Справа № 2-4611/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, посилаючись на те, що 27
грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк», що
продало право вимоги за кредитними
договорами ПАТ «Дельта Банк», а те в
свою чергу - позивачу, та ОСОБА_2
укладено кредитний договір, за яким
ОСОБА_2 було надано кредитні кошти у
розмірі 150 000 доларів США, зі сплатою
відсоткової ставки у розмірі 11,9% річних
на строк до 27 грудня 2037 року.

08 серпня 2011 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_1
договір про переведення боргу, згідно з
умовами якого останній прийняв на себе
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

08 серпня 2011 року ПАТ «Сведбанк» уклало
з ОСОБА_1 договір про внесення змін та
доповнень №4 до кредитного договору
відповідно до умов якого ПАТ
«Сведбанк» було надано ОСОБА_1 кредитні
кошти у розмірі 157 472, 02 доларів США, зі
сплатою відсоткової ставки у розмірі
12,54 % річних на строк до 27 грудня 2037 року.

Відповідач свої зобов'язання не
виконує, внаслідок чого його
заборгованість станом на 10 червня 2013
року становить 1 403 215, 35 грн.

В забезпечення зазначеного кредитного
договору між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1
було укладено договір іпотеки
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Позивач просив в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме квартиру АДРЕСА_1, шляхом
проведення прилюдних торгів згідно з
Законом України «Про виконавче
провадження», за початковою ціною,
встановленою на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна,
визначеною на підставі оцінки
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна, під час проведення
виконавчих дій.

Також, позивач просив стягнути з
відповідача на його користь судові
витрати.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просив їх
задовольнити, посилаючись на викладені
у позовній заяві обставини.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, вважав його
необґрунтованим та просив у його
задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

27 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк» та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір
№2706/1207/71-612, за яким ОСОБА_2 було надано
кредитні кошти у розмірі 150 000 доларів
США, зі сплатою відсоткової ставки у
розмірі 11,9% річних на строк до 27 грудня
2037 року (а.с. а.с. 17-22).

Погашення заборгованості за цим
договором здійснюється шляхом
щомісячних платежів, згідно графіка
зниження розміру заборгованості.

Відповідно до пункту 2.1. кредитного
договору забезпеченням виконання
зобов'язань позичальника виступала
іпотека об'єкта нерухомості, що
придбається позичальником - квартири
АДРЕСА_1, та порука ОСОБА_3.

Договорами про внесення змін та
доповнень №№1-3 до кредитного договору
від 27 грудня 2007 року, укладеними між ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_2, було встановлено
розмір заборгованості, порядок
отримання та сплати кредиту (а.с.а.с.26-34).

08 серпня 2011 року ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_2
та ОСОБА_1 уклали договір про
переведення боргу, згідно з умовами
якого останній прийняв на себе
виконання зобов'язань за кредитним
договором (а.с. 35).

08 серпня 2011 року ПАТ «Сведбанк» уклало
з ОСОБА_1 договір про внесення змін та
доповнень №4 до кредитного договору
відповідно до умов якого ПАТ
«Сведбанк» було надано ОСОБА_1 кредитні
кошти у розмірі 157 472, 02 доларів США, зі
сплатою відсоткової ставки у розмірі
12,54 % річних на строк до 27 грудня 2037 року
(а.с.а.с.36-40).

Договором про внесення змін та
доповнень №5 до кредитного договору
від 09 серпня 2011 року, укладеним між ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_1, було встановлено
розмір процентів за користування
кредитними коштами, порядок сплати
кредиту (а.с.а.с. 41-42).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_2 27 грудня 2007 року
було укладено іпотечний договір,
відповідно до умов якого ОСОБА_2 надала
в іпотеку нерухоме майно, а саме
трикімнатну квартиру, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, та належить
останній на підставі договору
купівлі-продажу від 27 грудня 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 (а.с.а.с. 43-44).

08 серпня 2011 року ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_2
та ОСОБА_1 уклали договір, згідно з
умовами якого ОСОБА_1 набув статусу
іпотекодавця за іпотечним договором
від 27 грудня 2007 року (а.с. а.с. 48-49).

Позивач зазначає, що відповідач за
кредитним договором зобов'язання
належним чином не виконує, порушує
строки погашення кредиту та відсотків
за його користування, внаслідок чого
утворилась заборгованість.

Так, відповідно до наданого позивачем
розрахунку (а.с.54) станом на 10 червня 2013
року сума заборгованості за Кредитним
договором складає 1 403 215, 35 грн., яка
включає в себе:

- заборгованість за кредитом - 156 094, 28
доларів США, що по курсу НБУ становить 1
247 661, 58 грн.;

- по нарахованих відсотках за
користування кредитними коштами 18 120, 85
доларів США, що по курсу НБУ становить
144 839, 95 грн.;

- по пені - 1 340, 40 доларів США, що по курсу
НБУ становить 10 713, 82 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
якими є як позичальник так і
поручитель, не звільняються від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктом 12 Іпотечного договору
передбачено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки та задоволення вимог
іпотекодержателя, здійснюється за
вибором іпотекодержателя: за рішенням
суду або за виконавчим написом
нотаріуса.

Згідно п. 11 договору іпотеко держатель
набуває право звернути стягнення на
предмет іпотеки в разі невиконання
іпотекодавцем основного зобов'язання
повністю або частково.

При настанні зазначених у цьому пункті
випадків іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю письмову вимогу про
усунення порушення основного
зобов'язання та зобов'язань,
передбачених цим договором у строк, що
не перевищує тридцяти календарних днів
та попередження про звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
невиконання цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до умов
цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» суд вправі відмовити у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення на
предмет іпотеки, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Відповідно до положень статей 33, 35
Закону України «Про іпотеку» у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, письмову
вимогу про усунення порушення
зобов'язань та попередження про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Судом встановлено, що 17 листопада 2012
року відповідачу було направлено ПАТ
«Альфа-Банк» іпотечну вимогу з
повідомленням про наявність
заборгованості станом на 10 жовтня 2012
року у розмірі 1 306 954, 69 грн., вимогою
погасити борг протягом тридцяти днів
та попередженням про звернення
стягнення на предмет іпотеки
(а.с.а.с.55-57).

Разом з тим, згідно з вимогами статті 214
ЦПК під час ухвалення рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Позивачем надано суду копію договору
купівлі-продажу прав вимоги від 15
червня 2012 року, укладеного між ПАТ
«Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк»
(а.с.а.с.9-15).

У пункті 1 зазначеного договору
визначено, що акт, яким документально
оформлюється фактична передача прав
вимоги від продавця до покупця - це акт
приймання-передачі прав вимоги
(додаток ІІІ).

Такого акту, на підтвердження доказів
наявності у позивача права вимоги за
договором кредиту та іпотеки, суду не
надано.

Витяг з додатку №1 до договору (а.с.16)
стосується, як визначено у пункті 1
договору, поняття «Позичальник» і не є
доказом передачі покупцю права вимоги.

Також суду не надано належних та
допустимих доказів переходу права
вимоги від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ
«Дельта Банк».

Так, надана позивачем виписка з
договору купівлі-продажу прав вимоги
від 25 травня 2012 року (а.с.8) не містить
даних про обсяг прав та обов'язків
сторін.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги є необгрунтованими, а тому у
позові необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 525, 526, 530, 553-554, 572, 589, 590, 591, 625, 1050
Цивільного кодексу України, Законом
України «Про іпотеку», статтями 27, 31, 60,
88, 212, 214, 215, 224 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

У позові Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.І. Кізюн