НАХІМОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 765/3991/13-ц
№ 2/765/32/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

06 лютого 2014 року Нахімовський районний
суд м. Севастополя в складі:

головуючого - судді Пекарініної І.А.

при секретарі - Лахіні Д.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Севастополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ подружнього майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить суд поділити майно, яке
є спільною сумісної власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, шляхом припинення
права загальної сумісної власності на
автомобіль "Peugeot-206", 2007 року випуску,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
з виплатою відповідачу грошової
компенсації за її частку у майні у
розмірі ? вартості вищезазначеного
транспортного засобу.

В судовому засіданні позивач вимоги
позову підтримав, наполягав на їх
задоволенні з підстав зазначених у
позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги позову не визнала,
просила суд відмовити в його
задоволенні, вказувала на те, що її
довіритель ОСОБА_2 не згодна на сплату
компенсації вартості ? частки
автомобілю, а саме готова сплатити
компенсацію ? частки автомобіля
позивачу.

Суд, вислухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
01.08.2003 року по 30.11.2012 року. Шлюб був
розірваний за рішенням суду.

Судом також встановлено, що на ім'я
ОСОБА_2 02.05.2010 року був придбаний
автомобіль "Peugeot-206", 2007 року випуску,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Таким чином автомобіль "Peugeot-206", 2007 року
випуску, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 - є спільною сумісною подружньою
власністю сторін.

Згідно з ч.1,2 ст. 70 Сімейного кодексу
України, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Частинами 1,2 ст. 71 Сімейного кодексу
України передбачено, що майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного
кодексу України, визначення часток
дружини та чоловіка у праві спільної
сумісної власності, це перший етап у
вирішенні майнової сфери подружнього
конфлікту. За ним як правило, наступає
другий - розподіл в натурі.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України,
власник вправі розпоряджатися своїм
майном на власний розсуд і вчиняти
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Із змісту п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 22.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вбачається,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами ст. 69-72 СК
України та ст. 372 СК України. Вартість
майна, що підлягає поділу, визначається
за погодженням між подружжям, а при
недосягнення згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Позивачем було заявлене клопотання про
проведення по справі судова
автотоварознавча експертиза для
визначення дійсної вартості
автомобілю, внесення вартості ? частки
автомобілю на депозитний рахунок суду,
яка проведена не була у зв'язку з
відкликанням позивачем клопотання.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4,5 ст. 71 Сімейного Кодексу
України, присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків передбачених Цивільним
Кодексом України. Присудження одному
із подружжя грошової компенсації
можливе за умови попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 25 постанови від 21.12.2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
питання про поділ майна. що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден з подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Згідно довідки ДАІ м. Севастополя від
16.01.2014 року, спірний автомобіль 09.01.2014
року був знятий з реєстраційного
обліку для реалізації. Таким чином,
приймаючі до уваги те, що автомобіль є
річчю неподільною, враховуючі зміст
позовних вимог ОСОБА_1, та не внесення
будь кім зі сторін на депозитний
рахунок суду відповідної грошової суми
вартості ? частки автомоблю, відчуження
автомобілю відповідачем, суд приходить
до висновку про необхідність відмови у
позові в межах заявлених позовних
вимог.

На підставі до ч.2 ст. 60, 61, 63, 65, ч.1,2 ст. 70,
ч.1,2 ст. 71 Сімейного Кодексу України, ч.1
ст. 319, 365, ч.3 ст. 368 Цивільного Кодексу
України, керуючись ст.ст. 10, 11, 56, 60, 79, 88,
209, 212, 214-215, 218 Цивільного
процесуального Кодексу України, суд

В И
Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розділ сумісного майна подружжя,
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Севастополя
через Нахімовський районний суд міста
Севастополя протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя - підпис

Копія вірна

Суддя Нахімовського районного

суду м. Севастополя
І.А. Пекарініна