АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № № апеляційного
провадження:22-796-706 Головуючий у суді
першої інстанції: Ільєва Т.Г. Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Семенюк
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 8 жовтня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
Державної казначейської служби
України про відшкодування майнової
шкоди, завданої внаслідок вчинення
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 8 жовтня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на
рішення суду, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог, вважаючи,
що судом порушені норми матеріального
та процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, хоча були повідомлены про
час та місце розгляду справи належним
чином, про причини неявки суду не
повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів вважає за
можливе слухати справу у відсутність
не з'явившихся осіб.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовною заявою до Державної
казначейської служби України про
відшкодування майнової шкоди, завданої
внаслідок вчинення злочину.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що йому на підставі
генерального доручення громадянином
ОСОБА_4 був проданий автомобіль марки
«МАН 25.372», реєстраційний номер НОМЕР_1,
який він за дорученням на право
керування строком до 2014 року надав
громадянину ОСОБА_5, а пізніше, 25.12.2005
року вони уклали між собою договір про
передачу зазначеного автомобіля та
причепа до нього в оренду громадянину
ОСОБА_5 терміном до 18.02.2006 року,
відповідно до умов якого ОСОБА_5
зобов'язаний сплачувати щомісячно 5 000,00
грн. орендної плати. Письмовий договір
супроводжувався актом прийому -
передачі та оцінкою транспортного
засобу в розмірі 125 000,00 грн.

11.06.2006 р. та 13.06.2006 р. позивач відмінив
доручення, які давав ОСОБА_5 на право
керування автомобілем та причепом.

13.06.2006 р. написав заяву в Садгірській РВ
міліції з приводу того,що ОСОБА_5
відмовляється повернути автомобіль та
причеп, погрожуючи при цьому фізичною
розправою, після чого автомобіль було
співробітниками міліції доставлено на
стоянку по вул. Фастівській.

23.06.2006 р. позивач на стоянці по вул.
Фастівській не знайшов свій
автомобіль, у зв'язку із чим подав заяву
до Першотравневого РВ міліції про
викрадення машини, тобто вчинення
злочину та порушення кримінальної
справи відносно ОСОБА_5

З 24.06.2006 р. автомобіль перебуває у
розшуку, що підтверджується довідкою
ВДАІ від 29.09.2006р. №8/3510.

Зазначає, що кримінальна справа
розслідується безрезультатно більше
семи років і протягом цього часу
приймаються численні незаконні
рішення органів досудового слідства,
має місце протиправна бездіяльність,
результатом якої є порушення його
права на мирне володіння приватним
майном. Матеріальна шкода, яка завдана
йому, полягає у тому, що за період з
червня місяця 2006 року по даний час, він
не може використовувати придбаний
транспортний засіб та позбавлений
отримувати дохід від здачі ТЗ в оренду.

Визначаючи розмір завданої шкоди,
виходив з вартості транспортного
засобу, яка вказана в акті прийому -
передачі, тобто в сумі 125 000,00 грн., яку
просив стягнути з Державної
казначейської служби України на його
користь, в якості відшкодування
майнової шкоди завданої внаслідок
вчинення злочину.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.06
р. заступником прокурора
Першотравневого району м. Чернівці
Михайлішиним Д.М. за наслідками
звернення позивача порушено
кримінальну справу за фактом
заволодіння чужим майном шляхом
шахрайства за ознаками складу злочину,
передбаченого ч. І ст. 190 КК України, а
матеріали направлено для
розслідування в СВ Першотравневого РВ
УМВС України в Чернівецькій області.

В подальшому за наслідками
розслідування кримінальної справи №
10-069078, слідчими неодноразово
виносилися постанови про закриття
кримінальної справи за відсутністю в
діях ОСОБА_5 ознак складу злочину,
передбаченого ч.І ст.190 КК України, які
скасовувалися, а матеріали
направлялися для подальшого
розслідування.

05.07.2012 р. слідчим СВ Першотравневого РВ
УМВС України в Чернівецькій області
Колесником В.О. прийнято рішення про
закриття кримінальної справи на
підставі п.2 ст.6 КПК України, яке 06.08.2012
року скасовано прокуратурою району та
справа направлена для організації
досудового розслідування в СВ
Першотравневого РВ УМВС України в
Чернівецькій області.

За наслідками досудового
розслідування слідчим 02.09.2012 р.
винесено постанову про закриття
кримінальної справи за відсутністю в
діях ОСОБА_5 складу злочину,
передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

В подальшому - 08.07.2013 р. за заявою ОСОБА_3
від 05.07.2012 р. відомості про вчинення
кримінального правопорушення були
внесені до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0001047.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України майнова
шкода, завдана майну фізичної особи яка
потерпіла від кримінального
правопорушення, відшкодовується
відповідно до закону. Шкода, завдана
потерпілому внаслідок кримінального
правопорушення, компенсується йому за
рахунок державного бюджету України у
випадках та порядку, передбачених
законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
стаття 1177 ЦК України переважно не
формулює норм прямої дії, які б
регулювали відносини щодо
відшкодування майнової шкоди, завданої
фізичній особі внаслідок злочину.
Встановлено лише, що держава
відшкодовує майнову шкоду, завдану
майну фізичної особи злочином, якщо не
встановлено особу, яка вчинила злочин,
або якщо вона є неплатоспроможною. Інші
умови та порядок відшкодування
майнової шкоди, завданої майну
фізичної особи внаслідок злочину,
мають визначатися законом. Зазначення
при цьому про встановлення законом не
тільки порядку, а й умов відшкодування
шкоди виключає пряме застосування ст.
1177 ЦК України до прийняття
відповідного закону.

На теперішній час умови та порядок
відшкодування майнової шкоди, завданої
майну фізичної особи, яка потерпіла від
злочину, відповідно до частини 2 ст. 1177
ЦК України законом не встановлені.

Оскільки, на даний час такого закону не
прийнято та можливість розслідування
вищевказаної кримінальної справи і
встановлення винної особи у завданні
майнової шкоди позивачем не вичерпана,
стягнення на користь позивача 125 000,00
грн. на відшкодування завданої
майнової шкоди злочином за рахунок
коштів Державного бюджету України є
передчасним.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що судом
першої інстанції не враховано
тривалість розгляду кримінальної
справи, не враховано положення ст. 1177 ЦК
України, що майнова шкода, завдана
майну фізичної особи внаслідок
злочину, відшкодовується державою,
якщо не встановлено особу, яка вчинила
злочин, або якщо вона є
неплатоспроможною, оскільки ці доводи
спростовуються матеріалами справи.

Так, судом встановлено, що органами
досудового слідства встановлено особу,
причетну до злочину та порушено справу
відносно ОСОБА_5, постанову про
закриття кримінальної справи відносно
ОСОБА_5 скасовано ухвалою апеляційного
суду Чернівецької області від 25
вересня 2009 року та справу направлено
прокурору Чернівецької області для
відновлення досудового слідства.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
передчасності заявлення даного позову.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 8 жовтня 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді