У х в а л а

03 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лесько А.О.,

суддів:
Амеліна В.І., Гончара
В.П.,

Олійник А.С., Савченко
В.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
відділення у справах громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб
Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України
у Київській області про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриваБанк»)
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, відділення у справах
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб Києво-Святошинського РВ
ГУ МВС України в Київській області про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстрації. В обґрунтовування вимог
позивач посилався на те, що між ПАТ КБ
«ПриваБанк» та ОСОБА_3 19 жовтня 2007 року
було укладено кредитний договір №
KIVVGA00000029, згідно якого ОСОБА_3
отримав кредит у розмірі 150 000 дол. США
зі сплатою 11,04 % річних строком
повернення до 19 жовтня 2027 року. На
виконання зобов'язань за кредитним
договором між ПАТ КБ «ПриваБанк» та
ОСОБА_4 19 жовтня 2007 року було укладено
договір іпотеки, на підставі якого
ОСОБА_4 надала в іпотеку банку нерухоме
майно - домоволодіння АДРЕСА_1
загальною площею 313 кв. м. Волошин В.А.
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, внаслідок чого утворилася
заборгованість у розмірі 287 647 дол. США,
що еквівалентно 2 297 757 грн 30 коп.

Рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 11 жовтня 2012 року
позов задоволено частково. В рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 19 жовтня 2007 року
№КІVVGA00000029 у розмірі 287 647 дол. США, що
еквівалентно 2 297 757 грн 30 коп.,
звернуто стягнення на будинок
загальною площею 313 кв. м та на всі
об'єкти, які розташовані біля будинку:
господарський блок - літ. «Б», навіс -
літ. «В», альтанка -літ. «Г», басейн - літ.
«Д», огорожа - №1-4, свердловина - № ІІ,
каналізаційна яма, вимощення - № І,
погріб - літ. «Б», підпірна стіна - №
ІІІ, та земельну ділянку, розташовані
по АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ
«ПриваБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням кадастрового номеру
земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» усіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки. У решті позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням
апеляційного суду Київської області
від 01 липня 2013 року рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 11 жовтня 2012
року змінено: в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 19 жовтня 2007 року №КІVVGA00000029 у
розмірі 287 647 дол. США, що еквівалентно 2
297 757 грн 30 коп. та яка складається із:
заборгованості за кредитом у розмірі 151
397,32 дол. США, заборгованості з
процентів за користування кредитом у
розмірі 58 827,25 дол. США,
заборгованості з комісії за
користування кредитом у розмірі 8 446,19
дол. США, пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором у
розмірі 55 249,47 дол. США, штрафу
(фіксована частина) у розмірі 31,3 дол.
США, штрафу (процентна складова) у
розмірі 13 696,01 дол. США, та
відповідно договору іпотеки, який
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя та передбачено
право іпотекодержателя на продаж
предмета іпотеки без необхідності
отримання будь-якого окремого
уповноваження іпотекодавця, звернуто
стягнення на будинок загальною площею
313 кв. м та на всі об'єкти, які
розташовані біля будинку:
господарський блок - літ. «Б», навіс -
літ. «В», альтанка -літ. «Г», басейн - літ.
«Д», огорожа - №1-4, свердловина - № ІІ,
каналізаційна яма, вимощення - № І,
погріб - літ. «Б», підпірна стіна - № ІІІ,
та земельну ділянку, розташовані по
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з
укладанням від свого імені договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, а також надання ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу за
ціною, яка має бути визначена на
підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності на рівні не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна. У решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали касаційну
скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилено, рішення суду першої
інстанції в незміненій частині та
рішенням апеляційного суду залишено
без змін.

14 січня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулись до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
з підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про перегляд судового рішення
слід відмовити з таких підстав.

На підтвердження неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме: ст. ст. 572, 575, 590 ЦК України та ст. ст.
12, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку»
заявники послались та додали копії
ухвал Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 грудня 2011
року, від 29 лютого 2012 року, від 20
березня 2012 року, від 25 липня 2012 року, від
05 вересня 2012 року, від 26 грудня 2012 року,
від 10 лютого 2013 року, від 29 лютого 2013
року, від 06 березня 2013 року, від 20
березня 2013 року, від 29 травня 2013 року,
від 11 вересня 2013 року та від 02 жовтня 2013
року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Згідно з п. 7 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику
застосування статей 353 - 360 Цивільного
процесуального кодексу України» від 30
вересня 2011 року, постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі та не свідчить
про неоднакове застосування норм
матеріального права під час вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК України, і на них не може
здійснюватись посилання як на
підстави, встановлені п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 липня 2012 року,
на яку здійснюється посилання як на
приклад неоднакового застосування
норм матеріального права судом
касаційної інстанції, частково
скасоване судове рішення та справу
передано в цій частині на новий судовий
розгляд, тобто даною ухвалою остаточно
не вирішено спір, тому вона не може бути
прикладом неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права в частині скасування судового
рішення в порядку, передбаченому
главою 3 розділу V ЦПК України.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011
року № 11 «Про практику застосування
статей 353 - 360 Цивільного процесуального
кодексу України», заява про перегляд
судових рішень у цивільних справах із
підстав, передбаченої пунктом 1 частини
першої статті 355 ЦПК, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил
аналогії права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви
судових рішень, зокрема, ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 грудня 2011 року, від 29 лютого
2012 року, від 20 березня 2012 року, від 05
вересня 2012 року, від 26 грудня 2012 року,
від 10 лютого 2013 року, від 29 лютого 2013
року, від 06 березня 2013 року, від 20
березня 2013 року, від 29 травня 2013 року,
від 11 вересня 2013 року, від 02 жовтня 2013
року та ухвали від 25 липня 2012 року в
незміненій частині, не вбачається
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, оскільки
вищевказані рішення суду касаційної
інстанції ухвалені у справах, де
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог не є тотожними та
ухвалені у справах за різних
встановлених судами фактичних
обставин, тому у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділення у справах
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб Києво-Святошинського РВ
ГУ МВС України у Київській області про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстрації, за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

головуючий

А.О. Лесько

судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

А.С. Олійник

В.О. Савченко