АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2100/2014
Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко С.В.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» за довіреністю -
Шуліки Аліни Володимирівни на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 12 листопада 2013 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

08 жовтня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у
якому просив стягнути з нього на свою
користь заборгованість за кредитним
договором № К3ХRFX05050010 від 21 вересня 2007
року у розмірі 22 549, 20 грн. і вирішити
питання про розподіл судових витрат.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21
вересня 2007 року банк на підставі заяви
ОСОБА_2 і згідно Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) надав йому
кредит у розмірі 3 049 грн. строком до 21
вересня 2008 року зі сплатою відсотків за
користування кредитними коштами у
розмірі 1 % на місяць. ОСОБА_2 свої
зобов'язання не виконав, внаслідок чого
утворилась заборгованість у розмірі 22
549, 20 грн., що складається із суми боргу,
відсотків і штрафних санкцій.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 12 листопада
2013 року у задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» було відмовлено.

27 листопада 2013 року представник ПАТ КБ
«Приватбанк» за довіреністю - Шуліка
А.В. подала апеляційну скаргу на
вказане рішення, у якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи, просила суд
його скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову ПАТ КБ
«Приватбанк». Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2
підтвердив свою згоду на те, що
підписана ним заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між ним і ПАТ КБ
«Приватбанк» договір, а згідно п. 5.5.
Умов позовна давність складає 5 років.
Також апелянт зазначила, що сторони
досягли згоди про припинення дії
договору в момент виконання
зобов'язання сторонами, зобов'язання
позичальником не виконано, а тому
висновки суду про пропуск строку
позовної давності є невірними. На думку
апелянта, суд першої інстанції не мав
правових підстав для відмови у
задоволенні позову, оскільки ОСОБА_2 не
заявляв про застосування наслідків
спливу позовної давності.

У судовому засіданні представник ПАТ
«КБ «Приватбанк» за довіреністю -
Саповський О.В. апеляційну скаргу
підтримав та просив суд її
задовольнити.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився,
був належним чином повідомлений про
день, час та місце апеляційного
розгляду, тому розгляд справи за
апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст.
305 ЦПК України проведено за його
відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представника позивача,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 21 вересня 2007 року
ОСОБА_2 звернувся із письмовою заявою
до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання йому
споживчого кредиту в розмірі 3 049, 00 грн.
на строк 12 місяців з 21 вересня 2007 року
по 21 вересня 2008 року за умови сплати за
його користування у розмірі 1 % на
місяць на суму залишку заборгованості,
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 73, 18
грн. в обмін на зобов'язання
позичальника з повернення кредиту,
сплати відсотків, винагороди, комісії в
зазначені в Заяві та Умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) строки.

Згідно з п. 4.2. Умов при порушенні
позивальником зобов'язання щодо
погашення кредиту він сплачує банку 8, 5
% на місяць розрахованих від залишку
погашеної заборгованості за кредитом.

Також судом першої інстанції було
правильно встановлено, що ОСОБА_2 свої
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконував, внаслідок
чого утворилася заборгованість у
розмірі 22 549, 20 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом - 2 796, 49
грн.;

- заборгованість по процентам за
користування кредитом - 7 950, 37 грн.;

- заборгованість по комісії за
користування кредитом - 804, 98 грн.;

- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором - 9 447, 40 грн.;

- штраф (фіксована частина) - 500 грн.;

- штраф (процентна складова) - 1 049, 96 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції керувався ч. 1 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», ст.ст. 256, 257, ч. 4 ст. 267 ЦК
України та виходив з того, що строк
звернення до суду з позовом сплив,
доказів поважності його пропуску
позивачем не надано.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживача»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

У Постанові Верховного Суду України
від 20 листопада 2013 року, прийнятій за
наслідками розгляду заяви про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України від 21 червня 2013 року у справі
про стягнення заборгованості за
договором кредиту, зазначено, що п. 7 ч. 11
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову внаслідок спливу позовної
давності, про застосування якої не
заявлено відповідачем, є помилковим.

З огляду на викладене, заочне рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 12 листопада 2013 року не може
вважатися таким, що ухвалене з
додержанням вимог закону, а тому
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення наступного змісту.

На підставі ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких вимог та умов -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Із заяви про надання споживчого
кредиту про надання кредиту
вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язався
повернути банку до 21 вересня 2008 року
кредит у розмірі 3 049, 00 грн. сплатити за
його користування відсотки у розмірі 1 %
на місяць на суму залишку
заборгованості і щомісячну винагороду
за надання фінансового інструменту у
розмірі 73, 18 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» про стягнення боргу за
кредитним договором у розмірі 2 796, 49
грн., відсотків за користування
кредитом у розмірі 7 950, 37 грн. та
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 804, 98
грн. є законними та такими, що
підлягають задоволенню.

Водночас не підлягають задоволенню
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про
стягнення пені за несвоєчасність
виконання зобов'язання та штрафів
згідно п. 5.1. та п. 5.3. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) з огляду на
наступне.

Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт») підписані головою
правління банку, але не мають підпису
позичальника, його реквізитів,
відсутня дата їх складання або підпису
сторонами, а також жодна ідентифікуюча
ознака на предмет їх невід'ємності від
заяви ОСОБА_2 про надання споживчого
кредиту. У Заяві не зазначено, що
неврегульовані у ній питання
регулюються відповідно до Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам, у
Заяві є посилання на п. 4.2. Умов лише
щодо сплати 8,5 % на місяць при порушення
зобов'язань.

Таким чином, підстав вважати, що банком
отримана згода ОСОБА_2 на укладення
кредитного договору з урахуванням
вказаних Умов, на які посилається
позивач, немає, а тому правовідносини
між сторонами з приводу кредитування
регулюються тільки Заявою
позивальника.

Враховуючи викладене, апеляційну
скаргу представника ПАТ КБ
«Приватбанк» за довіреністю - Шуліки
А.В. слід задовольнити частково, заочне
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 12 листопада 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення про
часткове задоволення позову ПАТ КБ
«Приватбанк».

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» за
довіреністю - Шуліки Аліни
Володимирівни - задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 12 листопада 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця п. Ургал-2 Хабаровського Краю
Верхнебуренського р-ну, зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_1) на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: м.
Дніпропетровськ вул. Набережна
Перемоги, 50) заборгованість у розмірі 22
549, 20 грн. та судові витрати у розмірі 229,
4 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом 20 днів з дня
набрання ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді