Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/612/14Головуючий у 1-й
інстанції Скользнєва Н.Г.
Суддя-доповідач Гончар М.С.РІШЕННЯ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
«БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» на рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 17 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
«БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» (надалі -
Банк), ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи:
Районна адміністрація Запорізької
міської ради по Жовтневому району
(орган опіки та піклування), приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
Товариство з обмеженою
відповідальністю " Три К» (надалі - ТОВ
«Три К») про визнання договору іпотеки
У липні 2013 року ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду
з позовом до відповідачів, в якому
просила визнати недійсним договір
іпотеки № 99/06 від 18 жовтня 2006 року,
укладений між АКБ «Національний
кредит», правонаступником якого є ПАТ
«БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», та ОСОБА_5,
ОСОБА_6, предметом якого була квартира
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності відповідачам ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, була придбана ще до шлюбу
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, проте, на момент
укладання цього договору іпотеки
неповнолітня дитина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкала та була
зареєстрована у даній квартирі.
Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 17 грудня 2013 року визнано
договір іпотеки № 99/06 від 18 жовтня 2006
року, укладений між АКБ «Національний
кредит», правонаступником якого є ПАТ
«БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», та ОСОБА_5,
ОСОБА_6, недійсним.

Питання про судові витрати не
вирішувалось.

Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення судом норм процесуального
права, Банк в своїй апеляційній скарзі
просив скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити у
повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право його скасувати і ухвалити
нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування обставин,
що мають значення для вирішення справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визнаючи
недійсним договір іпотеки №99/06 від 18
жовтня 2006 року, укладений між АКБ
«Національний кредит»,
правонаступником якого є ПАТ «БАНК
НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», та ОСОБА_5,
ОСОБА_6, предметом якого була квартира
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності відповідачам ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 та була придбана ще до шлюбу
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив із того, що спірний договір був
укладений без попередньої згоди органу
опіки та піклування, чим порушено права
неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користування переданим в іпотеку жилим
приміщенням, отже в силу ч. 6 ст. 203, ч. 1
ст. 215 ЦК України такий договір є
недійсним.

Проте повністю з такими висновками
суду першої інстанції погодитись не
можна, оскільки суд дійшов їх з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є фактичні данні
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід задовольнити
або в позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає, суд не
встановив фактичні обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи, при цьому порушив норми як
процесуального, так і матеріального
права та не врахував умов договору
іпотеки, укладеного між сторонами.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що на забезпечення
зобов'язань ТОВ «Три К» за кредитним
договором № 59/06 від 29.09.2006 року,
укладеного між ТОВ «Три К» та АКБ
«Національний кредит»,
правонаступником якого є ПАТ «БАНК
НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», було укладено
договір іпотеки №99/06 від 18 жовтня 2006
року між АКБ «Національний кредит» та
відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності
відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є єдиними власниками
цієї квартири і мали право
розпоряджатися своїм майном на власний
розсуд, оскільки згідно із ст. 317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Оскільки, зазначена квартира належить
відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
підставі свідоцтва № 884 про право
власності на житло, виданого Жовтневою
районною радою м. Запоріжжя 17.11.1997 року
(т.с 1 а.с. 105).

Шлюб між відповідачем ОСОБА_5 та
позивачем ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, укладений лише 17.07.1998 року
(т.с. 1 а.с.14).

Статтею 17 Закону України «Про охорону
дитинства» передбачено, що батьки та
особи, які їх замінюють, не мають права
без дозволу органів опіки та
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовитися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватись від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3
перебувають з 1998 року по час розгляду
цієї справи апеляційним судом у
зареєстрованому шлюбі та мають
неповнолітню дитину ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження,
копія а.с.15).

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх або непрацездатних
дітей, як зазначено у ч. 6 ст. 203 ЦК
України, у протилежному випадку такий
правочин є нікчемним.

Однак, суд першої інстанції у порушення
вимог ст. 214 ЦПК України не звернув
уваги, що власником спірної квартири є
лише відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
майнові права неповнолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на спірну квартиру
на час укладання вищезазначеного
договору іпотеки були відсутні.

Ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на положення п.2.1.10 договору іпотеки від
18.10.2006 року, за яким іпотекодавці
ОСОБА_5, якій діє від себе особисто та
від імені ОСОБА_6, гарантують, що
будь-яка інформація, надана ними щодо
предмету іпотеки на момент укладання
цього договору є достовірною. Тобто,
ними надані всі наявні документи на
укладання договору, а також права
розпорядження предметом іпотеки,
іпотекодавці свідчать, що ними надані
всі необхідні документи, що стосуються
предмету іпотеки.

Крім того, суд першої інстанції не
звернув уваги на пункти договору
іпотеки від 18.10.2006 року, за якими
іпотекодавці ОСОБА_5 та ОСОБА_6
засвідчують, що предмет іпотеки
(квартира) не підлягає вилученню за
вимогою третіх осіб, у тому числі
державних уповноважених органів, і
вільний від будь-яких зобов'язань (у
тому числі не знаходиться у податковій
заставі (п. 2.1.5), до нього не пред'явлені
і не будуть пред'явлені за обставин, що
існують на момент укладання цього
договору, майнові позови, пов'язані із
вилученням предмету іпотеки або
обмеженням користування, володіння чи
розпорядження ним (2.1.6), предмет іпотеки
не знаходиться у спільній власності, не
є частковою, паєм або внеском у спільну
господарську діяльність (п. 2.1.7),
будь-які вимоги третіх осіб не
забезпечені і не будуть забезпечені
предметом іпотеки та правами його
отримання незалежно від строків
виконання цих вимог (п. 2.1.8).

Також, що існує нотаріально посвідчена
заява ОСОБА_5, якій діяв при укладанні
договору іпотеки від себе особисто та
від імені ОСОБА_6, яка ніким не
скасована та не оспорена, що на момент
укладання договору іпотеки на квартиру
АДРЕСА_1 малолітніх та неповнолітніх
дітей, які мають право власності на
вищезазначене нерухоме майно, або
право користування ним, не має (тс. 1
а.с.95).

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуємого рішення визнав
неналежними та недопустимими доказами
у цій справі:

- довідку КП «ВРЕЖО № 2» від 12.09.2006
року, яка надавалась при оформленні
договору іпотеки саме на ім'я
відповідача ОСОБА_5 та відповідно до
якої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знята з
особового рахунку батька за адресою: м.
Запоріжжя вул. Дзержинського б. 104 кв. 34
(т.с. 1 а.с.94);

- довідку № 000849 про реєстрацію
місця проживання/перебування особи
УДМС України в Запорізькій області від
12.12.2013 року, згідно якої ОСОБА_4, 1999 р.н., в
талон реєстрації батька ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_1, не вписана (т.с. 1 а.с.
186).

Та навпаки, визнав належними та
допустимими доказами у цій справі на
підтвердження наявності у ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування за
адресою: м. Запоріжжя вул.
Дзержинського б. 104 кв. 34 на час
укладання вищезазначеного іпотечного
договору (18.10.2006 року) наступні
документи:

- лист директора МКП «Основаніє» вих. №
2036/05 від 31.05.2013р. (т.с. 1 а.с.37),

- лист в.о. директора МКП «Основаніє»
Чепець С.І. за вих. № 7530/05 від 25.11.2013р.
(т.с. 1 а.с.162-163),

- довідку № 2673 від 26.11.2013р., надану
начальником центру обслуговування
абонентів № 2 Литвиненко М.О. (т.с. 1
а.с.166),

- акт МКП «ОСНОВАНІЄ» від 21.11.2013 року
(т.с. 1 а.с.173),

- копії поквартирних карток: форми «А»
та форми «Б», зареєстрованих та
внесених до особистого рахунку осіб у
квартирі АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с.167-172),

- копію медичної картки малолітньої
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.с 1 а.с.180),

- лист директора ЗЗШ № 15 Запорізької
міської ради (т.с. 1 а.с. 179),

- покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9

З чим суд апеляційної інстанції
погодитись не може у зв'язку з
наступним.

В силу ст. 11 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» N 1382-IV, 11.12.2003 року
реєстрація місця проживання та місця
перебування осіб здійснюється саме
органом реєстрації. Таким органом на
час ухвалення рішення судом першої
інстанції був УДМС України в
Запорізькій області, тому саме його
інформація мала бути прийнята судом
першої інстанції до уваги.

МКП «ОСНОВАНІЄ», школі, медичній
установі та будь-яким фізичним особам
не надано права виконання обов'язків та
видачі відповідної інформації (у
вигляді листів, довідок, актів тощо) на
підтвердження зареєстрованого у
встановленому законом порядку місця
проживання (перебування) фізичної
особи, у тому числі дитини, замість
органу реєстрації в силу
вищезазначеного Закону.

Покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на
підтвердження проживання дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: м.
Запоріжжя вул. Дзержинського б. 104 кв. 34
саме на час укладання вищезазначеного
іпотечного договору (18.10.2006 року)
апеляційний суд оцінює критично,
оскільки останні є сусідами
відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
позов у цій справі визнають, ці свідки
викликались до суду саме за
клопотанням позивача у цій справі, а
тому у суду є сумніви щодо їх
об'єктивності.

Крім того, в силу ст. 29 ч.1 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років (ОСОБА_4, 1999 р.н.,
на момент укладання договору іпотеки
було менше 10 років), є місце проживання
її батьків або одного з них, з ким вона
проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України).

Встановлено, що на момент укладання
договору іпотеки місцем реєстрації
місця проживання матері ОСОБА_4, 1999 р.н.,
- позивача ОСОБА_3 було АДРЕСА_2 (т.с. 1 а.с.
94).

В силу вимог ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» N 1382-IV,
11.12.2003 року громадянин України, які
постійно або тимчасово проживають в
Україні, зобов'язані протягом десяти
днів після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання.

Позивач ОСОБА_3, після укладання шлюбу
із відповідачем ОСОБА_5 місця свого
реєстрації, а, відповідно, й місця
постійного проживання не змінювала.

Тому місцем проживання дитини ОСОБА_4,
1999 р.н., на час укладання договору
іпотеки у 2006 році могло бути саме
зареєстроване у встановленому законом
порядку місце проживання її матері
ОСОБА_3: АДРЕСА_2, що узгоджується із
наявним у справі та дослідженими судом
апеляційної інстанції доказами.

Крім того, згідно із ст. 160 ч. 1 СК України
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Таким чином, вважається, що при
укладенні договору іпотеки відповідач
ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_4, як батьки останньої діяли за
взаємною згодою, визначаючи місце
проживання дитини за місцем реєстрації
матері.

Згідно із ст. 54 СК України усі
найважливіші питання життя сім'ї
подружжям вирішуються спільно.
Вважається, що дії одного з подружжя
стосовно життя сім'ї (у даному випадку
щодо розпорядження чоловіком своїм
особистим майном у вигляді квартири)
вчинені за згодою другого з подружжя (у
даному випадку жінки, яка представляє
інтереси дитини у цій справі).

На підтвердження даного факту свідчить
той факт, що при вищевикладених
обставинах, відповідач ОСОБА_5 вважав,
що права дитини при укладанні
вищезазначеного договору іпотеки ним
не порушуються, оскільки дитина не має
на момент укладання цього договору
права користування зазначеною
квартирою.

Тому, ОСОБА_5 до органу опіки та
піклування за отриманням будь-якого
дозволу не звертався.

Встановлено, що представник органу
опіки та піклування служби у справах
дітей Запорізької міської ради по
Жовтневому району м. Запоріжжя в
судовому засіданні у суді першої
інстанції проти позовних вимог
позивача заперечувала, посилаючись на
те, що при укладенні спірного договору
іпотеки приватному нотаріусу було
надано достатній пакет документів,
необхідний для укладення договору
іпотеки та вважала, що права дитини в
даному випадку не були порушені.

Те саме представник органу опіки та
піклування підтвердила у суді
апеляційної інстанції.

У п. 44 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» судам
роз'яснено, що суди повинні виходити із
того, чи мала дитина право власності на
предмет іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Визнання позову відповідачами у цій
справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суперечить
закону та порушує права Банку, а тому в
силу вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України не
могло бути прийнято судом першої
інстанції та не приймається судом
апеляційної інстанції.

Оскільки, встановлено, що рішенням
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 13 квітня 2013 року звернуто стягнення
на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею - 106,80 кв.м., житлова
площа - 70,5 кв.м., що належить на праві
власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рахунок
погашення заборгованості ТОВ «Три К»
за кредитним договором № 59/06 від 29
вересня 2006 року перед ПАТ «БАНК
НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» (04053, м. Київ, вул.
Тургенєвська, 52/58, р/р 290959131 у ПАТ «БАНК
НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» в розмірі 1 884 143
(один мільйон вісімсот вісімдесят
чотири тисячі сто сорок три) гривень 48
копійок (з яких: 398980,34 грн. - сума
заборгованості за кредитом; 606058,63 грн. -
сума заборгованості по відсоткам; 321884,25
грн. - сума пені за несвоєчасне
повернення кредиту; 223602,15 грн. - сума
пені за несвоєчасну сплату відсотків;
40193,04 грн. - 3 % річних від простроченої
суми відсотків; 51947,88 грн. - 3% річних від
простроченої суми кредиту; 84471,29 грн. -
індекс інфляції за час прострочення
повернення відсотків; 157005,60 грн. -
індекс інфляції за час прострочення
повернення кредиту) шляхом проведення
прилюдних торгів з продажу предмету
іпотеки в межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження»,
за початковою ціною, встановленою
незалежним експертом на стадії оцінки
предмету іпотеки під час проведення
виконавчих дій. (тс. 1 а.с. 132-134).

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 10 липня 2013 року
апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволена
частково. Рішення Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2013 року
змінено в частині визначення суми
пенсі та загальної суми, на погашення
якої звернуто стягнення на предмет
іпотеки. Розмір пені складає 120861,98 грн..
Загальна сума, на погашення якої
звернено стягнення на предмет іпотеки
складає 1 459 519,06 грн. В іншій частині
рішення залишено без змін. (т.с 1 а.с.
135-137)

Вказане рішення суду набрало законної
сили 10 липня 2013 року.

Таким чином, визнання позову
відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у цій
справі свідчить лише про бажання
останніх ухилитись від виконання
вищезазначеного рішення суду.

При вищевикладених обставинах, рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 17 грудня 2013 року слід скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_4, до ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ
КРЕДИТ», ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи:
Районна адміністрація Запорізької
міської ради по Жовтневому району
(орган опіки та піклування), приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7, ТОВ" Три
К» відмовити.

Крім того, в разі задовлення
апеляційної скарги Банку, з позивача
ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, слід стягнути на користь
ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» 114,70 грн.
понесені останнім при зверненні до
суду апеляційної інстанції
документально підтверджені судові
витрати у вигляді судового збору у
розмірі 114,70 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК
НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 17 грудня 2013 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_4 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ»,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Районна
адміністрація Запорізької міської
ради по Жовтневому району (орган опіки
та піклування), приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, Товариство з обмеженою
відповідальністю " Три К» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на
користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ»
() 114,70 грн. (сто
чотирнадцять гривень сімдесят копійок)
судових витрат сплачених банком при
зверненні до суду апеляційної
інстанції.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.