АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3788/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/568/14
Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В.Д.
Доповідач Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Л.І.,

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 31 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
управителя - Публічного акціонерного
товариства «Український Професійний
банк» про зобов'язання видати довідку, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із позовом до ПАТ «Український
професійний банк», в якому просив
зобов'язати відповідача видати йому
довідку, яка підтверджує його права як
довірителя ФФБ виду «А» на отримання у
власність закріпленого за ним об'єкту
інвестування для отримання свідоцтва
про право власності на квартиру; не
чинити перешкод в отриманні свідоцтва
про право власності.

В обґрунтування позову зазначалося, що
22 листопада 2010 року між сторонами
укладено договір про участь позивача у
фонді фінансування будівництва.

Позивач вказував, що виконав свої
зобов'язання, передбачені угодою, у
повному обсязі, однак відповідач
безпідставно відмовляється видати
йому обумовлену договором довідку, яка
є необхідною для отримання свідоцтва
про право власності на об'єкт
інвестування.

Ухвалою Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 31 грудня
2013 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто
позивачеві разом з усіма додатками до
неї.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку
оскаржив позивач, який посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
процесуального права, просив скасувати
ухвалу та направити справу до суду
першої інстанції для розгляду по суті.

Зазначає, що районний суд дійшов
помилкового висновку про те, що його
позов не стосується захисту прав
споживача і при визначенні підсудності
не застосував відповідних
процесуальних норм.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
місцевого суду, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що
правовідносини, щодо яких між
сторонами виник спір, випливають із
договірних відносин про участь у
фінансуванні та положення Закону
України «Про захист прав споживачів»
на них не поширюються», а стаття 14
вказаного закону, на яку позивач
посилається як на підставу вибору
підсудності, визначає право споживача
на безпеку продукції.

Проте колегія суддів не може
погодитися із вказаним висновком з
огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен при
вирішенні спору щодо його цивільних
прав та обов'язків має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом.

Згідно ст.8 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в суді, до підсудності
якого вона віднесена процесуальним
законом.

Глава І розділу ІІІ ЦПК України
визначає правила підсудності справ, що
підлягають розглядові в порядку
цивільного судочинства.

За загальним правилом територіальної
підсудності, встановленим ч.2 ст.109 ЦПК
України, позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Разом з тим, статтею 110 ЦПК України
передбачені правила альтернативної
підсудності, зокрема згідно частини
п'ятої цієї статті позови про захист
прав споживачів можуть пред'являтися
також за зареєстрованим місцем
проживання чи перебування споживача
або за місцем заподіяння шкоди чи
виконання договору.

У відповідності до роз'яснень,
викладених в абз.2 п.37 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» №3 від 01
березня 2013 року, якщо позивач при
пред'явленні позову дотримався правил
територіальної чи альтернативної
підсудності, суд не має права повернути
позивачеві позовну заяву з мотивів
непідсудності справи цьому суду.

Встановлено, що спір між сторонами
виник з приводу виконання управителем
умов договору про участь позивача у
Фонді фінансування будівництва виду
«А» від 22 листопада 2010 року.

При цьому метою укладення договору про
дольову участь в інвестуванні
будівництва жилого будинку є придбання
в цьому будинку конкретної квартири
для особистих потреб заявника у
власність. Такі умови зазначені у
відповідному договорі між сторонами
про пайову участь у будівництві. Тобто
фізична особа інвестує грошові кошти
на придбання житлового приміщення
(квартири) і виступає в якості
споживача послуг.

Інвестиційна діяльність - це вкладення
інвестицій і здійснення практичних дій
із метою отримання прибутку або
досягнення іншого позитивного
соціального ефекту; ця діяльність -
один із видів підприємницької
діяльності. Квартира не є об'єктом
підприємницької діяльності з метою
отримання прибутку. Таким чином, на
справи, що виникають із дольової участі
у будівництві житла, поширюються
правила підсудності, передбачені
законодавством про захист прав
споживачів.

Враховуючи, що в п.22 ст.1 Закону України
«Про захист прав споживачів»
визначено, що споживач - фізична особа,
яка придбаває, замовляє, використовує
або має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних із
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника, висновок про те, що цей
Закон не регулює правовідносини між
управителем й громадянами щодо
будівництва житла для власних потреб, є
помилковим.

Таким чином, позивач, застосовуючи
правила альтернативної підсудності,
правомірно звернувся з позовною заявою
про захист прав споживача до
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області, в межах
територіальної юрисдикції якого
знаходиться його місце проживання.

Суддя першої інстанції, постановляючи
ухвалу, яка перешкоджає подальшому
провадженню у справі, порушив
гарантовані права позивача щодо
ефективного засобу юридичного захисту
та справедливого судового розгляду в
такому його елементі, як право доступу
до суду для захисту порушених прав чи
інтересів, що є неприпустимим та
порушує принципи діяльності судової
влади, яка повинна забезпечувати рівні
права всіх осіб, чиї інтереси так чи
інакше зачіпає судова діяльність.

Оскільки ухвала суду першої інстанції
прийнята з порушенням норм
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку про її
скасування та направлення матеріалів
позову до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.3 ч.1 ст.312,
ст.ст.314,315,317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 31 грудня
2013 року - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до управителя -
Публічного акціонерного товариства
«Український Професійний банк» про
зобов'язання видати довідку - повернути
до суду першої інстанції для вирішення
питання про відкриття провадження у
справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/
Л.І. Пилипчук

СУДДІ /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/ Т.О. Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук