АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц-796/1746/2014
Головуючий у І інстанції Ластовка Н.Д.
Доповідач - Корчевний
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевській О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Товарницькій А.В.

Розглянувши апеляційну скаргу
позивача ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 13 листопада 2013 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Креді Агріколь Банк», 3-тя особа -
ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки
припиненим в частині відповідальності,
колегія суду -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до АТ
«Індустріально-Експортний Банк», третя
особа - ОСОБА_3, в якому просить визнати
Договір іпотеки від 27 травня 2008 року
укладений між ним та відповідачем
припиненим в частині зобов»язання 12, що
належить АТ «Індустріально-Експортний
Банк» з моменту підписання Додаткової
угоди до Кредитного договору між
позичальником та відповідачем,
заборонити відповідачу здійснювати
забезпечення, своїх грошових вимог по
зобов»язанню позичальника за рахунок 12
частини майна, що належить АТ
«Індустріально-Експортний Банк».

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 27 травня 2008 року між ним та
відповідачем був укладений договір
іпотеки для забезпечення виконання
зобов»язання третьої особи ОСОБА_3
перед відповідачем на підставі
Кредитного договору №97-08-Ж від 27.05.2008
року

Зазначав, що відповідач ПАТ «Креді
Агріколь» здійснив збільшення
основного зобов»язання та відсотків по
ньому без згоди на це позивача ОСОБА_1
(майнового поручителя), вказав, що
майнова порука припиняється у разі
зміни зобов»язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 13 листопада 2013 року в
позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Креді
АгрікольБанк», 3-тя особа - ОСОБА_3 про
визнання договору іпотеки припиненим в
частині відповідальності - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
першоїінстанції ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу та просить
Дніпровського районного суду міста
Києва від 13 листопада 2013 року скасувати
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Пославшись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що при
укладанні Договору іпотеки він
виступив майновим поручителем
позичальника та надав в забезпечення
грошового зобов»язання позичальника
перед відповідачем 12 частину
нерухомого майна.

Крім того, вказує, що вважав, що
забезпечує своїм майном зобов»язання
позичальника, яке було визначено в
Кредитному договорі в розмірі - 93 000
(дев»яносто три тисячі) доларів США -
тіло кредиту, 3,7% - відсотки за
користування кредитом, розмір яких
незмінний на весь строк дії Кредитного
договору та ставка FIDR, що на момент
укладення Кредитного та Іпотечного
договору становила 8,53 % та повинна була
діяти протягом першого року дії
Кредитного Договору.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку
про відмову в задоволенні апеляційної
скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що за своєю правою
природою порука та іпотека являються
різними видами забезпечення виконання
зобов»язання, а тому позивач помилково
ототожнює ці дві поняття.

Встановлено, що підстави для
припинення іпотеки - відсутні.
Припинення іпотеки не пов»язується з
підвищенням процентної ставки та не
потребується згода майнового
поручителя про зміну основного
зобов»язання, оскільки підстави
припинення іпотеки як окремого виду
забезпечення виконання зобов»язання,
безпосередньо врегульовані окремими
нормами цивільного закону, суд не може
вдаватися до аналогії закону й
застосовувати норми, які регулюють
підстави припинення інших видів
забезпечення виконання зобов»язання
незалежно від ступеня їх подібності в
суті відносин чи найменування сторін.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що відповідач здійснив збільшення
основного зобов»язання та відсотків по
ньому, без згоди на це апелянта та без
внесення відповідних змін до Договору
іпотеки, а також те, що відповідач не
повідомив його про таке збільшення
проте колегія суду не може прийняти до
уваги таке посилання, так як апелянту
було відомо про можливість щорічної
зміни відсоткової ставки по кредиту, та
можливість її підвищення чи зменшення,
оскільки в самому кредитному договорі
передбачена така можливість банку.

Посилання апелянта на те, що до даних
правовідносин слід застосовувати
норми законодавства, що регулюють
правовідносини щодо поруки є
необґрунтованими, так як
правовідносини між майновим
поручителем та кредитором за договором
Іпотеки регулюються виключно нормами
параграфу 6 «Застава» глави 49
Цивільного кодексу України та Законами
України «Про заставу» та «Про іпотеку»
і на ці правовідносини не
розповсюджуються норми, які регулюють
правовідносини, пов»язані з порукою, в
тому числі і щодо припинення поруки.

Відповідно до статей 526, 530 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинно
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а якщо у зобов'язанні
встановлений термін його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей термін.

Відповідно до ст.. 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Закон України «Про іпотеку» є
спеціальним законом, який регулює
відносини у сфері застави нерухомого
майна - іпотеки.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про
іпотеку», іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов»язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов»язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
іпотеку» майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за виконання
боржником основного зобов»язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

Суд першої інстанції вірно застосував
ст. 546 ЦК України застава та порука є
різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (ст..553-559 ЦК)
не застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотеко держателем за
виконання боржником основного
зобов»язання винятково в межах
вартості предмета іпотеки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Колегія суду приходить до висновку,
щорішення Дніпровського районного
суду міста Києва від 13 листопада 2013
року є законним, обґрунтованим та
скасуванню не підлягає, а апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 13 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: