Справа № 263/407/14-ц
№ 2/263/859/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 січня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Маріуполя Донецької області у складі
судді Соловйова О. Л., при секретарі
Д'яконовій К.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Маріуполі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3, про визнання частково
недійсним договору довічного
утримання,-

В С Т А Н
О В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом до відповідачки, відповідно до
якого просить визнати частково
недійсним договір довічного утримання
від 13.12.2002 року, укладений між ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, у його ? частині;
визнати за позивачем право власності
на ? частку квартири АДРЕСА_1; скасувати
заборону на відчуження квартири
АДРЕСА_1 який було накладено 13.12.2002 року
нотаріусом Першої маріупольською
державної нотаріальної контори та
зареєстровану в реєстрі заборон за
номером 582.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначає, що відповідачка є рідною
донькою його дружини - ОСОБА_3 - від
першого шлюбу. На прохання своєї
дружини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13.12.2002 року
було укладено договір довічного
утримання , який було посвідчено
державним нотаріусом Першої
маріупольської державної нотаріальної
контори. Одночасно, відповідно до вимог
ст. 73 Закону України «Про нотаріат»
державним нотаріусом було накладено
заборону на відчуження наведеної
квартири. Відповідно до п. 1 договору
довічного утримання ОСОБА_1 та ОСОБА_3
передали у власність відповідачці
належну їм квартиру АДРЕСА_1. В свою
чергу ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання
довічно утримувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 -
надавати їм необхідну допомогу, одяг
тощо. Проте свої зобов'язання за
вказаним договором відповідачка
виконує не належним чином - не надавала
позивачу ніякої матеріальної допомоги,
не сплачували комунальні послуги та
квартирну плату. Крім того, позивач
зауважує, що відповідачка постійно
мешкає у Київській області та
приїздить до м. Маріуполя лише влітку, з
огляду на що не здійснює догляд за
позивачем та його дружиною.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_4, який діє на
підставі договору про надання правової
допомоги, позовні вимоги підтримали з
підстав, викладених у позовній заяві
ОСОБА_1 та наполягали на її задоволенні.

Відповідачка в судовому засідання
позовні вимоги ОСОБА_1 визнала та не
заперечувала проти їх задоволення.
Зазначила, що через той факт, що вона
постійно мешкає у Київській обл.,
ОСОБА_2 не має можливості здійснювати
догляд з позивачем, з огляду на що не
заперечує проти розірвання договору
довічного утримання, укладеного 13.12.2002
року між ОСОБА_1 та нею у його ? частці.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась з невідомих суду причин, про
слухання справи була повідомлена у
встановленому законом порядку.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 При цьому суд
виходить з наступного.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України в
редакції 2003 року, до цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 425 Цивільного кодексу
України (далі за текстом ЦК України) в
редакції 1063 року, за договором
довічного утримання одна сторона, яка є
особою, непрацездатною за віком або за
станом здоров'я (відчужував) передає
другій стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утримання
та (або) доглядом довічно.

При цьому слід зазначити, що договір
довічного утримання є одностороннім,
оскільки у відчужувача є лише право
вимагати від набувача надання
обумовленого договором матеріального
забезпечення, а набувач несе лише
зобов'язання - надати відчужувачеві
матеріальне забезпечення та догляд.

13.12.2002 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3
(відчужувані) та ОСОБА_2 (набувач) було
укладено договір довідного утримання,
який було посвідчено державним
нотаріусом Першої маріупольської
державної нотаріальної контори
Кулініч В.М. За умовами наведеного
договору ОСОБА_1, ОСОБА_3 передали у
власності ОСОБА_2 належну їм на праві
власності квартиру АДРЕСА_1, корисною
площею 30,9 кв. метрів, жилою площею - 17,4
кв. метрів, яка належала відчужувачам
на підставі свідоцтва про право
власності на житло № 27647. У свою чергу,
ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання
довічно утримувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
надаючи необхідне харчування, одяг,
забезпечувати надійний догляд та
необхідну допомогу (п.4 Договору).
Відповідно до п. 6 договору довічного
утримання вартість харчування, одягу
та необхідної допомоги сторони
встановили у сумі 80 грн. щомісячно.

Як вказано у позовній заяві ОСОБА_1,
свої зобов'язання щодо забезпечення
ОСОБА_1 необхідним харчуванням, одягом
та доглядом ОСОБА_2 не виконує, чим й
обумовлено звернення ОСОБА_1 до суду із
даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

В судовому засіданні при розгляді
даної справи відповідачка ОСОБА_2 не
заперечувала проти того факт, що нею
дійсно не виконуються покладені на неї
договором довічного утримання
зобов'язання щодо ОСОБА_1

За положеннями п. 9 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України до
договорів, що були укладені до 1 січня
2004 року і продовжують діяти після
набрання чинності Цивільним кодексом
України, застосовуються правила цього
Кодексу щодо підстав, порядку і
наслідків зміни або розірвання
договорів окремих видів незалежно від
дати їх укладення.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 755 ЦК України (в
редакції 2003 року) договір довічного
утримання може бути розірваний за
рішенням суду на вимогу відчужувача
або третьої особи, на користь якої він
був укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини.

Враховуючи викладені положення
діючого законодавства та конкретні
обставини даної справи, суд приходить
до висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 та розірвання договору
довічного утримання від 13.12.2002 року,
укладеного між відчужувачем ОСОБА_1 та
набувачем ОСОБА_2 через невиконання
зобов'язань за вказаним договором
ОСОБА_2, що встановлено судом при
розгляді даної справи.

При цьому суд вважає за необхідне
зазначити, що заявляючи позовні вимоги
про визнання частково недійсним
договору довічного утримання з підстав
його невиконання відповідачкою
(набувачем), ОСОБА_1 не вірно обрано
спосіб захисту його порушених прав.
Так, підстави недійсності правочину
визначено ст. 215 ЦК України. Їх перелік є
вичерпним та розширеному тлумаченню не
підлягає. У даному конкретному випадку
позивач, в обґрунтування його позовних
вимог щодо недійсності договору
довічного утримання посилається на
обставини, передбачені ЦК України, як
підстави для розірвання договору
довічного утримання, отже оскаржуваний
ОСОБА_1 договір довічного утримання
підлягає розірвання через невиконання
набувачем - ОСОБА_2 - її обов'язків за
вказаним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у
разі розірвання договору довічного
утримання у зв'язку з невиконанням або
неналежним виконанням набувачем
обов'язків за договором, відчужував
набуває право власності на майно, яке
було ним передане, і має право вимагати
його повернення.

З огляду на викладені положення
діючого законодавства суд визнає за
ОСОБА_1 право власності на ? частку
квартири АДРЕСА_1, з урахуванням
розірвання договору довічного
утримання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус при посвідченні
договору довічного утримання за місцем
розташування жилого будинку, квартири
тощо, або за місцезнаходженням однієї
із сторін правочину накладає заборону
на їх відчуження.

З огляду на факт розірвання договору
довічного утримання від 13.12.2002 року в
частині його укладення між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, суд вважає за необхідне
виключити з Єдиного реєстру заборон
відчуження нерухомого майна заборону
відчуження ? частки квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
стягує з відповідачки на користь
ОСОБА_1 сплачений ним при звернення до
суду судовий збір у розмірі 428,45 грн.

З огляду на викладене, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 10, 60, 74, 76,ч. 1 ст. 88, ч. 4 ст. 169,
212, 213, 215, 218 ЦПК України, ст. 755, ст. 756 ЦК
України (в редакції 2003 року), ст. 425 ЦК
України (в редакції 1963 року), Законом
України «Про нотаріат», суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3, про визнання
частково недійсним договору довічного
утримання, - задовольнити частково.

Розірвати договір довічного
утримання від 13.12.2002 року, посвідчений
державним нотаріусом Першої
маріупольської державної нотаріальної
контори Кулініч В.М.,зареєстрований в
реєстрі за № 8-4946, в частині його
укладання між ОСОБА_1 (відчужував) та
ОСОБА_2 (набувач).

Визнати за ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1,
право власності на ? частку квартири
АДРЕСА_1, загальною площею (квартири) 30,9
кв. метрів, жилою площею (квартири) 17,4
кв. метрів.

Виключити з Єдиного реєстру заборон
відчуження нерухомого майна заборону
відчуження щодо ? частки квартири
АДРЕСА_1, зареєстровану в реєстрі за №
582.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 428 грн. 45
коп.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участі у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
О.Л. Соловйов