Справа № 459/3171/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1090/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

з участю позивача
ОСОБА_2, представника відповідача
Музики М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 20 вересня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків внаслідок
професійного захворювання,-

встановила:

В червні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся з позовом в суд до
відповідача відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді (надалі
ВВДФССНВВ в м. Червонограді) про
стягнення 40000 грн. відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров"я при виконанні
трудових обов"язків, внаслідок
професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає те, що у зв'язку з роботою в
особливо шкідливих та тяжких умовах
праці в нього погіршився стан здоров»я,
внаслідок чого він неодноразово був
змушений звертатися за медичною
допомогою. 23.01.2002 року обласною МСЕК
позивачу вперше встановлено ІІІ групу
інвалідності внаслідок професійного
захворювання з втратою професійної
працездатності у 50 відсотків з яких 35 % -
антракосилікоз та 15 % - трудове
каліцтво. В подальшому, обласною МСЕК
21.12.2004 року позивачу встановлено ІІІ
групу інвалідності безтерміново. У
зв'язку з тим, що стан здоров»я позивача
не покращувався він і надалі був
змушений звертатись за медичною
допомогою, що підтверджено записами в
медичній картці. Враховуючи наведене
просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням
Червоноградського міського суду позов
задоволено частково, стягнуто з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_2 10000
грн. на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання, в
задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ВВДФССНВВ в м.
Червонограді.

Вважає, що оскаржуване рішення
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд в
порушення вимог чинного законодавства
не врахував, що позивач не звертався до
Відділення виконавчої дирекції Фонду в
м. Червонограді із заявою щодо розгляду
питання про призначення виплат у
зв'язку з спричиненням моральної шкоди,
в період дії положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а тому відділенням
Фонду соціального страхування в м.
Червонограді не порушено прав позивача
на відшкодування моральної шкоди. Крім
цього, Фонд не надсилав відмови
позивачу щодо розгляду питання про
відшкодування моральної шкоди, відтак,
відповідачем не було порушено прав
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди.

Стверджує, що на момент звернення з
позовом до суду Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» не передбачено, що
Фонд здійснює відшкодування моральної
шкоди. Судом не взято до уваги і те, що
виплата моральної шкоди здійснюється
за наявності висновку медичних органів
про факт заподіяння моральної шкоди
потерпілому. Позивач не долучив
жодного медичного висновку про
наявність факту спричинення йому
моральної шкоди у зв"язку із нещасним
випадком на виробництві.

Вважає, що документи, на які
покликається позивач як на підставу
заподіяння моральної шкоди, а саме
довідки МСЕК, акт розслідування
професійного захворювання, акти про
нещасні випадки на виробництві є
документами, що підтверджують
виявлення професійного захворювання і
встановлення стійкої втрати
працездатності для відшкодування
втраченого заробітку, і ніяким чином не
можуть бути доказом заподіяння
моральної шкоди.

Просить рішення Червоноградського
міського суду від 20.09.2013 року скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача,
вислухавши пояснення представника
відповідача на підтримання доводів
апеляційної скарги та пояснення
позивача на заперечення таких,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення виходячи
з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог на підставі доказів, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з
того, що згідно довідки обласної МСЕК
серії ЛВА-1 № 119391, позивачу 23.01.2002 року
вперше встановлено ІІІ групу
інвалідності та 50% втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням та трудовим каліцтвом,
позивачу протипоказана робота в умовах
дії пилу.

У зв"язку із ушкодженням здоров"я,
позивач втратив професійну
працездатність на 50%, відтак
позбавлений можливості повною мірою
реалізувати своє право на працю,
постійно відчуває фізичні страждання,
неодноразово перебував на лікуванні.
Фактичні обставини справи та правові
положення свідчили про доведеність
факту спричинення моральної шкоди
позивачу, тому ОСОБА_2, на думку суду
першої інстанції, має право на
відшкодування моральної шкоди.

Оскільки на день встановлення МСЕК
позивачеві 50% втрати професійної
працездатності у зв"язку із
професійним захворюванням обов"язок з
відшкодування моральної шкоди
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді,
тому частково задоволив позовні
вимоги, визначивши розмір
відшкодування моральної шкоди в сумі
10000 грн.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Право на відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва у позивача
ОСОБА_2 виникло 23.01.2002 року, коли
висновком МСЕК йому вперше встановлено
50% втрати професійної працездатності
(а.с. 12, 13).

На цей час діяли, як ч. 3 ст. 34 Закону
України від 23.09.1999 р. № 1105-ХІV «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», так і ст. 9 Закону
України «Про охорону праці», згідно з
якими відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров»я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
наведеного вище Закону № 1105-ХІV.

Наведене підтверджується також
роз»ясненнями Конституційного Суду
України, наданими у рішенні від 27.01.2004
року № 1-рп/2004 у справі за
конституційним зверненням Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення ч. 3 ст. 34 ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності».

Згідно із п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. Відмова потерпілому у
праві на отримання грошової
компенсації за моральну шкоду від
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків залежно від ступеня
втрати професійної працездатності має
обмежувальний характер.

Таким чином, на підставі аналізу
наявних у справі доказів суд прийшов до
вірного висновку, що відшкодувати
моральну шкоду позивачу ОСОБА_2 повинно
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області.

В свою чергу, безпідставним є
твердження представника відповідача
ВВДФССНВВ в м. Червонограді про те, що
Законом України № 107-VІ від 28.12.2007 року п.
3 розділу ХІ ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» доповнено абзацом, що
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу
настання страхового випадку
припиняється з 01.01.2008 року, оскільки
вказані зміни визнано
неконституційними згідно із Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року.

Крім цього, і твердження про
відсутність доказів заподіяння
позивачу саме моральної шкоди є
голослівними, не заслуговують на увагу,
оскільки ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють йому
моральні та фізичні страждання
(рішення Конституційного суду України
від 07.01.2004 р. у справі №1-рп/2004 р.).

В свою чергу, Пленум Верховного Суду
України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику по справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами,
внесеними постановою від 25 травня 2001
року № 5) вказав, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Сума відшкодування моральної шкоди 10 000
грн., яка визначена судом першої
інстанції, на думку судової колегії є
адекватною компенсацією страждань, що
їх зазнав ОСОБА_2 у зв'язку з
професійним захворюванням, відтак з
урахуванням конституційної значимості
здоров'я як невідчужуваного і
нерушимого блага, що належить людині
від її народження й охороняється
державою, виходячи із вищезазначених
обставин справи, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що заявлена
вимога є обґрунтованою та її необхідно
частково задовольнити, при цьому
врахував, як і наявні у справі медичні
документи, акт розслідування
професійного хронічного захворювання,
акт № 45 про нещасний випадок від 03.08.2001
р., копії висновків МСЕК так і подальше
працевлаштування позивача на посаду
водія (а.с. 7 зворот, 8-15).

З наведених підстав, апеляційна скарга
представника відповідача відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді підлягає
відхиленню.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтами не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційних скарг висновків суду не
спростовують, тому підстав для їх
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді
Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 20 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин