Провадження № 6/522/115/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі засідань суду в
м.Одесі подання Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про тимчасове обмеження боржника у
праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Другий Приморський відділ державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції звернувся до суду з
поданням про накладення заборони на
виїзд за межі території України
боржника - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
мешкає в АДРЕСА_1.

В обґрунтування подання зазначено, що у
відділі знаходиться на виконанні
виконавче провадження по примусовому
виконанню рішення Малиновського
районного суду Одеської області від 13
листопада 2006 року про стягнення
аліментів. Боржник на протязі
тривалого часу ухиляється від
виконання рішення суду. Згідно з
розрахунків заборгованості по сплаті
аліментів сума боргу станом 01
листопада 2013 року складає 7875 гривень.
Факт несплати підтверджується
матеріалами виконавчого провадження.
Отже, наявність у платника аліментів
невиконаних зобов'язань, покладених на
нього є підставою для обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про день, місце та час
розгляду справи були повідомлені
належним чином. В поданні зазначено про
розгляд питання про визнання обмеження
виїзду за межі країни без участі
державного виконавця. Інші
заінтересовані особи про причини
неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали подання,
перевіривши їх доказами, суд вважає, що
подання підлягає задоволенню, виходячи
з наступних обставин.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішенням Малиновського районного суду
Одеської області від 13 листопада 2006
року постановлено стягувати з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 аліменти
на утримання дитини по 150 гривень
щомісяця.

Рішення звернено до примусового
виконання та 01 жовтня 2010 року відкрито
виконавче провадження. Як вбачається
із матеріалів справи, боржник ОСОБА_1
має невиконані аліментні зобов'язання,
які станом на 01 листопада 2013 року
складає 7875 гривень.

Відповідно до статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Однією з основних засад
судочинства є обов'язковість рішення
суду (ст. 129 КУ)

Згідно ст. 11 Закону України «Про
судоустрій», судове рішення, яким
закінчується розгляд справи у суді,
ухвалюється іменем України. Судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими особами, об'єднаннями
громадян та іншими організаціями,
громадянами та юридичними особами на
всій території України. Невиконання
судових рішень тягне передбачену
законом відповідальність.

Примусове виконання судових рішень в
Україні покладається на Державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

Умови та порядок виконання рішень
суддів, що відповідно до закону
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження». Зокрема,
державний виконавець зобов'язаний
вжити заходи щодо примусового
виконання рішень, установлених цим
Законом, неупереджено, своєчасно, повно
вчиняти виконавчі дії (ст. 5 Закону
України)

Порядок здійснення права
громадян України на виїзд в Україну,
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України регулює
Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзд в Україну громадян
України».

Положеннями ст. 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у випадках, якщо діють
неврегульовані аліментні, договірні чи
інші невиконанні зобов'язання - до
виконання зобов'язань або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках, або
заперечення зобов'язань заставою, якщо
інше не передбачено міжнародним
договором України, або він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, - до
виконання зобов'язань.

Стаття 5 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод, яка у
відповідності до ст.9 Конституції
України, Закону України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод
громадян», Першого протоколу та
протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» є
частиною національного законодавства,
передбачає, що кожен має право на
свободу та особисту недоторканість.
Нікого не може бути позбавлено свободи,
крім таких випадків і відповідно до
процедури, встановленої законом:
законний арешт або затримання особи за
невиконання законного припису суду або
для забезпечення виконання будь-якого
обов'язку, встановленого законом.

При цьому, виконання будь - якого
рішення є невід'ємною стадією процесу
правосуддя, а тому має відповідати
вимогам ст. 6 Конституції про захист
прав людини та основних свобод.

п. 34 рішення Європейського суду з
прав людини, ухваленому 07 травня 2002
року у справі «Бурдов проти Росії»
рішення якого відповідно до ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини, може
застосовуватись судами як джерело
права: «суд знову наголошує «право на
суд», одним з аспектів якого є право
доступу до суду, тобто право порушувати
в судах позов для вирішення цивільного
спору. Однак це право було б ілюзорним,
якби національна правова система
Високої Договірної Сторони дозволяла,
щоб остаточне, обов'язкове для
виконання судове рішення залишалося
невиконаним, на шкоду будь - якій
стороні. Важко уявити собі ситуацію,
якби пункт 1 статті 6 докладно описував
процедурні гарантії, які надано
сторонам у спорі, - справедливість,
відкритість і оперативність
проваджень, - і не передбачав би
гарантій виконання судових рішень».

Статтею 217 ЦПК України суд, який
ухвалив рішення, може визначити
порядок його виконання, надати
відстрочку або розстрочити виконання,
вжити заходів для забезпечення його
виконання, про що зазначає в рішенні.

Отже, наявність в особи
невиконаних аліментних зобов'язань,
покладених на неї судовим рішенням, є
підставою для обмеження ії у праві
виїзду за межі України, що є одним із
заходів забезпечення виконання
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 15, 208-210, 377-1 ЦПК
України, суд -

У Х В А Л И В:

Подання Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України - задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає в АДРЕСА_1 у
праві виїзду за межі України до
виконання аліментних зобов'язань за
рішенням Малиновського районного суду
Одеської області від 13 листопада 2006
року.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області,
через Приморський районний суд міста
Одеси, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня
отримання копії цього рішення
сторонами у справі.

Суддя

Приморського районного

суду міста Одеси
Чернявська Л. М.

06.02.2014