Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Шовкопляс О. П.
,

при секретарі - Кузьменко Т.
Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
управління Держземагенства у
Білоцерківському районі про усунення
порушень права власності на землю,
відновлення межі та визнання недійсним
та скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_2, третя особа: управління
Держземагенства у Білоцерківському
районі Київської області про усунення
порушень права власності на землю,
відновлення межі та визнання недійсним
та скасування державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку мотивуючи свої позовні вимоги
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
чоловік , ОСОБА_3. Звернувшись до
Узинської міської державної
нотаріальної контори Київської
області з заявою про прийняття
спадщини, отримала свідоцтво про право
на спадщину за законом, яка складається
з земельної ділянки площею 0,8500 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
переданої для ведення особистого
підсобного господарства - 0,6- га,
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських споруд - 0,250 га,
що належала померлому ОСОБА_3 на
підставі Державного акту про право
власності на землю серії ІІ - КВ № 086234,
на підставі рішення Розаліївської
сільської ради від 10 листопада 1998 року
№ 57, зареєстрованого у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
приватної власності на землю 30серпня
1999 року за № 7. Звернувшись до ПП
«Паралель плюс експерт» була
розроблена технічна документація із
землеустрою щодо переоформлення
державного акту на право власності на
земельну ділянку для ведення
особистого господарства, будівництва
та обслуговування будинку і
господарських споруд з померлого
чоловіка на неї. В ході проведення
обмірів земельної ділянки належної їй,
необхідної для виготовлення
державного акту нового зразка, було
встановлено з боку її сусідки ОСОБА_2
були порушені межі земельної ділянки
та отримано на належну їй частину
земельної ділянки державний акт.
Позивачка звернулася до відповідача з
вимогою встановити межі згідно
кадасторового плану, але вона
відмовилася. Враховуючи вище
викладене, позивачка змушена була
звернутися до суду за захистом її прав.

У судовому засіданні позивач та
представник ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримали, наполягаючи на їх
задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_5 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, просили у їх задоволенні
відмовити з підстав викладених у
письмових запереченнях наданих в
судовому засіданні.

Представник Управління
Держземагенства у Білоцерківському
районі Борозенець М.С. в судовому
засіданні просив відмовити в
задоволенні позову з підстав наведених
в письмових запереченнях наданих до
суду, пояснив суду, що дійсно ОСОБА_1
дійсно не має можливості оформити
право власності на вказану земельну
ділянку, яку вона набула після смерті
свого чоловіка, оскільки з боку
земельної ділянки ОСОБА_2 порушено межі
земельної ділянки, тобто у фактичному
користуванні ОСОБА_2 знаходиться
земельна ділянка, яка фактично
належить позивачці..

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Земельні відносини регулюються
Конституцією України, ЗК України, а
також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобовязана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Положеннями ст.152 ЗК України
передбачено забезпечення державою
громадянам рівні умови захисту прав
власності та право власника земельної
ділянки вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Захист прав громадян на земельні
ділянки здійснюється, серед іншого,
шляхом відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Згідно з ч ч. 2,3 ст.158 ЗК України
виключно судом вирішується земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року № 7, згідно
зі ст.158 ЗК України суди розглядають
справи за спорами про межі земельних
ділянок, що перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер її чоловік, ОСОБА_3. Звернувшись
до Узинської міської державної
нотаріальної контори Київської
області з заявою про прийняття
спадщини, отримала свідоцтво про право
на спадщину за законом, яка складається
з земельної ділянки площею 0,8500 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
переданої для ведення особистого
підсобного господарства - 0,6- га,
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських споруд - 0,250 га,
що належала померлому ОСОБА_3 на
підставі Державного акту про право
власності на землю серії ІІ - КВ № 086234,
на підставі рішення Розаліївської
сільської ради від 10 листопада 1998 року
№ 57, зареєстрованого у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
приватної власності на землю 30серпня
1999 року за № 7. Звернувшись до ПП
«Паралель плюс експерт» була
розроблена технічна документація із
землеустрою щодо переоформлення
державного акту на право власності на
земельну ділянку для ведення
особистого господарства, будівництва
та обслуговування будинку і
господарських споруд з померлого
чоловіка на неї. В ході проведення
обмірів земельної ділянки належної їй,
необхідної для виготовлення
державного акту нового зразка, було
встановлено з боку її сусідки ОСОБА_2
були порушені межі земельної ділянки
та отримано на належну їй частину
земельної ділянки державний акт.
Позивачка звернулася до відповідача з
вимогою встановити межі згідно
кадасторового плану, але вона
відмовилася. Враховуючи вище
викладене, позивачка змушена була
звернутися до суду за захистом її прав.

Відповідачка ОСОБА_2 користується
суміжною земельною ділянкою розміром
0,6452 га за адресою: АДРЕСА_2 яка після
смерті ОСОБА_7 перейшла у спадщину його
дружині - ОСОБА_2, яка розташована і
мешкає по сусідству із позивачкою.

Позивачка посилається на те, що
відповідачка перемістила межі
земельної ділянки, що перешкоджає їй у
здійсненні її законних прав, як
власника земельної ділянки, фактично
обмежуючи їх, внаслідок чого вона не
може оформити право власності на
земельну ділянку .

Статтею 106 ЗК України передбачено, що
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними. Порядок відновлення
меж визначається центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

На виконання вказаної статті наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18 травня 2010 року
№ 376, зареєстрованим у Міністерстві
юстиції України 16 червня 2010 року за №
391/17686, затверджено Інструкцію про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, якою визначено механізм
відновлення меж земельних ділянок на
місцевості, який здійснюють виконавець
юридична або фізична особа, яка
отримала ліцензії на проведення робіт
із землеустрою та
топографо-геодезичних робіт; замовник -
орган місцевого самоврядування,
власник (користувач) земельної ділянки,
який замовляє роботи із встановлення
(відновлення ) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості).

Пунктом 4.3. цієї Інструкції
встановлено, що відновлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється на підставі
раніше розробленої та затвердженої
відповідно до ст. 186 ЗК України
документації із землеустрою.

Посилання позивача на те, що відповідач
самовільно встановив межу між
земельними ділянками сторін по справі,
що явно не відповідає границям, що
зазначені в державному акті про право
власності на земельну ділянку, визано
судом обґрунтованими і такими, що
підтверджено належними та
достовірними доказами.

Крім того у справі наявні докази, які
належним чином підтверджують де саме
відповідачем порушена межа та де вона
має бути поновлена.

Згідно з п. 7 Положення про порядок
ведення державного земельного
кадастру", затвердженого постановою
КМУ №12 від 12.01.1993 р., до
земельно-кадастрової документації
належать кадастрові карти та плани
(графічні і цифрові), схеми, графіки,
текстові та інші матеріали, які містять
відомості про межі адміністративно-
територіальних утворень, межі
земельних ділянок власників землі і
землекористувачів, у тому числі
орендарів, правовий режим земель, що
перебувають у державній, колективній і
приватній власності, їх кількість,
якість, народногосподарську цінність
та продуктивність по власниках землі і
землекористувачах, населених пунктах,
територіях сільських, селищних,
міських, районних Рад народних
депутатів, областях, Республіці Крим та
Україні в цілому. Земельно-кадастрова
документація включає книги реєстрації
державних актів на право колективної,
приватної власності на землю, право
постійного користування землею,
договорів на тимчасове користування
землею, в тому числі на умовах оренди.
Земельно-кадастрова документація
включає книги реєстрації державних
актів на право колективної, приватної
власності на землю, право постійного
користування землею, договорів на
тимчасове користування землею, в тому
числі на умовах оренди.

Враховуючи те, що види межових знаків і
порядок відновлення меж визначаються
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів, куди
позивачка зверталася, суд знаходить
підстави вважати, що права позивачки є
порушеними.

Як вбачається з протоколу
погоджувальної комісії Розаліївської
сільської ради по розгляду спору з
приводу суміжного землекористування
між жителями с. Розаліївка від 02.07.2013
року, при перевірці земельно -
кадастрової документації та
обстеженні земельних ділянок комісією
було встановлено, що при встановлені
межових знаків, яке проводило
геодезичні роботи ПП «Паралель плюс
експерт», між земельними ділянками
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 суміжна межа проходить
по земельній ділянці ОСОБА_1, в окремих
місцях на відстані 0,5 м. до діючої межі,
що підтверджує факт накладання
земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну
ділянку ОСОБА_1

Таким чином суд вважає, що позивачем
доведено, що відповідач порушила її
права на користування земельною
ділянкою.

Крім того, відновлення меж земельної
ділянки здійснюється з врахуванням
положень ст.ст. 1, 22, 29, 55 Закону України
"Про землеустрій", шляхом замовлення у
розробника документації із
землеустрою документації по
встановленню (відновленню) меж
земельної ділянки.

Наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18 травня 2010 року
№ 376, зареєстрованим у Міністерстві
юстиції України 16 червня 2010 року за №
391/17686, затверджено Інструкцію про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, якою визначено механізм
відновлення меж земельних ділянок на
місцевості.

Частина 3 статті 158 ЗК України визначає,
що органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

Згідно ч. 5 ст. 158 ЗК України, суди
розглядають справи за спорами про межі
земельних ділянок, що перебувають у
власності чи користуванні
громадян-заявників, які не
погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

Судом встановлено, що спір між
сторонами щодо межі земельної ділянки
органом місцевого самоврядування
розглядався, який ними був вирішений за
участі обох сторін і межові знаки на
відновленні яких наполягає позивачка
не були відновлені, що було
підтверджено в судовому засіданні
представником Розаліївської сілської
ради Білоцерківського району
Київської області Марцін Н.М., та не
заперечувалось сторонам по справі в
судовому засіданні.

Відповідно до статті 78 ЗК України
право власності на землю - це право
володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, Земельного
Кодексу, а також інших законів, що
видаються відповідно до них.

Згідно статті 316 ЦК України
встановлено, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб, а
згідно статті 328 ЦК України
встановлено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Ця норма Конституції кореспондується з
ч. 1 ст. 321 ЦК України, якою теж
передбачено, що право власності є
непорушним, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України,
власник не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених Земельним
кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 373 Цивільного кодексу
України, право власності на землю
(земельну ділянку) набувається та
здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу
України у разі видання органом
виконавчої влади акта, яким
порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу
України правовий акт органу державної
влади, Автономної республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, який
не відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним і
скасовується.

Згідно матеріалів справи та пояснень
представника Управління
Держземагенства у Білоцерківському
районі судом встановлено, що причиною
часткового накладення земельної
ділянки відповідача на земельну
ділянку позивачки є допущення
неточностей при замірах
землевпорядною організацією, яка
оформляла земельну документацію
ОСОБА_2, зокрема, як ствердив останній
землевпорядна організація просто
наклала старий державний акт на новий,
без виїзду на місце та проведення
обмірів земельної ділянки.

Згідно з положеннями ст.198 Земельного
кодексу України для визначення та
відновлення меж земельних ділянок
здійснюється кадастрова зйомка, яка
включає, зокрема, погодження меж
земельної ділянки із суміжними
власниками та землекористувачами.

Статтею 55 ЗУ «Про землеустрій»
передбачено встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), при цьому ст.59 Закону
передбачено врахування приватних
інтересів при здійсненні землеустрою,
яке полягає у забезпеченні фізичним та
юридичним особам рівних можливостей
набуття у власність або користування
земельних ділянок і захисті їхніх прав
на землю.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю.

Згідно ст. 152 ЗК України встановлено, що
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю; власник
земельної ділянки може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, якщо ці порушення не пов'язані
з позбавленням права володіння
земельною ділянкою; захист прав
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав,
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших передбачених
законом, способів; а тому суд
враховуючи вищезазначене, вважає за
необхідне захищаючи права ОСОБА_1
задовольнити позов.

Згідно із ст. 88 ЦПК України з
відповідача підляга.nm стягненню на
користь позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 2-6, 8, 10, 11, 58-61, 88, 159, 208, 209,
212-215, 218 ЦПК України, ст. 1167 ЦК України,
ст.ст. 106, 107 ЗК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
управління Держземагенства у
Білоцерківському районі про усунення
порушень права власності на землю,
відновлення межі та визнання недійсним
та скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку-
задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ № 419735
виданий на ім'я ОСОБА_2, земельна
ділянка розташована за адресою:
АДРЕСА_2

Відновити межу, яка поділяє земельні
ділянки, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 у відповідності з данними
земельно - кадастрової документації
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ІІ - КВ № 086234.

Зобов'язати Управління
Держземагенства у Білоцерківському
районі виготовити та видати ОСОБА_1
технічне завдання на розробку
технічної документації зі складанням
державного акту на право власності на
земельну ділянку, площею 0,85 га., яка
розташована за адресою:АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 114
грн. 70 коп. судового збору, та 1500 грн.
витрат пов'язаних з проведенням
геодезичних робіт.

З повним рішенням суду, особи які брали
участь у справі, зможуть ознайомитись 06
лютого 2014 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. П. Шовкопляс