РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

_____________________________________________________________________

Справа №: 123/12748/13-цГоловуючий суду
першої інстанції:Сенько М.Ф.№
провадження: 22-ц/190/1219/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Берещанська І. І.

"05" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого судді:Берещанської І.І.
Суддів:Кузнєцової О.О., Новікова Р.В. При
секретарі:Таранець О.О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Кримського
Республіканського підприємства «СМ
БРТІ», Комунального підприємства
«Приватизаційне бюро» про усунення
перешкод в користуванні квартирою, та
про зобов'язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 29 листопада 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_6 звернулася до суду із
позовом, яким просила усунути їй
перешкоди в користуванні житлом,
шляхом виселення ОСОБА_7 з квартири
АДРЕСА_1, визнати незаконною довідку
КРП «СМ БРТІ» про реєстрацію за ОСОБА_7
права власності на вказану квартиру та
зобов'язати КП «Приватизаційне бюро»
оформити розпорядження, видати
свідоцтво про право власності та
технічний паспорт, щодо цієї квартири.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вона
є наймачем вказаної квартири, проте
користуватись житлом вона не може,
через те, що квартиру без належних на
те підстав займає ОСОБА_7, яка
добровільно не бажає її звільнити.

Рішенням Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 29 листопада 2013 року позов
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Кримського
Республіканського підприємства «СМ
БРТІ», Комунального підприємства
«Приватизаційне бюро» про усунення
перешкод в користуванні квартирою, та
про зобов'язання вчинити певні дії
задоволено частково:

- виселено ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1,
без надання іншого приміщення.

- в задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

- стягнено з ОСОБА_7 на користь держави
судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Не погодившись з рішенням суду
відповідач ОСОБА_7 подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема апелянт
зазначає, що вона ніяким чином не
перешкоджає позивачу користуватися
спірною квартирою, оскільки їй було
надано ключі від вхідної двері і вона
може приходити до неї коли завгодно.
Крім того посилається на те, що
оскільки приватизація вказаної
квартири була визнана недійсною, то ця
квартира повинна перейти до державної
власності, якою розпоряджується
Сімферопольська міська рада, та яка не
була залучена в якості сторони у
справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 Цивільного
процесуального кодексу України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову місцевий суд
виходив з того, що правом користування
спірною квартирою наділена лише
позивач, а у відповідача права на
вказану квартиру відсутні, у зв'язку із
чим вона безпідставно її займає.

Колегія суддів не може погодитися з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони не відповідають дійсним
обставинам справи, вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 знаходиться на
балансі місцевих органів, її власником
є Сімферопольська міська рада АР Крим.

Позивач ОСОБА_6 є наймачем вказаної
квартири, що підтверджується договором
найму вказаної квартири, та особовим
рахунком № НОМЕР_1 (а.с.10).

Добросовісним набувачем квартири є
відповідач ОСОБА_7, яка за договором
купівлі-продажу, укладеного між нею та
ОСОБА_8 від 07.05.2003 року придбала її.
Вказаний договір купівлі-продажу був
визнаний рішенням суду недійсним, а
також було визнано недійсною
приватизацію цієї квартири.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до положень ст.ст. 3, 4, 11, 27, 31
ЦПК України право визначити предмет,
підставу позову і спосіб захисту
порушеного права належить позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом позову, підставами і змістом
позовних вимог (способом захисту
цивільного права) позивач визначив,
відповідно, усунення перешкод у
користуванні власністю (спірною
квартирою) та виселення ОСОБА_7

Відповідно до положень статей 15,16
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на судовий захист свого
цивільного права.

При цьому, захист цивільних прав у
випадку їх порушення (або оспорювання)
за своїм змістом включає в себе
передбачені законом
матеріально-правові способи охорони
цивільних прав (способи захисту), як
загальні, що встановлені статтею 16 ЦК
України, так і спеціальні способи
захисту цивільних прав, що передбачені
правовими нормами, які регулюють
конкретні цивільні правовідносини.
Взагалі, у будь-якому випадку, у сенсі
статей 1, 3, 4, 16 ЦК України, обраний
позивачем судовий спосіб захисту його
цивільних прав повинен відповідати
способам захисту, встановленим
законодавством.

Проте, визначені матеріальним законом,
а саме статтею 16 ЦК України, іншими
спеціальними законами способи захисту
цивільного права не передбачають саме
такий спосіб, який обрав позивач:
усунення перешкод у користуванні
власністю та виселення ОСОБА_7, не є
способом, передбаченим статтею 16 ЦК
України.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги
не відповідають способам захисту
цивільних прав, як передбаченим
статтею 16 ЦК України, так і іншими
законами України.

З'ясовуючи спосіб захисту права, який
обрав позивач, суд першої інстанції
вказані обставини безпідставно не
врахував та не дав їм належної
юридичної оцінки.

Розпорядження своїм правом на захист є
диспозитивною нормою цивільного
законодавства, яке полягає у наданні
особі, яка вважає свої права
порушеними, невизнаними або
оспорюваними, можливості застосувати
способи захисту, визначені законом або
договором. У разі якщо обраний особою,
яка звернулася з позовом, спосіб
захисту не призводить до поновлення
його порушеного права це не позбавляє
її права звернення до суду з обранням
належного способу захисту.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

На підставі ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; невідповідність висновків суду
обставинам справи, та неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

На підставі вказаного і керуючись
статтями 303, 309, 316 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 29 листопада 2013 року скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про усунення перешкод в користуванні
квартирою, виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді