, належна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності,
визначена не була.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Керченської міської
ради АР Крим про визначення частки
майна, що належала померлому на праві
спільної сумісної власності -
задовольнити повністю.

Встановити, що за життя ОСОБА_2 квартира
АДРЕСА_1, належала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на
праві спільної сумісної власності в
рівних частках»

Встановити, що розмір частки,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_2, у
праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 на праві спільної сумісної
власності відповідно до Свідоцтва про
право власності на житло від 28.09.1993 року
за реєстровим № 787, складала - 1/2 частку.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Керченський міський суд Автономної
Республіки Крим шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, яки
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя підпис
Собєщанська Н.В.

Згідно з оригіналом.

Суддя