РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

09 січня 2013 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді -
Подзігун Г.В.

при секретарі-
Голубашенко Т.О.

за участю представників відповідачів-
Бондарь В.В.

Шіян Т.О.

третьої особи -
ОСОБА_2

представника третьої особи -
ОСОБА_3

прокурора -
Андросової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Миколаївської міської ради,
Адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради, третя
особа ОСОБА_2, про оскарження
рішення та розпорядження органу
місцевого самоврядування.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати незаконим та скасувати
розпорядження Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради № 103-р від 19.03.2012 року.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Миколаївської міської ради від
№21/34 від 11.10.2012 року.

Стягнути з Миколаївської міської
ради на користь ОСОБА_4 судовий збір в
розмірі 229,40 грн.

Стягнути з Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради на користь держави
судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.

490/14079/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2013 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді -
Подзігун Г.В.

при секретарі-
Голубашенко Т.О.

за участю представників відповідачів-
Бондарь В.В.

Шіян Т.О.

третьої особи -
ОСОБА_2

представника третьої особи -
ОСОБА_3

прокурора -
Андросової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Миколаївської міської ради,
Адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради, третя
особа ОСОБА_2, про оскарження рішення та
розпорядження органу місцевого
самоврядування.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до
Миколаївської міської ради,
Адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради та просив
визнати незаконим та скасувати
розпорядження Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради № 103-р від 19.03.2012 року,
визнати незаконним та скасувати
рішення Миколаївської міської ради від
№21/34 від 11.10.2012 року.

Свої вимоги обґрунтував тим, що вказані
рішення та розпорядження органів
місцевого самоврядування порушують
його право власника, а саме право на
володіння та розпорядження житловим
будинком та земельною ділянкою, на які
він законним шляхом набув право
власності.

Позивач в судове засідання не з'явився,
направив до суду свого представника
який надав суду заяву про розгляд
справи за його відсутності, вимоги
позову підтримав.

Представник відповідача Миколаївської
міської ради Бондарь В.В. в судовому
засіданні вимоги позову не визнав та
пояснив, що міська рада наділена правом
у випадку наявності порушень чинного
законодавства самостійно скасовувати
власне рішення та у разі виявлення
таких порушень зобов'язана це робити,
за такого при скасуванні рішення діяла
в межах повноважень та відповідно до
вимог чинного законодавства.

Представник відповідача Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради Шиян Т.О. в судовому
засіданні вимоги позову не визнала,
просила в задоволені позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 проти задоволення позову
заперечували.

Прокурор Андросова І.О. просила в
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
доводи позову, дослідивши письмові
докази, суд вважає позовні вимоги
обгрунтованими виходячи з наступного.

Згідно п.4 рішення Миколаївської
міської ради від 07.07.2011 року №7/25 «Про
залучення, надання, передачу у
власність, спільну сумісну та спільну
часткову власність, надання в оренду
земельних ділянок громадянам, зміну
цільового призначення земельної
ділянки та внесення змін до рішень
міської ради та виконкому міської ради
по Центральному району м.Миколаєва"
позивачу було затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки загальною площею 1150 кв.м., у
тому числі 1000 кв.м. для надання у
власність, 150 кв.м. для передачі в оренду
терміном 25 років з віднесенням її до
земель житлової забудови для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1.

Пунктом 4.2 вищевказаного рішення
ОСОБА_4 було надано у власність
земельну ділянку площею 1000 кв.м. із
домоволодіння загальною площею 1150 кв.м.
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1.

При цьому пунктом 4.3 цього ж рішення
ОСОБА_4 передано в оренду терміном на 25
років земельну ділянку площею 150 кв.м.
по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

Згідно рішення Миколаївської міської
ради від 07 липня 2011 року №7/25 ОСОБА_4
виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№648117 на земельну ділянку площею 0,1000 га
по АДРЕСА_2.

Відповідно до п.1 розпорядження
Адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради від 22.11.2011
року №769-р було визнано готовим до
експлуатації житловий будинок літ.
«А-1» площею забудови 46,6 кв.м., загальною
площею 32,1 кв.м., житловою площею 24,6 кв.м.,
сіни літ. «а» площею забудови 18,8 кв.м.,
загальною площею 13,1 кв.м., разом по
житловому будинку літ. «А-1» загальна
площа 45,2 кв.м., житлова площа 24,6 кв.м., по
АДРЕСА_1.

На підставі вищевказаного
розпорядження Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради та рішення Виконкому
Миколаївської міської ради від 22.11.2011
року №1239 ОСОБА_4 було видано свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
а саме: житловий будинок літ. «А»
загальною площею 45,2 кв.м., житловою
площею 24,6 кв.м., із спорудами від 05.12.2011
року, яке було зареєстроване в ММБТІ
14.12.2011 року за №23693.

Як пояснила в судовому засіданні
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько
ОСОБА_9 який проживав за адресою:
АДРЕСА_1.

27.04.2011року ОСОБА_2 звернулася до Першої
державної нотаріальної контори з метою
оформлення спадщини після смерті її
дядька ОСОБА_9, але у видачі свідоцтва
про право на спадщину їй було
відмовлено у зв'язку з ненаданням
необхідних документів які б
підтверджували родинні відносини зі
спадкодавцем та документів
підтверджуючих право власності
спадкодавця на житловий будинок
АДРЕСА_1

Рішенням Центрального районного суду
м.Миколаєва від 03.04.2012 року було
встановлено факт, що ОСОБА_9 є рідним
дядьком ОСОБА_2

В подальшому ОСОБА_2 стало відомо, що
власником будинку та земельної ділянки
за адресою м.Миколаїв АДРЕСА_1 є ОСОБА_4,
що позбавило її права отримати
спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її
рідного дядька ОСОБА_9. у зв'язку з чим
вона звернулася із заявою до
прокуратури Центрального району
м.Миколаєва.

04.05.2012 року прокуратура Центрального
району м.Миколаєва звернулася з
протестом до Миколаївської міської
ради, в якому посилалася на порушення
вимог ст.ст. 1,56 ЗУ «Про землеустрій» та
вказала, що при виготовленні технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку не були
зображені на земельній ділянці об'єкти
нерухомого майна. У зв'язку з чим
прокуратура Центрального району
м.Миколаєва у своєму протесті вимагала
скасувати п.п. 4, 4.1, 4.2, 4.3 рішення
Миколаївської міської ради №7/25 від
07.07.2011 року.

Рішенням від 11.10.2012 року №21/34
Миколаївська міська рада задовольнила
протест прокуратури Центрального
району м.Миколаєва та визнала такими,
що втратили чинність пункти 4, 4.1, 4.2 , 4.3
рішення Миколаївської міської ради
№7/25 від 07.07.2011 року.

При цьому 05.03.2012 року прокуратура
Центрального району м.Миколаєва
звернулася до Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради з протестом, в якому
посилалася на порушення вимог ч.2 ст.19
Конституції України, ст. 393 ЦК України у
зв'язку з тим, що при прийняті рішення
Адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради не
врахувала, що громадянин ОСОБА_9
померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 одноосібно
проживав до жовтня 2010 року в одній з
будівель побудованих у 1923 року яка
розташована на земельній ділянці по
АДРЕСА_1. У зв'язку з чим прокуратура у
своєму протесті вимагала скасувати
розпорядження голови Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради від 22.11.2011 року №769-р «Про
готовність до експлуатації житлового
будинку по АДРЕСА_1».

Розпорядженням Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради від 19.03.2012 року №103-р
вищевказаний протест прокуратури було
задоволено, а розпорядження голови
Адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради від 22.11.2011
року №769-р було скасовано.

Однак суд вважає, що при скасуванні
вказаних актів відповідачами був
порушений передбачений законодавством
порядок їх скасування.

Так статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до положень статті 1 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації", виконавчу владу в
областях і районах, містах Києві та
Севастополі здійснюють місцеві
державні адміністрації. Місцева
державна адміністрація є місцевим
органом виконавчої влади і входить до
системи органів виконавчої влади.
Місцева державна адміністрація в межах
своїх повноважень здійснює виконавчу
владу на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Частиною першою та другою статті 6
вказаного Закону передбачено, що на
виконання Конституції України,
законів України, актів Президента
України, Кабінету Міністрів України,
міністерств та інших центральних
органів виконавчої влади, власних і
делегованих повноважень, голова
місцевої державної адміністрації в
межах своїх повноважень видає
розпорядження, а керівники управлінь,
відділів та інших структурних
підрозділів - накази. Розпорядження
голів місцевих державних
адміністрацій, прийняті в межах їх
компетенції, є обов'язковими для
виконання на відповідній території
всіма органами, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами та громадянами.

Згідно з частиною четвертою статті 41
цього Закону акти місцевих державних
адміністрацій ненормативного
характеру, прийняті в межах їх
повноважень, набирають чинності з
моменту їх прийняття, якщо самими
актами не встановлено пізніший термін
введення їх у дію. Ці акти доводяться до
їх виконавців, а при потребі -
оприлюднюються.

Крім того, частинами першою та третьою
статті 43 зазначеного Закону
передбачено, що акти місцевих
державних адміністрацій, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
актам Президента України та Кабінету
Міністрів України або інтересам
територіальних громад чи окремих
громадян, можуть бути оскаржені до
органу виконавчої влади вищого рівня
або до суду. Розпорядження голови
державної адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Статтею 39 цього Закону дано вичерпний
перелік повноважень голів місцевих
державних адміністрацій, до якого не
входить скасування власних попередніх
розпоряджень.

Отже, законодавством чітко визначено
коло суб'єктів, яким надані
повноваження щодо скасування
розпоряджень голови державної
адміністрації. Такими суб'єктами є
Президент України, голова місцевої
державної адміністрації вищого
рівня або суд.

Виходячи із системного аналізу
вказаних норм, суд дійшов висновку, що
скасування власного розпорядження
головою місцевої державної
адміністрації виходить за межі його
повноважень та суперечить вимогам
Закону.

Відповідно до частини восьмої статті
118 Конституції України рішення голів
місцевих державних адміністрацій, що
суперечать Конституції та законам
України, іншим актам законодавства
України, можуть бути відповідно до
закону скасовані Президентом України
або головою місцевої державної
адміністрації вищого рівня.

Відповідно до ст.393 ЦК України правовий
акт органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, який
не відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.Власник майна, права
якого порушені внаслідок видання
правового акта органом державної
влади, органом влади Автономної
Республіки Крим або органом місцевого
самоврядування, має право вимагати
відновлення того становища, яке
існувало до видання цього акта. У разі
неможливості відновлення попереднього
становища власник має право на
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

Конституційний суд України у п. 5
рішення від 16.04.09р № 7-рп/2009 у справі №
1-9/2009 за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25,
частини чотирнадцятої статті 46,
частин першої, десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" (справа
про скасування актів органів місцевого
самоврядування) вказав, що в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74
Закону).Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування,
вичерпують свою дію фактом їхнього
виконання, тому вони не можуть бути
скасовані чи змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Відповідно до статті 121 Конституції
України прокуратура України становить
єдину систему, на яку покладається, в
тому числі, і нагляд за додержанням
законів органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими і службовими особами.

Статтями 1, 9 Закону України "Про
прокуратуру" встановлено, що
прокурорський нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
місцевими радами, їх виконавчими
органами, здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами, предметом нагляду за
додержанням і застосуванням законів є,
також і відповідність актів, які
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам.

Статтею 21 вказаного Закону
передбачено, що протест на акт, що
суперечить закону, приноситься
прокурором, його заступником до органу,
який його видав, або до вищестоящого
органу. У такому ж порядку
приноситься протест на незаконні
рішення чи дії посадової особи. У
протесті прокурор ставить питання про
скасування акта або приведення його у
відповідність з законом, а також
припинення незаконної дії посадової
особи, поновлення порушеного права.
Протест прокурора зупиняє дію
опротестованого акта і підлягає
обов'язковому розгляду відповідним
органом або посадовою особою у
десятиденний строк після його
надходження. Про наслідки розгляду
протесту в цей же строк повідомляється
прокурору.

Тобто, відповідно до зазначених норм
права, протест прокурора не є рішенням
суб'єкта владних повноважень,
обов'язковим для виконання; протест - це
думка прокурора, яка надсилається
відповідному органу для вирішення
питання по суті, а тому не дає підстав
цьому органу діяти з перевищенням
наданих йому повноважень.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов
висновку, що внаслідок прийняття
відповідачами оскаржуваних позивачем
актів органу місцевого самоврядування
порушено право ОСОБА_4, яке підлягає
повноленню в судовому порядку.

Тому слід визнати незаконними та
скасувати розпорядження Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради № 103-р від 19.03.2012 року та
рішення Миколаївської міської ради від
№21/34 від 11.10.2012 року.

В силу ст. 88 ЦПК України з Миколаївської
міської ради на користь позивача слід
стягнути судовий збір в розмірі 229,40
грн., з Адміністрації Центрального
району Миколаївської міської ради на
користь держави підлягає стягненню
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради № 103-р від 19.03.2012 року.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Миколаївської міської ради від
№21/34 від 11.10.2012 року.

Стягнути з Миколаївської міської
ради на користь ОСОБА_4 судовий збір в
розмірі 229,40 грн.

Стягнути з Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради на користь держави
судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.