АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі: Круглик В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 25 листопада 2013 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про захист честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2013р. ОСОБА_1 звернувся у суд з
позовом до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди в суі 25
000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з
2007 р. перебував на посаді голови
правління кооперативу ЖБК «Кристал-20».
27 листопада 2012 р. о 19 год. 30 хв. в
актовому залі ЗСШ №277 були проведені
чергові загальні звітно-виборчі збори
членів кооперативу, на яких він
відзвітував перед членами про
проведену роботу правління
кооперативу. Після цього відповідачка
голосно висловила присутнім, що голова
кооперативу щомісяця привласнює кошти
в сумі 20 000 грн. та за рахунок цього
придбав собі машину та будинок у селі.

Зазначав, що проголошені відповідачем
обставини негативно настроїли
присутніх членів кооперативу, а також
інших мешканців будинку проти нього.
Позивач вважає, що діями ОСОБА_2 було
принижено його честь, гідність та
ділову репутацію, а також завдано
моральної шкоди, яка виразилася в його
моральних стражданнях та переживаннях,
порушенні душевної рівноваги, розмір
якої він визначив в сумі 25 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 25 листопада 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про захист
честі, гідності, ділової репутації та
ухвалити в цій частині нове рішення,
про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 27 листопада 2012 р. о 19
год. 30 хв. В актовом залі ЗСШ №277 були
проведені чергові загальні
звітно-виборчі збори членів ЖБК
«Кристал-20» за присутності 110 членів
кооперативу.

Під час проведення зборів ОСОБА_2
висловила свою думку відносно
привласнення ОСОБА_1, як головою
кооперативу, коштів в сумі 20 000 грн.
щомісячно, за які позивач, на її думку,
придбав собі автомобіль та будинок у
селі.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог районний суд виходив з того, що
особисті висловлювання відповідачки
не містить фактичних даних та можуть
бути витлумачені як оціночні судження,
які не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Твердження апеляційної скарги про те,
що висловлювання ОСОБА_2 не є
оціночними судженнями, остільки вони
висловлювалися категорично, містять
фактичні дані з огляду на їх характер і
використання мовних засобів ретельно
перевірялися судом першої інстанції,
вони отримали належну оцінку в рішенні
та обґрунтовано визнані
безпідставними.

Відповідно до ст.34 Конституції
Україникожному гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право вільно збирати,
зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене
законом в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст.. 30 Закону України «Про
інформацію» ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з
огляду на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Якщо особа
вважає, що оціночні судження або думки
принижують її гідність, честь чи
ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона
вправі скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової
інформації з метою обґрунтування
безпідставності поширених суджень,
надавши їм іншу оцінку. Якщо
суб'єктивну думку висловлено в
брутальній, принизливій чи
непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий
спосіб висловила думку або оцінку,
може бути покладено обов'язок
відшкодувати завдану моральну шкоду.

Згідно керівних роз'яснень п.18
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №1 від 27 лютого 2009 р. «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» вирішуючи питання
про визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначати
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним
судженням…Таким чином, відповідно до
ст..277 ЦК України не є предметом
судового захисту оціночні судження,
думки, переконання, критична оцінка
певних фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх
відповідності дійсності (на відміну
від перевірки істинності фактів) і
спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10 Конвенції
Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки, поширені в засобі масової
інформації, принижують її гідність,
честь чи ділову репутацію, а також
інші особисті немайнові права, вона
вправі скористатися наданим їй ч.1 ст.277
ЦК України та відповідним
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи (ст..37
Закону України «Про пресу», ст..65
Закону України "Про телебачення і
радіомовлення") у тому ж засобі
масової інформації з метою
обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку.

Однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. З ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Відповідно до
положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень
ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2,
виступаючи 27 листопада 2012р. на
загальних зборах членів
житлово-будівельного кооперативу
«Кристал-20», висловила свою
суб'єктивну думку щодо діяльності
ОСОБА_1, як голови кооперативу й
доказів того, що її судження носили
брутальну, принизливу чи непристойну
форму та які б давали підстави до
захисту честі, гідності, ділової
репутації позивача, у справі не має.

При цьому, колегія суддів враховує й
наявні у справі докази про порушення 07
квітня 2011р. прокуратурою Деснянського
району м. Києва кримінальної справи за
ст.358 ч.1 КК України й подальшу
кваліфікацію дій ОСОБА_1, який вчинив
злочин, зловживаючи своїм службовим
становищем на посаді голови Правління
ЖБК «Кристал-20» за ч.1 ст.366 КК України та
звільнення його від кримінальної
відповідальності на підставі
постанови Деснянського районного суду
м. Києва від 27 червня 2012р. /а.с.а.с.21,52/.

Долученим до справи актом перевірки
фінансово - господарської діяльності
кооперативу «Кристал-20» за період з 21
червня 2007р. по 30 червня 2009р., проведеної
членами ревізійної комісії, визнано
доведеним порушення ОСОБА_1., як в.о.
голови Правління кооперативу,
фінансово-господарської діяльності
кооперативу, завищену та безпідставну
оплату праці у відсутність рішення
правління та всупереч штатного
розпису, необґрунтовану виплату
грошових коштів стороннім особам /а.с.
75-78/.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, достатність і взаємний
зв'язок у їх сукупності, колегія
суддів вважає законними й
обґрунтованими висновки районного
суду про відсутність правових підстав
до задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 25 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/983/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/115/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
БушаН.Д.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.