Справа №
Провадження 2/201/223/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Трещова
В.В., при секретарі Горбатенко Д.К.

розглянувши за участю позивача та
представників сторін у відкритому
судовому засіданні в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват банк»,треті особи - ОСОБА_2,
Державна спеціалізована фінансова
установа «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву» в
особі Дніпропетровського
регіонального управління державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» про визнання
дій незаконними зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська з
позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк»,
посилаючись у позовній заяві на те, що 22
квітня 2008 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір про
іпотечне кредитування № DNHDG3, у
відповідності до якого позивач
отримав кредит у розмірі 378 750 гривень
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитним
договором з кінцевим терміном
повернення 22.04.2028 року. Зобов'язання за
кредитним договором позивач виконував
належним чином. Відповідач та третя
особа - Державна спеціалізована
фінансова установа «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» в особі
Дніпропетровського регіонального
управління державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» неодноразово порушували
умови договору.

23.07.2012 року в процесі здійснення
чергових щомісячних платежів за
кредитним договором позивачу стало
відомо, що за період з 22.04.2008 року по
23.07.2012 року з перерахованих позивачем
на користь банку платежів в рахунок
виконання зобов'язань за кредитним
договором частину коштів було
зараховано банком в рахунок погашення
відсотків. Звернувшись за роз'ясненням
до банку позивачу було повідомлено, що
23.10.2008 року між ним та банком була
укладена додаткова угода до кредитного
договору, згідно якої позивач дав згоду
на перевід банком наданого позивачу
відповідачем кредиту у долари США, за
таких обставин, усі платежі за
кредитним договором, які позивач
сплачував у гривні з 23.10.2008 року в
рахунок виконання зобов'язань за
кредитним договором були конвертовані
банком у валюту США і направлені на
погашення виданого йому 23.10.2008 року
валютного кредиту у розмірі 66 999,05
доларів США, що на думку позивача є
неправомірним.

Позивач також посилається на те, що він
як позичальник кредитні кошти у
розмірі 66999,05 доларів США не отримував,
тому вважає додаткову угоду
неукладеною. Просив суд визнати дії ПАТ
КБ «Приватбанк» щодо розміщення ним не
за призначенням сплачених ОСОБА_1 в
рахунок виконання зобов'язань за
договором про іпотечний кредит №
DNHDG3 від 22.04.2008 року грошових
коштів у сумі 371842,41 гривень за період з
23.10.2008 року по 23.07.2012 року, в рахунок
сплати платежів за неукладеною
додатковою угодою від 23.10.2008 року до
договору про іпотечний кредит
незаконними, зобов'язати ПАТ КБ
«Приватбанк» зарахувати незаконно
розміщені ним не за призначенням
грошові кошти в сумі 371 842,41 гривень в
рахунок сплати ОСОБА_1 платежів за
договором про іпотечний кредит №
DNHDG3 від 22.04.2008 року, а також
стягнути судові витрати.

Представники позивача та позивач у
судовому засіданні позов підтримали з
підстав у ньому викладених.

Представник відповідача позов не
визнала, просила відмовити у його
задоволенні в повному обсязі,
посилаючись на його безпідставність та
необґрунтованість, надала письмові
заперечення.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому
засіданні просила позовні вимоги
позивача, який є її чоловіком,
задовольнити.

Представник третьої особи - Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» в особі
Дніпропетровського регіонального
управління державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» у судовому засіданні
просив винести рішення у відповідності
з діючим законодавством.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, урегульовані нормами
Цивільного кодексу України та умовами
укладених між сторонами договорів.

Судом встановлено, що ПАТ КБ
«Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ
«Приватбанк». Між позивачем та
відповідачем 22.04.2008 року було укладено
кредитний договір №DNHDG3, у
відповідності до умов якого позивач
отримав кредит в розмірі 378750 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 22.04.2028
року.

23.10.2008 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду до кредитного договору №
DNHDG3 від 22.04.2008 року. За умовами
цієї додаткової угоди кредитний
договір було викладено в новій
редакції, у тому числі змінювалась
валюта первинного кредитного договору
(№DNHDG3 від 22.04.2008 року) та
зменшувалась процентна ставка до 14,04%
на рік.

Виконуючи умови додаткової угоди №1
від 01.08.2008 року банк здійснив
рефінансування кредитного договору №
DNHDG3 від 22.04.2008 року, в результаті
чого заборгованість ОСОБА_1 у гривні
була конвертована на заборгованість у
доларах США в сумі 66 999,05 доларів США.

В якості підстав своїх вимог позивач
посилається на направлення
відповідачем коштів, отриманих від
позивача, насамперед на погашення
відсотків за користування кредитом, а
вже потім на погашення тілу кредиту,
вважаючи такі дії відповідача
незаконними.

Суд критично, у сукупності з іншими
доказами і обставинами справи оцінює
вказані доводи позивача, оскільки саме
такий порядок спрямування коштів було
встановлено сторонами договору у
вищевказаній додатковій угоді.

Однією з умов вищевказаного кредитного
договору, викладеного в редакції
додаткової угоди (п. 3.2) встановлено, що
кошти, отримані від позичальника для
погашення заборгованості по кредиту,
насамперед направляється для
відшкодування витрат/збитків банку
згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8. договору, далі - пені
згідно розділу 5 договору, -
простроченої комісії по кредиту, -
простроченої винагороди, -
прострочених відсотків, - простроченої
заборгованості за кредитом, - комісії, -
винагороди, - відсотків, - кредиту.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що дії відповідача в цій частині
відповідали умовам укладеного між
сторонами договору та вимогам діючого
законодавства.

Твердження позивача та його
представників про неукладення
додаткової угоди є хибним тлумаченням
діючого законодавства і
спростовуються текстом вказаної
додаткової угоди, наявної в матеріалах
справи.

Зазначені умови кредитного договору у
тому числі в редакції погодженій
сторонами в додатковій угоді є
суттєвими і оговорені в самому
договорі, а його форма та зміст
відповідають положенням ст.203 ЦК
України. До подання позовної заяви
позивач погоджувався із всіма умовами
укладеного із відповідачем кредитного
договору в обох редакціях, про що
свідчать факти часткового повернення
ним кредитних коштів разом із
нарахованими відсотками.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк чи інша
фінансова установа (кредитор)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальнику в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит і сплатити проценти. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України).

Згідно вимог ЦК України, кредитні
відносини здійснюються на підставі
кредитного договору, що укладається
між кредитором і позичальником у
письмовій формі. У кредитному договорі
передбачається мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі і
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

У відповідності до ст.599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно вимог статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
Цивільне законодавство базується на
принципі обов'язкового виконання
сторонами зобов'язань за договором.
Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» свої
зобов'язання за спірним кредитним
договором виконав у повному обсязі,
надавши кошти позивачу.

Таким чином, оскільки факт порушення
відповідачем прав свобод чи інтересів
позивача не знайшов свого
підтвердження, жодних правових підстав
для задоволення позову судом не
встановлено, а позивачем не надано,
тому суд приходить до висновку про
необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
судові витрати у справі покладаються
на сторону, проти якої постановлене
рішення.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська.

Суддя