Справа № 742/6565/13-ц Провадження №
22-ц/795/428/2014 Головуючий у I інстанції
-Циганко М.О. Доповідач - Шевченко В.
М.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року м.ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка
В.М.суддів:Острянського В.І., Скрипки
А.А.при секретарі:Руденко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 26
грудня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 26
грудня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» суму
заборгованості за кредитним договором
№ б/н від 22 грудня 2007 року в розмірі 21227
грн. 25 коп., а також судовий збір в сумі
229 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить змінити
оскаржуване рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 26 грудня 2013 року в частині
стягнення штрафів, задовольнивши
вимоги про стягнення з ОСОБА_5 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму
штрафів в загальному розмірі 1556,36 грн.,
в решті позовних вимог рішення
залишити без змін. Доводи апеляційної
скарги зводяться до того, що рішення в
частині зменшення суми штрафу є
незаконним, винесеним з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, зокрема норми ч. 1 ст. 624 ЦК
України, висновки суду в цій частині не
відповідають обставинам справи. На
думку апелянта, суд безпідставно
застосував ч. 3 ст. 551 ЦК України,
оскільки сторони встановили в
кредитному договорі розмір та порядок
сплати штрафу боржником у разі
порушення ним зобов'язань за кредитним
договором. Крім того, апелянт зазначає,
що підставою для скасування рішення
суду є порушення судом першої
інстанції вимог ст. 5, ст. 10 ч. 3, ст. 11 ч. 1,
ст. 60 ЦПК України та невідповідність
оскаржуваного рішення вимогам
законності та обґрунтованості.

В судове засідання сторони не
з'явились, про час та місце розгляду
справи належним чином повідомлені, про
що свідчать розписки про своєчасне
вручення судових повісток; причини
неявки в судове засідання не
повідомили; клопотання про відкладення
слухання справи сторони не заявили.
Враховуючи наведене та зважаючи на
приписи ст.305 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що за таких
умов неявка сторін в судове засідання
не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що 22
грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_5 укладений кредитний договір,
за яким остання отримала платіжну
картку з кредитним лімітом 3000 грн.
Базова відсоткова ставка за кредитом 2%
на місяць на залишок заборгованості,
щомісячна комісія 3,5%. (а.с.14-22).

Відповідач погодилася, що заява
позичальника разом із пам'яткою
клієнта, Умовами та Правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами
складає між нею та Банком договір про
надання банківських послуг, що
підтверджується її підписом.

Відповідно до пунктів 9.3, 9.12 розділу 9
частини 1 зазначеного Договору
картрахунки відкриті на необмежений
строк. Договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк.

Проте відповідачка зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконувала, внаслідок чого утворилась
заборгованість, яка станом на 10.10.2013
року становить 22683,61 грн. з яких: поточна
заборгованість по кредиту - 2995,79 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 11781,46 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 6350,00 грн., а
також штрафи - 1556,36 грн., що
підтверджується наданим позивачем
розрахунком заборгованості (а.с.6-13).

Частково задовольняючи позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що матеріалами справи доведено, що
відповідач свої зобов'язання по
договору про надання банківських
послуг № б/н від 22.12.2007 року належним
чином не виконувала, кредит в
установлені строки його повернення не
повертала, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість у розмірі 21227,25 грн., яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Судом першої інстанції прийнято до
уваги обставини, які мають істотне
значення для справи, а саме істотне
погіршення майнового стану
відповідача, що підтверджено
документально, і за даних обставин суд
обґрунтовано застосував приписи ч. 3
ст. 551 ЦК України та зменшив розмір
штрафу, встановлений п.8.6 Умові
правилами надання банківських послуг,
за несвоєчасне виконання позивачем
зобов'язань за кредитним договором з
1556,36 грн. до 100,00 грн.

Оскільки розмір штрафу за несвоєчасне
виконання позивачем зобов'язань за
кредитним договором зменшено судом до
100,00 грн., відповідно, загальна сума
заборгованості за кредитним договором,
стягнутої рішенням суду першої
інстанції на користь банку з
відповідача, становить 21227,25 грн.

Враховуючи вищевикладене, доводи
апеляційної скарги щодо
необґрунтованого застосування судом
першої інстанції статті 551 ЦК України
не можуть бути підставою для
скасування вірного по суті рішення
суду першої інстанції в його
оскаржуваній частині, оскільки такі
доводи апелянта не знайшли свого
підтвердження в ході апеляційного
розгляду даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 26
грудня 2013 року до суду першої інстанції
від відповідачки надійшла заява про
зменшення штрафу у зв'язку із скрутним
становищем та доданою нею копією
паспорта, про наявність у неї шістьох
неповнолітніх дітей (а.с.38,40).

Відповідно доданої ОСОБА_5 довідки
виконкому Линовицької селищної ради,
відповідач не працює, трудовою
діяльністю не займається, має на
утриманні 6 (шістьох) неповнолітніх
дітей, які перебувають на утриманні
матері.

Таким чином, скрутне матеріальне
становище позивачки, відповідно до
приписів статті 60 ЦПК України, яка
регламентує обов'язок доказування і
подання доказів, підтверджено по
справі належними та допустимими
доказами

Виходячи із змісту частини третьої ст.
551 ЦК, зменшення розміру неустойки за
наявності обставин, які мають істотне
значення є правом суду.

В даному випадку, враховуючи приписи ч.4
ст.42 Конституції України та положення
ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, а також зважаючи на
правову позицію, викладену в рішенні
Конституційного Суду України від 11
липня 2013 року у справі №1-12/2013 за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення
положень другого речення преамбули
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" про те, що умови договору
споживчого кредиту, його укладання та
виконання повинні підпорядковуватися
таким засадам, згідно з якими особа
споживача вважається слабкою стороною
у договорі та підлягає особливому
правовому захисту з урахуванням
принципів справедливості,
добросовісності і розумності, а вимога
про нарахування та сплату неустойки за
договором споживчого кредиту, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 Цивільного
Кодексу України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права, внаслідок чого із
засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором, апеляційний суд
погоджується з вказаним вище висновком
суду першої інстанції про необхідність
відповідного зменшення суми неустойки.

Приймаючи до уваги наведене, доводи
апеляційної скарги не можуть бути
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції в оскаржуваній
частині, а саме - в частині зменшення
судом розміру штрафу на підставі ч. 3
статті 551 ЦК України, оскільки в
оскаржуваній частині рішення суду
першої інстанції ухвалено на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилались як на
підставу своїх вимог і заперечень,
висновок суду в цій частині відповідає
викладеним у рішенні обставинам
справи.

Враховуючи зазначене, що доводи
апеляційної скарги висновку суду
першої інстанції не спростовують,
постановлене судове рішення є законним
і справедливим, необхідно апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 26
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: