Справа № 2-2550/11
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2014 року Жовтневий районний суд
м. Харкова у складі:
головуючого судді - Срокіної І.І.,
за участю секретаря - Макушенко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Харкові
цивільну справу за позовом КП «ВТП
«Вода» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним
договорів на авторську винагороду за
використання винаходу та додаткової
У липні 2011 року представник позивача
звернувся до суду із зазначеним
позовом, у якому просив визнати
недійсними договір на авторську
винагороду за використання винаходу
від 30.11.2004 р., додаткову угоду до нього
від 10.05.2005 р., договір на авторську
винагороду за використання винаходу
В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що аудиторською перевіркою
КП «ВТП «Вода», яка проводилася у
вересні 2008 р. у зв'язку з призначенням
на посаду нового генерального
директора підприємства, встановлено
факт незаконної виплати підприємством
авторської винагороди авторам
винаходів на підставі договору на
авторську винагороду за використання
винаходу від 30.11.2004 р., додаткової угоди
до нього від 10.05.2005р. та договору на
авторську винагороду за використання
винаходу від 31.06.2006 р., у зв'язку з
порушенням норм діючого законодавства
Вищевказані договори укладені не від
імені КП «ВТП «Вода», а від імені
Управління, що суперечить нормам
Положення про ВУВГ «Дніпро».
Начальнику Управління ОСОБА_3, який
підписав вказані договори та додаткову
угоду, на момент їх укладення
відповідна довіреність не видавалася,
тобто були відсутні повноваження щодо
їх укладання. Факт здійснення виплат за
цими договорами, які тривали до березня
2008 р., формально свідчить про схвалення
КП «ВТП «Вода» цих правочинів. Ці
виплати проводилися бухгалтерією
Управління та безпосередньо
контролювалися начальником Управління
ОСОБА_3, а незаконність їх здійснення
встановлена лише при проведенні
аудиторської перевірки.
Зазначає, що ОСОБА_3 підписав договір на
авторську винагороду за використання
винаходу від 30.11.2004 р. та додаткову
угоду до цього договору від 10.05.2005 р. не
лише з боку Виробничого управління
водопровідного господарства «Дніпро»,
а й з боку авторів винаходу, як один з
них, тобто в своїх інтересах.
Комісією по інвентаризації винаходів
ВУВГ «Дніппро» КП «ВТП «Вода»
встановлено, що фактично на
Краснопавлівському водосховищі
застосовується спосіб відбору води,
який відтворює лише деякі елементи
вищевказаного винаходу.
Винахід, як об'єкт права
інтелектуальної власності, КП «ВТП
«Вода» не використовувався та не
Стосовно винаходу за деклараційним
патентом НОМЕР_2 від 15.11.2002р.,
вантажозахоплюючий кліщовий пристрій
мав використовуватися саме для
підняття переставничих пропускних
рамок для здійснення способу відбору
води із сховища для відповідної
насосної станції першого підйому,
запатентованого відповідно до Патенту
НОМЕР_1 від 29.12.2001 р., що винахід щодо
Патенту НОМЕР_1 від 29.12.2001 р. не
використовувався, недоцільним було й
використання винаходу щодо
Деклараційного патенту НОМЕР_2
З посиланнями на вимоги ст..215 ч.1,п.1 ст.
232 ЦК України ч.1,3,5,6 ст. 203 ЦК України
просив визнати спірні договори та
додаткову угоду незаконними та
недійсними, оскільки були укладені у
корисних цілях, внаслідок зловмисної
домовленості з іншими авторами
винаходів з метою отримання доходу.
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити, надав пояснення
аналогічні вищевикладеним, не
заперечував проти ухвалення заочного
рішення.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, повідомлялися по час та
місце розгляду справи,належним чином,
від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява
про розгляд справи за його відсутності,
виклики до суду, які направлялися
відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3
повернулися до суду з відміткою «за
закінченням терміну зберігання», інші
відповідачі повідомлені належним
чином про час та місце розгляду справи.

Враховуючи вимоги ст.ст. 224-226 ЦПК
України, зі згоди представника
позивача,судом проведено заочний
розгляд справи.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
вважає позовні вимоги такими, що
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9,
ОСОБА_5 був наданий патент на винахід
НОМЕР_1» ІНФОРМАЦІЯ_1»( а.с.14). На
підставі якого 30.11.2004 року був
укладений договір про авторську
винагороду за використання винаходу
термін дії якого був встановлений з
30.11.2004 року до 31.12.2008 року та додатковою
угодою від 10.05.2005 року термін дії
договору було продовжено до 21.12.2021
року, а також ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9,
ОСОБА_5 був виданий декларацій патент
на винахід НОМЕР_2 (а .с.11.12,16) «
ІНФОРМАЦІЯ_2» на підставі якого був
укладений договір від 31.01.2006 року ( а.с.13)
про авторську винагороду за
використання винаходу, термін дії
якого встановлено з 01.02.2006 р. по 15.11.2008.

За цими договорами ВУВХ «Дніпро» КП
«ВТП»Вода» зобов,зувалося щорічно
виплачувати авторам винаходів
винагороду у розмірі 30% щорічного
доходу від використання винаходів з
виплатою кожному автору відповідно до
їх часток щодо участі у створенні
винаходу. Додатковою угодою від 10.05.2005
року до договору від 30.11.2004 року на
аворську винагороду за використання
винаходу був встановлений новий строк
дії договору до 29.12.2022 року. Зазначені
договори та додаткова угода були
підписані керівником ВУВХ «Дніпро» КП
«ВТП»Вода» ОСОБА_3

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позовних вимог суд виходить із того,
що відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦК України
правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним.

Згідно роз'яснень, які викладені в п. 7
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Відповідно до роз'яснень, які викладені
в п. 21 Постанови, для визнання
правочину недійсним на підставі
статті 232 ЦК необхідним є
встановлення умислу в діях
представника: представник усвідомлює,
що вчиняє правочин всупереч інтересам
довірителя та бажає (або свідомо
допускає) їх настання, а також
наявність домовленості представника
однієї сторони з іншою стороною і
виникнення через це несприятливих
наслідків для довірителя. При цьому не
має значення, чи одержав учасник такої
домовленості яку-небудь вигоду від
здійснення правочину, чи правочин був
вчинений з метою завдання шкоди
довірителю.

Аналіз вказаних норм свідчить, що на
підставах, передбачених ст. 232 ЦК
України, можна визнати недійсним
правочин, якщо існувала зловмисна
домовленість представника однієї
сторони з другою стороною, а не
домовленість між самими сторонами.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін.

Відповідно до вимог ч.ч.2 та 3 ст.10 ЦПК
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником позивача не було надано
належних та допустимих доказів в
обґрунтування того, що оспорювані
правочини вчинені в корисних цілях,
внаслідок зловмисної домовленості з
іншими авторами винаходів.

На підставі викладеного та керуючись
ст..ст. 7,10,11,60,203,215,232 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,суд,-

В И Р І Ш И В :

КП «ВТП «Вода» у задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання недійсним
договорів на авторську винагороду за
використання винаходу та додаткової
угоди - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржено
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
І.І.Срокіна