МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
________________________________________________________________________
___________________________________________
Номер провадження №2/521/561/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 23» січня 2014 року
м. Одеса

Малиновського районний суд м. Одеси

В складі: головуючого - судді Жуган Л.В.

при секретарі: - Тітовій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.
Одеси 09.09.2013 року звернувся позивач
ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення грошових коштів зазначаючи,
між ним та ОСОБА_4 25.12.2008 року було
укладено договір позики, у вигляді
розписки, за умовами якого ОСОБА_3
позичив ОСОБА_4 485000 доларів США зі
строком повернення до 01.02.2013 року в
гривневому еквіваленті по курсу НБУ на
день повернення боргу. Договором
позики розмір процентів
встановлювався на рівні облікової
ставки НБУ, що на час звернення до суду
станом на 13.08.2013 року - складає 6,5%.
Дружина ОСОБА_4 - відповідач ОСОБА_5
надала свою письмову згоду на
одержання такої позики, що зазначила
своїм підписом у розписці.

У зв'язку із тим, що відповідач ОСОБА_4, у
встановлений сторонами строк не
повернув суму боргу, і в теперішній час
ухиляється від повернення боргу
позивач звернувся до суду. Враховуючи,
що відповідач ОСОБА_5 надала згоду на
отримання позики ОСОБА_4, позивач
ОСОБА_3 посилаючись на те, що подружжя
ОСОБА_4 повинно нести солідарну
відповідальність по договору позики,
просив суд стягнути в солідарному
порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
заборгованість за договором позики у
загальному розмірі 4244882 гривень, з яких:
сума боргу за позикою - 485000 доларів США,
що в гривневому еквіваленті за курсом
НБУ складає - 3876605 гривень; неустойка у
вигляді 3% річних у розмірі 485000 доларів
США, що в гривневому еквіваленті за
курсом НБУ складає - 116298 гривень;
нараховані проценти за обліковою
ставкою НБУ 6,5% у розмірі 31525 доларів
США, що гривневому еквіваленті складає
- 251979 гривень та понесені судові
витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
його представник за довіреністю
ОСОБА_6, заявлені позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, просили їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 за
ордером та витягом з угоди - адвокат
ОСОБА_7, на підставі наданих, згідно
витягу з угоди повноважень, заявлені
позовні вимоги визнав у повному обсязі,
про що надав суду письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_5, заявлені позовні
вимоги визнала у повному обсязі, не
заперечувала проти їх задоволення про
що надала суду відповідну письмову
заяву.

Дослідивши матеріали справи, надавши
оцінку поданим доказам, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
з наступних підстав.

Згідно оригіналу розписки складеної
власноруч особисто ОСОБА_4 25.12.2008 року,
вбачається, що ОСОБА_4 отримав у позику
від ОСОБА_3 для потреб сім'ї грошові
кошти у розмірі 3778150 (три мільйони
сімсот сімдесят вісім тисяч сто
п'ятдесят) гривень, що становить 485000
(чотириста вісімдесят п'ять тисяч)
доларів США по курсу НБУ станом на
25.12.2008 року, під процентну ставку у
розмірі облікової ставки НБУ. ОСОБА_4
зобов'язався повернути позику в
повному розмірі в гривнях до 01.02.2013 року
в сумі еквівалентній 485000 (чотириста
вісімдесят п'ять тисяч) доларів США по
курсу НБУ на дату повернення боргу.
Відповідач ОСОБА_5 25.12.2008 року власноруч
зробила у розписці запис: «З розпискою
ознайомлена, проти позики не
заперечую».

За ст. 1047 ЦК України договір позики
укладається в письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Аналіз частини другої статі 1047 ЦК
України свідчить про те, що розписка є
документом, що підтверджує його
укладення, тому надаючи правову
кваліфікацію виниклим
правовідносинам, суд вважає, що між
сторонами був укладений правочин,
волевиявлення сторін якого закріплене
в розписці.

Докази, що спростовують заявлену
позивачем вимогу про стягнення боргу,
суду не подані.

Суд, виходячи з презумпції
правомірності правочинів закріпленої
статтею 204 ЦК України, вважає, що між
сторонами виникли зобов'язальні
правовідносини, а саме з
правовідносини, що випливають з
договору позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

З наданого суду свідоцтва про
одруження виданого повторно 20.04.1998
року, вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
13.01.1990 року у відділі РАГС виконкому
Одеської міської ради зареєстрували
шлюб, актовий запис №27.

Згідно ч.2 ст. 65 СК України при укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її згоди, якщо
цей договорі виходить за межі дрібного
побутового.

Враховуючи, що співвідповідач ОСОБА_5,
як дружина позичальника ОСОБА_4, не
заперечувала проти позики ОСОБА_4 в
інтересах сім'ї грошових коштів у
ОСОБА_3, у судовому засіданні визнала
факт використання отриманих у позику
коштів в інтересах сім'ї, суд вважає, що
вона також повинна нести солідарну
відповідальність за порушення ОСОБА_4
умов договірного зобов'язання за
позикою від 25.12.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
визначено, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Виходячи з положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді трьох
процентів річних виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у отриманні компенсації
від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредитора.

Так як відповідачами не надано доказів
належного виконання зобов'язання, суд
вважає, що відповідачі прострочили
виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Згідно п.11 Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі»у разі визнання
відповідачем позову, яке не суперечить
закону, не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, суд у
мотивувальній частині рішення може
вказати лише про визнання позову та
прийняття його судом.

Згідно курсу валют НБУ України станом
на 03.09.2013 року 100 доларів США в
гривневому еквіваленті становить 799
гривень 30 коп., та відповідно до
Постанови НБУ №315 від 09.08.2013 року розмір
облікової ставки НБУ з 13.08.2013 року
становить 6,5%.

Враховуючи викладене, з відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5 підлягає стягненню сума
боргу у загальному розмірі 4244882
гривень, з яких: сума боргу за позикою -
485000 доларів США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ складає - 3876605
гривень; неустойка у вигляді 3% річних у
розмірі 485000 доларів США, що в
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
складає - 116298 гривень; нараховані
проценти за обліковою ставкою НБУ 6,5% у
розмірі 31525 доларів США, що гривневому
еквіваленті складає - 251979 гривень та
понесені судові витрати.

За ст. 79 ЦПК України, судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що при подачі
позову, позивач сплатив судовий збір у
розмірі 3441 гривня, що підтверджується
квитанцією №6695.176.1 від 09.09.2013 року,
доданою до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Враховуючи вищенаведене, принцип
обов'язковості виконання зобов'язання,
принцип недопустимості односторонньої
відмови від виконання зобов'язання, суд
задовольняє позовні вимоги, стягує з
відповідачів суму боргу з урахуванням
3% річних, процентів у розмірі облікової
ставки НБУ та судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення грошових коштів -
задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму
боргу за договором позики у загальному
розмірі 4244882 (чотири мільйони двісті
сорок чотири тисячі вісімсот
вісімдесят дві) гривні, що складається
із: суми боргу - у розмірі 3876605 (три
мільйони вісімсот сімдесят шість тисяч
шістсот п'ять) гривень; неустойки у
розмірі 3% річних - 116298 (сто шістнадцять
тисяч двісті дев'яносто вісім) гривень;
процентів від суми позики - 251979 (двісті
п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот
сімдесят дев'ять) гривень та витрати
по оплаті судового збору у розмірі 3441
(три тисячі чотириста сорок одна)
гривня.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10-ти днів з дня
проголошення.

Суддя:
Л.В. Жуган