У х в а л а

10 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Горелкіної Н.А.

суддів:
Іваненко Ю.Г., Ізмайлової Т.Л.,

Журавель В.І., Остапчука
Д.О.

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 вересня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі
Полтавського регіонального управління
ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі
Полтавського регіонального управління
ПАТ «Банк «Фінанси і кредит», треті
особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання
договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся із
зустрічним позовом про визнання
договору поруки припиненим,
посилаючись на те, що кредитором
пропущено встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК
України строк для пред'явлення вимоги
поручителю.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 07 лютого 2013 року у
задоволенні первісного позову
відмовлено, зустрічний позов
задоволено. Визнано договір поруки
№344/2-КТ, укладений 16 квітня 2007 року
між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_3 припиненим.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 08 квітня
2013 року зазначене рішення районного
суду скасовано і ухвалено нове рішення,
яким позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
від 16 квітня 2007 року № 344-КТ в розмірі 1
527 339 грн. 73 коп. та заборгованість за
кредитним договором №344-КТ-КЛА в
розмірі 72 725 грн. 22 коп.; вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
задоволенні зустрічних позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 08 квітня 2013 року залишено в силі.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від ОСОБА_3 надійшла заява про
перегляд Верховним судом України
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 року, в якій
заявник посилається на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
закону, що потягло ухвалення різних за
змістом рішень у подібних
правовідносинах, зокрема ст. 556 ЦПК
України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
заявник наводить ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року
(справа 6-33692св13).

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Посилання заявника на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року, як на
підставу неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах є безпідставними,
оскільки згідно з Постановою Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» постановлення касаційною
інстанцією ухвали про скасування
рішення судів нижчих інстанцій із
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення спору у
справі й застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК.

У зв'язку з наведеним у допуску справи
до провадження Верховного суду України
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 354, 355, 356 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі
Полтавського регіонального управління
ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі
Полтавського регіонального управління
ПАТ «Банк «Фінанси і кредит», треті
особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання
договору поруки припиненим, за заявою
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: Ю.Г.
Іваненко Т.Л. Ізмайлова В.І. Журавель
Д.О. Остапчук