Справа № 2-701/11
Провадження № 22-ц/779/124/2014
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р.М.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої-судді: Шалаути
Г.І.,

суддів: Ковалюка Я.Ю.,
Матківського Р.Й.,

секретаря: Бойчука Л.М.,

з участю: представника
апелянта - ОСОБА_2

позивачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення аліментів на
утримання повнолітньої дочки, яка
продовжує навчатися, за апеляційною
скаргою представника апелянта ОСОБА_4 -
адвоката ОСОБА_5 на заочне рішення
Городенківського районного суду від 8
листопада 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з вказаним позовом, мотивуючи його
тим, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_4. За
час шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ними розірвано
26.09.1996 року, дочка після розірвання
шлюбу проживає з нею та перебуває на її
утриманні. На підставі судового
рішення відповідач сплачував на
утримання дочки аліменти до досягнення
нею повноліття в мінімальних розмірах.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року дочка досягла
повноліття, але продовжує навчатися на
денній формі навчання в Одеській
національній академії зв'язку
ім.О.Попова, не працює, потребує
матеріальної допомоги. Їй самій
утримувати дочку важко, відповідач
працює за межами України (в Іспанії), не
має інших неповнолітніх дітей, має
дохід в місяць більше тисячі євро, має
задовільний стан здоров'я, а тому
вважає, що він спроможний надавати
матеріальну допомогу дочці у твердому
грошовому розмірі по 800 грн. щомісячно,
починаючи з часу подачі позову - з 02.09.2011
року до 30.06.2014 року - закінчення нею
навчання.

Заочним рішенням Городенківського
районного суду від 8 листопада 2011 року
позов задоволено. Присуджено
стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 на
утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6,
яка навчається, у твердому грошовому
розмірі по 800 грн. щомісячно, починаючи
з 13.11.2013 року до 30.06.2014 року. Стягнуто з
ОСОБА_4 в користь держави 51 грн.
держмита та 120 грн. витрат по сплаті ІТЗ.

На зазначене рішення представник
відповідача - адвокат ОСОБА_5 подав
апеляційну скаргу, в якій зазначив, що
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому воно підлягає скасуванню, з
наступних підстав. Суд неповно,
невсесторонньо дослідив обставини
справи, постановив рішення без
будь-яких доказів про дохід
відповідача, не врахував, що на
утриманні у нього знаходиться
непрацездатна мати - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2. На думку апелянта, суд
неправильно застосував норму
матеріального права - ст.180 СК України,
дія якої поширюється лише на
неповнолітніх дітей. Апелянт також
вважає, що при вирішення питання
розміру аліментів суд повинен був
враховувати положення ст.182 СК України
та дослідити обставини, зазначені у
ній. Представник апелянта зазначив, що
відповідач дійсно тривалий час працює
і проживає за кордоном, до повноліття
дочки сплачував аліменти за рішенням
суду, до 2008 року працював у будівельній
компанії, яка через кризові явища
припинила свою діяльність, у 2011 році
відповідач отримував допомогу по
безробіттю його дохід склав 2257,80 євро.
Посилаючись на наведене, апелянт
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким в
позові відмовити.

В засіданні суду апеляційної інстанції
представник апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав з
мотивів, викладених у ній та надав
докази про те, що відповідач у 2011 році
отримував допомогу по безробіттю та
його дохід складав 2257,80 євро. Просив
апеляційну скаргу задовольнити.

Позивачка в суді апеляційної інстанції
доводів апеляційної скарги не визнала,
пояснила, що рішення суду відповідає
обставинам справи та є законним,так як
її матеріальне становище є вкрай
незадовільне, вона є інвалідом 3-ої
групи, хворіє онкозахворюванням,
прийняла 2 курси хіміотерапії у 2013 році,
при доході 1500 грн. більшу частину
коштів витрачає на своє лікування,
дочка прописана і проживає з нею за
однією адресою -АДРЕСА_1, а на час
навчання тимчасово живе у гуртожитку,
потребує матеріальної допомоги, так як
форма навчання є платна, згідно
договору від 01.09.2011 року №ІЄМД-11-38
загальна сума оплати за навчання
становить 10500 грн. з 01.09.2011 року по 30.06.2014
року(в рік 3500 грн.), крім того потрібні
кошти на харчування, одяг, проїзд, яких
вона їй самостійно не може надати.
Позивачка зазначила, що аліменти до
повноліття на дочку були присуджені в
мінімальному розмірі та їх сплачували
батьки відповідача, а не відповідач,
який приховував свої доходи, працював у
будівельних фірмах в Іспанії, мав
високі заробітки та немає інших
утриманців. Просила апеляційну скаргу
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, позивачку,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши їх доказами, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не є обґрунтованою
та не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Колегією встановлено, що ОСОБА_3
перебувала в шлюбі з ОСОБА_4.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка -
ОСОБА_6. Шлюб між сторонами розірвано
26.09.1996 року, дочка після розірвання
шлюбу проживає з позивачкою та
перебуває на її утриманні, що
підтверджується ксерокопіями
паспортів матері та дочки про те, що
вони зареєстровані за однією адресою -
АДРЕСА_1(а.с.2, 3, 4). Після досягнення
повноліття дочка продовжує навчання на
денній платній формі навчання, що
підтверджується договором від 01.09.2011
року №ІЄМД-11-38 , укладеним між ОСОБА_6 та
Одеською національною академією
зв'язку в особі ректора Воробієнко П.П.
Загальна сума оплати за навчання
становить 10500 грн. з 01.09.2011 року по 30.06.2014
рік. Дочка потребує матеріальної
допомоги.

З довідки Івано-Франківського
обласного клінічного диспансеру від
26.06.2013 року та виписки з історії хвороби
№6126 видно, що позивачка хворіє
онкологічним захворюванням «С-р шийки
матки 2-ої ст.», пройшла курс променевої
терапії та має ряд інших супутніх
захворювань. Заочним рішенням
Городенківського районного суду від 8
листопада 2011 року присуджено стягувати
з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 на утримання
повнолітньої дочки ОСОБА_6, яка
навчається, у твердому грошовому
розмірі по 800 грн. щомісячно, починаючи
з 13.11.2013 року до 30.06.2014 року - закінчення
навчання.

Доводи апелянта про те, що суд
застосував не ту норму матеріального
права, не заслуговують на увагу та не
вливають на постановлене рішення,
оскільки ст.ст.200, 201 СК України хоча
формально регулюють спори між батьками
щодо визначення розміру аліментів на
утримання повнолітніх дітей, які
продовжують навчання, однак з
відсилкою визначення розміру
аліментів до обставин, зазначеними
ст.ст.180, 182 СК України. Обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дітей виникає
за наявності сукупності таких
обставин: продовження дитиною навчання
після досягнення повноліття, потреби
дитини у матеріальній допомозі,
матеріальної спроможності
батька(матері) надавати таку допомогу
повнолітній дитині.

Подаючи апеляційну скаргу представник
апелянта посилався на те, що суд не
врахував обставин, викладених у ст.182 СК
України(стан здоров'я та матеріальне
становище сторін, матеріальне
становище дитини, наявність інших
утриманців у платника аліментів тощо),
а також на те, що позивачка не надала
доказів про доходи відповідача, що суд
не врахував, про наявність у нього на
утриманні матері похилого віку та що не
дослідив чи є відповідач матеріально
спроможний надавати таку допомогу
повнолітній дочці. Посилаючись на такі
доводи, ним не надано жодних доказів на
їх обґрунтування за винятком
одного-довідки про те, що в 2011 році
відповідач отримував допомогу по
безробіттю в сумі 2280 євро. Представник
відповідача не надав жодних доказів
про матеріальне становище відповідача
за 2012, 2013 роки, за які присуджено сплату
аліментів, не надав доказів про стан
його здоров'я чи непрацездатність, а
також про те, що будівельна фірма, в
якій працював відповідач припинила
свою діяльність, не надав доказів про
те, що у відповідача на утриманні
знаходиться мама - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
бо жодної квитанції про перерахування
на її адресу будь-яких коштів з Іспанії
в добровільному порядку чи за рішенням
суду не долучив до апеляційної скарги.
Більше того, посилання представника
апелянта на те, що відповідач сплачував
аліменти на дочку ОСОБА_9 до досягнення
нею повноліття, спростовуються
долученими до матеріалів справи
ксерокопіями квитанцій поштових
переказів в адресу позивачки( а.с.53-68),
які засвідчують, що такі кошти не
пересилалися з Іспанії, а з місця
проживання матері відповідача та
вираховувалися з мінімальної зарплати
працюючих осіб в Україні, про що
підтверджувала позивачка та свідчить
їх мізерний розмір. Так, з 2002 року по 2005
роки такі поштові перекази позивачка
отримувала в розмірі від 40 грн. до 70
грн., з 2006 року по 2007 роки - від 117 грн. до
166 грн., з 2008 року по 2009 року від 189 грн. по
213 грн., а з 2010 по 2011 роки - 367 грн.(а.с.53-68),
що явно не відповідало ? частині доходу
відповідача, який легально працював
Іспанії на будівельних фірмах,
скриваючи свої доходи від позивачки.

Відповідно до ст.60 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Доказуванню
сторонами підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких виник спір.

Оскільки представником апелянта не
представлено жодних доказів про доходи
відповідача за 2012-2013 роки, також не
надано доказів про те, що в нього на
утриманні є інші утриманці та що він
має поганий стан здоров'я або є
непрацездатним, а отже не доведено його
матеріальної неспроможності надавати
матеріальну допомогу повнолітній
дочці, яка продовжує навчатися і такої
потребує, колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга не є
обґрунтованою та не знаходить підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції.

Прийшовши до такого висновку, колегія
виходить із засад законності
розумності, справедливості та
відповідальності батьків за
забезпечення своїм дітям права на
освіту відповідно до бажання та
здібностей дітей та підготовки їх до
самостійного життя.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
апелянта ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5
відхилити.

Заочне рішення Городенківського
районного суду від 8 листопада 2011 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Судді
Г.І.Шалаута

Я.Ю.Ковалюк

Р.Й.Матківський