АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа №22-ц/796/3574/2014 Головуючий
у 1 - й інстанції: КаліушкоФ.А.
Доповідач - Ратнікова В.М.
І М Е Н Е М У
27 лютого 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В.
при секретарі - Мурга М.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3
на ухвалу Дарницького районного суду
міста Києва від 16 січня 2014 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Святошинського районного суду міста
Києва, судді Святошинського районного
суду міста Києва Величко Тетяни
Олександрівни про відшкодування
моральної шкоди завданої незаконними
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Дарницького районного суду
міста Києва від 16 січня 2014 року
відмовлено у відкриті провадження в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Святошинського районного суду міста
Києва, судді Святошинського районного
суду міста Києва Величко Тетяни
Олександрівни про відшкодування
моральної шкоди завданої незаконними
Не погоджуючись з такою ухвалою
суду, позивач ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу Дарницького районного суду
міста Києва від 16 січня 2014 року
скасувати та ухвалити рішення по суті
Свою апеляційну скаргу мотивує
тим, що ухвала суду 1-ї інстанції
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вказує на те, що відмова суду в
прийнятті позовних та інших заяв,
скарг, оформлених відповідно до
чинного законодавства, є порушенням
права на судовий захист, яке згідно зі
ст.64 Конституції України не може бути
обмежене. Статтею 124 Конституції
України встановлено, що юрисдикція
судів поширюється на всі
правовідносини, які виникають в
державі. Проте, відмовляючи у
відкритті провадження у даній справі,
суд 1-ї інстанції повністю проігнорував
вказані положення закону та не взяв до
уваги, що відповідачем грубо порушено
права позивача передбачені
ст.ст.3,8,21,22,40,55,64,124,129 Конституції
України та заподіяно моральну шкоду у
розмірі 1 500 000 грн.
В судове засідання ОСОБА_3,
представник Святошинського районного
суду міста Києва та Величко Тетяни
Олександрівни не з'явились, про день та
час слухання справи судом повідомлені
у встановленому законом порядку,
причину неявки суду не повідомили, а
тому, колегія суддів вважає можливим
слухати справу в їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді
Ратнікової В.М., розглянувши справу в
межах доводів апеляційної скарги і
обґрунтованість постановленої ухвали,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10 грудня 2013 року
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною
заявою до Святошинського районного
суду міста Києва, судді Святошинського
районного суду міста Києва Величко
Тетяни Олександрівни про
відшкодування моральної шкоди
завданої незаконними діями.
У позовній заяві ОСОБА_3 посилався на
те, що внаслідок порушення суддею
Величко Тетяною Олександрівною норм
Конституції України, норм Цивільного
процесуального кодексу України йому
було завдано моральну шкоду, яку він
оцінює в сумі 1 500 000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 20.12.2013 року підсудність цивільної
справи за позовом ОСОБА_3 до
Святошинського районного суду міста
Києва, судді Святошинського районного
суду міста Києва Величко Тетяни
Олександрівни про відшкодування
моральної шкоди завданої незаконними
діями, визначено Дарницькому
районному суду міста Києва.
Ухвалою Дарницького районного суду
міста Києва від 16 січня 2014 року
відмовлено у відкриті провадження в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Святошинського районного суду міста
Києва, судді Святошинського районного
суду міста Києва Величко Тетяни
Олександрівни про відшкодування
моральної шкоди завданої незаконними
Постановляючи дану ухвалу, суд 1-ї
інстанції виходив з вимог п.1 ч.2 ст.122
ЦПК України посилаючись на те, що даний
спір не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.
Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду першої інстанції повністю
відповідають встановленим обставинам
справи, дослідженим доказам та вимогам
Стаття 55 Конституції України кожному
гарантує право на захист своїх прав і
свобод у суді, а також на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
Суд не може відмовити у правосудді,
якщо особа вважає, що її права і свободи
порушені або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.
Поряд з цим, у низці рішень
Європейський суд з прав людини
неодноразово зазначав, що право на суд,
окремим аспектом якого є право на
доступ до правосуддя, не є абсолютним (у
рішеннях «Голдер проти Великої
Британії» від 21 лютого 1975 року, «Де
Жуффр де ля Прадель проти Франції» від
16 грудня 1992 року).

Так, статтями 126, 129 Конституції України
встановлено, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону, вплив на них у будь-який
спосіб забороняється, і що однією з
основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Згідно із зазначеними положеннями
Конституції України судові рішення і,
відповідно дії або бездіяльність судів
(суддів) з питань здійснення правосуддя
(пов'язаних із підготовкою й розглядом
справ у судових інстанціях), можуть
оскаржуватись у визначеному порядку до
суду вищої інстанції, а не в інший суд
першої інстанції. Останнє порушувало б
і принцип незалежності суддів і
заборону втручання у вирішення справи
належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на
рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, посадових і службових
осіб, а його рішення (дії,
бездіяльність) оскаржуються лише в
порядку, визначеному ст. 129 Конституції
України і законодавством про
судочинство.

Здійснення правосуддя в Україні
врегульовано конституційними нормами
окремо від діяльності інших органів
державної влади. Відповідно до ст. 62
Конституції України матеріальна й
моральна шкода, завдана безпідставним
засудженням, відшкодовується державою
лише в разі скасування вироку як
неправосудного. Проте й у цьому разі за
заподіяну особі шкоду відповідає не
суд або суддя, а держава.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа),
що здійснює правосуддя, не може бути
відповідачем у цивільній справі.
Винятками є лише випадки, коли суд
(суддя) виступає не як орган (особа), що
здійснює правосуддя, а як будь-яка інша
установа (особа). Заяви, скарги,
спрямовані на дії судді при здійсненні
правосуддя, не підлягають розглядові в
суді першої інстанції, оскільки
відповідно до закону є інший механізм
усунення помилок і недоліків,
допущених при здійсненні правосуддя.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про незалежність судової
влади» №8 від 13 червня 2007 року
роз'яснено, що виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції прийшов до
законного та обґрунтованого висновку
про відмову у відкритті провадження в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Святошинського районного суду міста
Києва, судді Святошинського районного
суду міста Києва Величко Тетяни
Олександрівни про відшкодування
моральної шкоди завданої незаконними
діями з тих підстав, що даний спір не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суд 1-ї інстанції порушив
конституційні права позивача, колегія
суддів вважає необґрунтованими,
оскільки ухвала Дарницького районного
суду міста Києва від 16 січня 2014 року
постановлена з дотриманням норм
процесуального права та жодним чином
не порушує права та охоронювані
законом інтереси позивача у справі.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що ухвала суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
постановлена з дотриманням норм
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду
міста Києва від 16 січня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: