Справа 688/124/14-ц
№ 2/688/113/14
Рішення

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

30 січня 2014 року
Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді Мазур Н.В.,

при секретарі - Ярощук Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Шепетівка справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_7,
ОСОБА_6 про визнання втратившими право
користування жилим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 223
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання
втратившими право користування жилим
приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_6
такими, що втратили право користування
жилим будинком АДРЕСА_1.

В частині позову про визнання ОСОБА_7
втратившим право користування жилим
будинком - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана протягом 10-ти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в той
же строк з дня отримання його копії, в
апеляційний суд Хмельницької області
через Шепетівський міськрайонний суд.

Суддя:

Справа 688/124/14-ц

№ 2/688/113/14

Рішення

Іменем України

30 січня 2014 року
Шепетівський міськрайонний
суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді Мазур Н.В.,

при секретарі - Ярощук Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Шепетівка справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_7,
ОСОБА_6 про визнання втратившими право
користування жилим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про
визнання втратившими право
користування жилим приміщенням.

В обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що їй на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 1.04.2009 року належить
домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1.
У вказаному будинку, крім неї був
зареєстрований її син-ОСОБА_5, разом з
дружиною ОСОБА_2 з дітьми - ОСОБА_6 та
ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_1 її син ОСОБА_5-
помер. Після його смерті невістка
разом з онуком ОСОБА_6 виїхали на
постійне місце проживання в с.Червоний
Цвіт Шепетівського району, де й
проживають по теперішній час. Інший
син, її онук ОСОБА_7 у 2009 році одружився
та виїхав на постійне місце проживання
у АДРЕСА_2. Вказує на те, що останні її
не провідують, не допомогають, взагалі
її життям та здоров'ям не цікавляться,
вона неодноразово зверталась до
відповідачів з проханням виписатися з
її будинку, однак всі спроби виявились
безрезультатними.На даний час вона має
намір оформити соціальні пільги, але
зробити цього не може, оскільки в її
будинку зареєстровані відповідачі, які
більше чотирьох років в ньому не
проживають. Враховуючи вищевикладене,
просить визнати їх такими, що втратили
право користування її житловим
будинком, розташованого по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8
позовні вимоги підтримали, посилаючись
на обставини, викладені в позовній
заяві.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6 в
судовому засіданні позов не визнали та
пояснили, що вони зареєстровані в
будинку позивача, де проживали до
смерті ОСОБА_5, однак з липня 2009 року в
даному будинку не проживають. Зокрема,
ОСОБА_2 зазначила, що вона перейшла
проживати в АДРЕСА_3 до чоловіка, з яким
перебуває у фактичних шлюбних
стосунках і з нею став там проживати і
неповнолітній син - ОСОБА_7. Після
досягнення повноліття останній був
призваний на строкову військову службу
і звільнився в запас 2.10.2012 року. ОСОБА_7.
пояснив, що після звільнення з служби
не зміг проживати будинку позивача,
оскільки остання поміняла замки та
заборонила там проживати, на даний час
він не має місця проживання, житловими
приміщеннями не володіє, у власності
житла не має. ОСОБА_6 зазначив, що дійсно
з 2009 року в даному будинку не проживає,
а проживає з сім'єю в АДРЕСА_2. Вважають,
що причиною їх не проживання в спірному
будинку є те, що позивач поміняла замки
у дверях та чинить перешкоди.
Вважають, що мають право на проживання
в будинку позивача.

Заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу
України ніхто не може бути виселений
із займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом. Житлові
права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Вимогами ч. 2 ст. 64, ч. 4 ст. 156
Житлового кодексу України визначено,
що до членів сім'ї наймача (власника)
жилого будинку (квартири) належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом
у разі відсутності члена сім'ї без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач є
власником домоволодіння,
розташованого в АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно серії САС
№ 238973 від 1.04.2009 року. Вказане
також підтверджується довідкою про
належність житлової площі на
домоволодіння від 1.04.2009 року, виданою
КП «Шепетівське бюро технічної
інвентаризації», технічним паспортом
на садибний (індивідуальний ) житловий
будинок, реєстровий № 66 від 20.03.2009 року.

З пояснень сторін встановлено, що
всі вони проживали однією сім'єю у
будинку, який належить ОСОБА_1 як члени
її сім'ї, оскільки її син ОСОБА_5
перебував у шлюбі з ОСОБА_2, а ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 є їх дітьми. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
помер, а відповідачі продовжували
проживати в даному будинку. Позивач
ОСОБА_1 на той час уже проживала у
фактичних шлюбних відносинах з
чоловіком у АДРЕСА_4.

Згідно записів погосподарського
обліку, крім позивача у вказаному
домоволодінні зареєстровані ОСОБА_2,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується
довідкою № 141 від 2.12.2013 року, виданою
виконавчим комітетом Рилівської
сільської ради Шепетівського району .

Згідно акту обстеження від 24 грудня 2013
року відповідачі зареєстровані в
АДРЕСА_1, але на даний час не проживають.

Допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили
факт не проживання відповідачів в
будинку ОСОБА_1 з липня 2009 року.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у
судовому засіданні також підтвердили
факт не проживання відповідачів в
будинку ОСОБА_1, але зазначили, що в
жовтні 2012 року ОСОБА_7 після закінчення
військової строкової служби
повернувся в будинок ОСОБА_1, але він
був закритий, замки поміняні.

Враховуючи вищевикладене,
оцінивши наведені докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_6 без
поважних причин понад один рік не
проживають у будинку АДРЕСА_1, тому
не знаходить підстав для збереження
житлового приміщення за ними.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_7 в період з 10.10.2011 року по 02.10.2012
року перебував на строковій
військовій службі в Збройних Силах
України, що стверджується військовим
квитком серії НОМЕР_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні зазначила, що замки в будинку
нею були змінені і на даний час там
знаходяться речі сина, який проживає в
м.Києві, а сама вона проживає з
чоловіком, з яким перебуває у фактичних
шлюбних відносинах, у АДРЕСА_4.

Суд вважає, що тимчасове мешкання
ОСОБА_7 у будинку співмешканця матері,
відсутність звернення за захистом
свого порушеного права на користування
жилим приміщенням після демобілізації
з військової служби, не може бути
підставою для висновку про наявність
підстав для задоволення позову про
визнання останнього таким, що втратив
право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу

Суд вважає, що акт - обстеження від
24.12.2013 року, складений комісією
депутатів Рилівської сільської ради
Шепетівського району про те, що
відповідачі на даний час не проживають
у спірному будинку не може бути доказом
того, що останні більше одного року не
проживають у вищезазначеному
житловому будинку, оскільки в даному
акті не вказано періоду з якого вони
там не проживають, не зазначено
поважність чи неповажність причин їх
відсутності.

Позивачем не надано доказів, які
б підтверджували відсутність
відповідача ОСОБА_7 у місці проживання
без поважної причини.

Враховуючи вищенаведене, суд не
знаходить підстав для задоволення
позову в частині визнання ОСОБА_7 таким,
що втратив право користування
будинком АДРЕСА_1, який належить
позивачу на праві власності, а тому в
цій позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 223
ЦПК України, ст. 405 ч.2 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_7,
ОСОБА_6 про визнання втратившими право
користування жилим приміщенням -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_6 такими, що
втратили право користування жилим
будинком АДРЕСА_1.

В частині позову про визнання ОСОБА_7
втратившим право користування жилим
будинком - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом 10-ти днів з
дня його проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в той
же строк з дня отримання його копії, в
апеляційний суд Хмельницької області
через Шепетівський міськрайонний суд.

Суддя: