Справа № 346/6286/13-ц
Провадження № 22-ц/779/240/2014
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Меленко О.Є.,
Проскурніцького П.І.

секретаря Вилка І.В.,

з участю: позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи без
самостійних вимог служби у справах
дітей Коломийської міської ради про
позбавлення батьківських прав за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Коломийського міськрайонного суду від
03 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на жорстоке поводження
батька ОСОБА_3 з малолітньою дочкою
ОСОБА_5, погрози відібрати дитину,
зловживання батьківськими правами,
просила позбавити відповідача
батьківських прав щодо дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Коломийського
міськрайонного суду від 03 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_2 про
позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав
щодо його дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
р.н., відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що при наявності
достатніх підстав для проведення
судово-психологічної експертизи, суд
відмовив у її проведенні, не
врахувавши, що для правильної оцінки
стану дитини при психічному насильстві
необхідні спеціальні знання в галузі
психології. Судом не враховано докази,
що свідчать про психічне насильство
батьком над дитиною, а саме: пояснення
свідків, матеріали перевірки
Коломийського МВ УМВС, вирок
Коломийського міськрайонного суду від
06.06.2013 року стосовно відповідача,
висновок органу опіки про наявність
негативного впливу на дитину під час
зустрічей з батьком та необхідність
уникати таких зустрічей на певний час.
Тому просить оскаржуване рішення,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

В засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 та її представник апеляційну
скаргу підтримали, ОСОБА_3 доводи
апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши подані докази і
доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що сторони є батьками
малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 02.03.2010
року шлюб між ними розірвано та
залишено дитину на проживання з
матір'ю. Заочним рішенням
Коломийського міськрайонного суду від
07.07.2011 року з ОСОБА_3 присуджено
аліменти на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітньої дочки у
твердій грошовій сумі по 350 грн.
щомісячно. Однак, постановою
державного виконавця про повернення
виконавчого документа від 13.02.2012 року
виконавчий лист № 2-1323 від 15.08.2011 року
повернуто стягувачеві ОСОБА_2 на
підставі її заяви про відмову від
стягнення аліментів. Вироком
Коломийського міськрайонного суду від
06 червня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним
у спричиненні позивачці легких
тілесних ушкоджень. Рішенням виконкому
Коломийської міської ради від 25.06.2013
року відповідачу встановлено дні та
години для участі у вихованні та
спілкування з дочкою. Згідно висновку
служби у справах дітей Коломийської
міської ради, затвердженого рішенням
міськвиконкому від 26.11.2013 року,
підстави для позбавлення батьківських
прав ОСОБА_3 по відношенню до дочки
ОСОБА_5 відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
із того, що сторони перебувають у
неприязних відносинах і не можуть
визначити порядок участі у вихованні
дочки. Кожна із сторін під час побачень
відповідача з дитиною, незважаючи на
присутність останньої, вчиняє словесні
суперечки та конфлікти. Враховуючи всі
обставини справи, суд прийшов до
правильного висновку про відсутність
переконливих доказів для застосування
такого крайнього заходу до відповідача
як позбавлення батьківських прав.

Такий висновок суду відповідає нормам
матеріального права, зокрема ст. 12
Закону України "Про охорону дитинства",
ст. ст. 150, 164 СК України та нормам
процесуального права, зокрема ст. 60 ЦПК
України.

При цьому, суд першої інстанції дав
належну оцінку показанням свідків,
матеріалам перевірки Коломийського МВ
УМВС, вироку Коломийського
міськрайонного суду від 06.06.2013 року
щодо відповідача, який не стосується
будь-яких дій відносно дитини, висновку
служби у справах дітей.

Доводи апеляційної скарги про те,
що підставою для позбавлення
батьківських прав є жорстоке
поводження з дитиною, що виражається у
психічному насильстві, колегія суддів
відхиляє.

Жорстоке поводження полягає у
фізичному або психічному насильстві,
застосування недопустимих методів
виховання, приниженні людської
гідності дитини тощо.

В матеріалах справи відсутні
належні докази для висновку про
жорстокість батька відносно дитини та
у чому полягає його жорстоке
поводження.

При відсутності таких доказів
суд першої інстанції правильно
відмовив у призначенні
судово-психологічної експертизи.

У статті 141 Сімейного кодексу
України визначена рівність прав і
обов'язків батьків відносно дитини.

За положеннями ст. 157 СК України
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно. Той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Вирішуючи спір, суд урахував
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України, що містяться в постанові від 30
березня 2007 року № 3 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" про те, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Докази та обставини, на які є
посилання в апеляційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи і
додаткового правового аналізу не
потребують, а наведені у скарзі доводи
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявниці з
висновком суду щодо їх оцінки.

Апеляційна скарга не містить
посилання на нові докази, які б давали
підставу для зміни чи скасування
судового рішення.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд приходить до висновку,
що суд першої інстанції повно і
всебічно встановивши обставини справи
та визначивши правовідносини,
зумовлені встановленими фактами,
правильно застосував правові норми і
ухвалив законне й справедливе рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського
міськрайонного суду від 03 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Касаційна скарга на
ухвалу може бути подана до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Меленко О.Є.

Проскурніцький П.І.