Пр.№2/756/50/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
Оболонський районний суд м.Києва у
складі:

головуючого судді -
Майбоженко А.М.

при секретарі -
Головатюк І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом Комунального підприємства
«Оболоньжитлоексплуатація» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про виселення та за позовом
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
«Оболоньжитлоексплуатація»,
Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації про визнання
права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач Комунальне підприємство
«Оболоньжитлоексплуатація» (далі -
підприємство) звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
виселення, обґрунтовуючи заявлені
вимоги наступним.

На балансі підприємства на праві
повного господарського відання
перебуває житловий будинок АДРЕСА_1. В
квартирі АДРЕСА_1 даного будинку
проживають відповідачі, які правових
підстав для цього не мають. Судові
спори між позивачем та відповідачами
щодо проживання у даній квартирі
тривають з 2000 року.

У зв'язку з відсутністю документів, які
б були підставою для правомірного
вселення відповідачів в спірне
приміщення, посилаючись на вимоги ст.116
ЖК УРСР, позивач просить суд виселити
відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою суду від 09.12.2013 року було
об'єднано в одне провадження позов
ОСОБА_1 до КП
«Оболоньжитлоексплуатація» про
визнання права власності.

За згодою позивача за об'єднаним
позовом до участі в даній справі в
якості відповідача також залучено
Оболонську районну в м.Києві державну
адміністрацію, в якості третьої особи
ОСОБА_2

Позовні вимоги за об'єднаним позовом
обґрунтовані наступним.

У 1986 році ОСОБА_1 поступила на роботу до
будинку-відпочинку МВС України
«Пуща-Водиця», у зв'язку з чим їй було
надано ліжко-місце у гуртожитку по
АДРЕСА_2 на підставі спільного рішення
адміністрації будинку відпочинку та
профкому.

У 1988 році ОСОБА_1 вступила в шлюб з
ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився
син ОСОБА_2, у зв'язку з чим
адміністрацією будинку-відпочинку та
профкомом було прийнято спільне
рішення про покращення житлових умов
ОСОБА_1 (протокол №8 від 11.08.1988 року
спільного засідання адміністрації та
профкому будинку-відпочинку МВС
України «Пуща-Водиця»).

Відповідно до вказаного рішення ОСОБА_1
та членам її родини було надано житлове
приміщення у вигляді окремої кімнати у
3-кімнатній квартирі АДРЕСА_1, в якому
проживала ще одна жінка, яка згодом
виселилась з помешкання.

У зв'язку із звільненням ОСОБА_6,
кімнати в 3-кімнатній квартирі АДРЕСА_1
18.10.1990 року протоколом №10 спільного
засідання адміністрації та профкому
будинку-відпочинку МВС України
«Пуща-Водиця» було прийнято рішення
про надання вказаної квартири в
користування ОСОБА_1

Вищезазначені факти підтверджуються
рішенням Апеляційного суду м.Києва від
06.09.2004 року у справі №22-4623/2004 за позовом
Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації до ОСОБА_1 про
виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 про визнання права на житлову
площу та зобов'язання укласти договір
найму.

Посилаючись на вимоги ст.344 ЦК України,
просить суд визнати за ОСОБА_1 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Представники позивача (підприємства) в
судовому засіданні просили
задовольнити позовні вимоги про
виселення відповідачів та відмовити у
задоволенні вимог про визнання права
власності, посилаючись на їх
необґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник
просили відмовити у задоволенні вимог
про виселення, задовольнивши вимоги
про визнання права власності. При цьому
зазначили також про сплив строку
позовної давності для підприємства для
пред'явлення вимог про виселення.

Відповідач за первісним позовом та
третя особа за об'єднаним позовом
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
про день, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, причини
неявки суду не повідомив. Суд вважає
можливим розглянути справу за його
відсутності.

Представник відповідача Оболонської
районної в м.Києві державної
адміністрації проти задоволення вимог
ОСОБА_1 за об'єднаним позовом
заперечував.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, показання свідка
ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи
суд встановив наступне.

Відповідно до розпорядження
Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації №95 від 25.02.2011
року на балансі підприємства на праві
повного господарського відання
знаходиться, зокрема, будинок АДРЕСА_1.

В квартирі АДРЕСА_1 даного будинку
проживають відповідачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва від 16.09.2004 року було скасовано
рішення Подільського районного суду
м.Києва від 11.03.2004 року в справі за
позовом Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації до ОСОБА_1 про
виселення без надання іншого
приміщення та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Оболонської районної в
м.Києві державної адміністрації,
управління житлового господарства
Оболонського району м.Києва про
визнання права на житлову площу та
зобов'язання укласти договір найму. У
задоволенні всіх заявлених у справі
вимог відмовлено.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вказаним судовим рішенням встановлено
обставини, які не підлягають
доказуванню при розгляді даної справи,
а саме те, що ОСОБА_1 перебувала у
трудових стосунках з
будинком-відпочинку МВС України
«Пуща-Водиця» на різних посадах з 1986
року по 1993 рік. На балансі
будинку-відпочинку знаходилися
житлові 2 будинки, з яких будинок по
АДРЕСА_1 використовувався за
призначенням, а будинок по АДРЕСА_2 - як
гуртожиток. У зв'язку з прийняттям на
роботу, ОСОБА_1 було надано ліжко-місце
в гуртожитку по АДРЕСА_2, де вона
тимчасово була прописана з 1986 року по
01.04.1994 року. Зазначені обставини
підтверджуються наявним у справі
спільним рішенням адміністрації та
профкому будинку-відпочинку
«Пуща-Водиця», відповідними довідками.
У 1988 році відповідачка вступила в шлюб
з ОСОБА_5, від якого мають сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Допитані судом у якості
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_7 вказували на
прийняття спільного рішення
адміністрації та профкому
будинку-відпочинку щодо покращення
житлових умов ОСОБА_1 та забезпечення
її кімнатою у спірній квартирі. Між тим,
як вбачається з наявних у справі
доказів, таке рішення в архіві профкому
будинку-відпочинку «Пуща-Водиця»
відсутнє. За таких обставин, коли
ОСОБА_1 було надано гуртожиток по
АДРЕСА_2 у відповідності до вимог
житлового законодавства, де вона
мешкала та була прописана, а у квартиру
АДРЕСА_1 була поселена з порушенням
встановленого законом порядку
отримання житлового приміщення, та,
незважаючи на тривалість проживання в
ньому, прав на це помешкання не набула.

Підставами для прийняття рішення про
виселення стало те, що на момент
розгляду справи ОСОБА_1 у шлюбі не
перебуває, самостійно виховує
неповнолітнього сина ОСОБА_2, у зв'язку
з чим виселена з квартири без надання
іншого житлового приміщення бути не
може.

На момент розгляду даної справи дані
обставини змінились, ОСОБА_2 набув
повноліття.

Згідно ч.3 ст.116 ЖК УРСР, осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання іншого
приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК УРСР
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Відповідно до п.2 Правил користування
приміщеннями житлових будинків, що
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України №572 від 08.10.1992 року,
користування приміщеннями житлових
будинків здійснюється згідно
свідоцтва про право власності або
договором найму (оренди).

Згідно з ч.1,2 ст.61 ЖК УРСР користування
жилим приміщенням у будинках
державного і громадського житлового
фонду здійснюється відповідно до
договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Як встановлено вказаним вище судовим
рішенням у квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1
була поселена з порушенням
встановленого законом порядку
отримання житлового приміщення,
оскільки не має ордеру на вказане
житлове приміщення, який би свідчив про
укладення договору найму житлового
приміщення.

Ці обставини також встановлені при
розгляді даної справи.

Відповідачем подано суду оригінали
протоколу №8 від 11.08.1988 року спільного
засідання адміністрації та
профспілкового комітету будинку
відпочинку «Пуща Водиця» МВС України
про поліпшення житлових умов ОСОБА_1
шляхом надання їй окремої кімнати в
трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 у
зв'язку з заміжжям, а також протоколу
№10 від 18.10.1990 року спільного засідання
адміністрації та профспілкового
комітету будинку відпочинку «Пуща
Водиця» МВС України про надання
квартири АДРЕСА_1 у користування ОСОБА_1
у зв'язку зі звільненням ОСОБА_6 кімнати
у даній квартирі. (а.с.45-46)

Показання свідка ОСОБА_7 вказують на
прийняття рішення про поліпшення
житлових умов ОСОБА_1 адміністрацією
підприємства та профспілковим
комітетом, а також те, що нею особисто
знайдені оригінали даних протоколів у
особистих речах.

На думку суду, дані документи, а також
показання свідка, не спростовують
висновків суду, що викладені вище, щодо
відсутності укладеного договору найму,
не можуть вважатись документами, що
підтверджують його укладання.

З огляду на викладене, суд вважає
обґрунтованими та законними вимоги
позивача за зустрічним позовом про
виселення відповідачів з квартири
АДРЕСА_1.

Суд не вбачає правових підстав для
застосування наслідків спливу строку
позовної давності до вимог про
виселення відповідачів та відмови у
позові у зв'язку з цим. Вимоги власника
(уповноваженого ним органу) про
виселення з належного йому житлового
приміщення є такими вимогами, коли сам
зміст суб'єктивного права, що
захищається в суді, виключає дію правил
про позовну давність, а тому відповідні
положення ЦК України до цих
правовідносин не застосовуються.

Вирішуючи по суті вимоги за об'єднаним
позовом ОСОБА_1 про визнання права
власності за нею на спірну квартиру за
набувальною давністю, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України, правила статті 344
Цивільного кодексу України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

ЦК України набрав чинності 01.01.2004 року,
а тому норми ст.344 ЦК України
поширюються на правовідносини, які
виникли з 01.01.2001 року.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України,
обставинами, які мають значення для
справи, і які відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України повинен довести саме позивач є:
законний об'єкт володіння;
добросовісність володіння;
відкритість володіння; давність
володіння та його безперервність
(тобто строк володіння).

Добросовісність як одна із загальних
засад цивільного судочинства означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При цьому судом має
враховуватись добросовісність саме на
момент передачі позивачу майна (речі),
тобто на початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як незаконний володілець, протягом
всього часу володіння майном повинен
бути впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.

За набувальною давністю може бути
набуто право власності на нерухоме
майно, яке не має власника, або власник
якого невідомий, або власник
відмовився від права власності на
належне йому нерухоме майно та майно,
що придбане добросовісним набувачем і
у витребуванні якого його власнику
було відмовлено.

Вимоги ОСОБА_1 про визнання права
власності на спірне майно на підставі
ст.344 ЦК України є необґрунтованими,
оскільки матеріалами справи
підтверджено те, що питання про
неправомірність проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у спірній квартирі з 2000 року
було предметом судових спорів, тобто
вказаним особам було відомо про
претензії інших осіб на дане майно, про
відсутність підстав, достатніх для
визнання права власності на це майно за
ОСОБА_1

З огляду на викладене, судом не
встановлено ознак добросовісності
володіння ОСОБА_1 спірним житловим
приміщенням, а тому підстави для
набуття нею права власності в порядку
ст.344 ЦК України за набувальною
давністю відсутні, що є підставою для
відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1, що
заявлені у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає
пропорційному стягненню судовий збір у
розмірі 107,30 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.344 ЦК України, ст.ст.61, 109, 116 ЖК УРСР,
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 169, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Комунального
підприємства
«Оболоньжитлоексплуатація» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН
НОМЕР_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_2 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства
«Оболоньжитлоексплуатація» 53 гривень
65 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Комунального підприємства
«Оболоньжитлоексплуатація» 53 гривень
65 копійок судового збору

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Оболоньжитлоексплуатація»,
Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації про визнання
права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду м.Києва
через Оболонський районний суд м.Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
А.М.Майбоженко