Справа № 454/2876/13
Головуючий у 1 інстанції: Фарина
Провадження № 22-ц/783/909/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Цар М.М.

з участю представника
відповідача ВВДФССНВВ в м.Червонограді
Дац Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на рішення
Сокальського районного суду
Львівської області від 04 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства
«Львіввугілля», Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання на
виробництві,-

встановила:

В жовтні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся з позовом в суд до
відповідачів ДП "Львіввугілля" та
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді (надалі
ВВДФССНВВ в м. Червонограді) про
стягнення 30000 грн. відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров"я при виконанні
трудових обов"язків, внаслідок
професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає те, що протягом 1986-2003 років
працював в шкідливих мовах на
підприємствах ДП "Львіввугілля". У
зв'язку з тривалою роботою в особливо
шкідливих та тяжких умовах праці в
нього погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого він неодноразово був
змушений звертатись за медичною
допомогою. В період з 27.01.2005 року по
10.02.2005 року перебував на стаціонарному
обстеженні та лікуванні в клініці
профзахворювань Інституту медицини
праці м. Києва, де йому встановлено
діагноз: хронічний бронхіт, емфізема
легень, дифузний пневмосклероз ЛН ІІ
ст., захворювання професійне,
встановлене вперше. Згідно акту
розслідування від 05 квітня 2005 року
причиною професійного захворювання є
вугільно-породний пил в концентрації
середньо-змінна 85мг/м.куб. 11.05.2005 року
висновком МСЕК йому встановлено 25
відсотків втрати працездатності. Стан
його здоров'я і надалі погіршувався,
внаслідок чого в період з 30.05.2006 року по
14.06.2006 року перебував на стаціонарному
обстеженні та лікуванні в клініці
профзахворювань Інституту медицини
праці м. Києва, де йому було встановлено
діагноз: хронічна попереко-хрестова
радикулопатія - захворювання
професійне, встановлено вперше. 04
вересня 2006 року складено акт
розслідування професійного
захворювання, згідно якого професійне
захворювання знаходиться в
причинно-наслідковому зв'язку із
шкідливими та небезпечними умовами
праці. 26.09.2006 року висновком МСЕК йому
безтерміново встановлено 40 відсотків
втрати працездатності, з них 15
відсотків вперше, внаслідок хронічної
попереко-хрестової радикулопатії.
Через отримане професійне
захворювання йому завдано великої
моралької шкоди у вигляді фізичних та
душевних страждань, порушено всі
нормальні умови його життя, відчуває
великі незручності при веденні
домашнього господарства, змушений
докладати додаткових зусиль для
організації життя, що порушує
установленні життєві зв'язки та
позбавляє його надії на майбутнє.
Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Сокальського
районного суду від 04.11.2013 року позов
задоволено частково, стягнуто з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_3 3500
грн. на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.

Стягнуто з Державного підприємства
«Львіввугілля» в користь ОСОБА_3 1500 грн.
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання.

Стягнуто з Державного підприємства
«Львіввугілля» в користь держави
судовий збір в сумі 114,70 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ВВДФССНВВ в м.
Червонограді та позивач ОСОБА_3

Апелянт ВВДФССНВВ в м. Червонограді
вважає, що оскаржуване рішення
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом в порушення вимог
чинного законодавства не встановлено
чи були порушені права та інтереси
позивача, оскільки останній не
звертався до відділення виконавчої
дирекції Фонду в м. Червонограді в
період дії положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» із заявою про виплату
відшкодування моральної шкоди у
зв"язку із професійним захворюванням.
Крім цього, Фонд не відмовляв позивачу
щодо розгляду питання про
відшкодування моральної шкоди, відтак
спору про відшкодування на день
звернення до суду взагалі не існувало.

Також, звертає увагу на те, що пунктом 27
ст. 77 ЗУ «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» та пунктом 22 ст. 71 ЗУ "Про
Державний бюджет України на 2007 рік"
зупинено дію положення ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», за якими
відшкодування моральної шкоди
покладалось на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Крім цього, у п. 3 ч. 3 розділу ІХ
Прикінцевих положень ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" встановлено, що
відшкодування Фондом моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 01.01.2008 року.

Стверджує, що судом не взято до уваги і
те, що виплата моральної шкоди
здійснюється за наявності висновку
медичних органів про факт заподіяння
моральної шкоди потерпілому. Зазначає,
що ряд захворювань, які встановлено
МСЕК отримані позивачем не під час
виконання трудових обов'язків та є
загальними захворюваннями, при цьому,
такі є підставою для відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди, а не є
підтвердженням заподіяння моральної
шкоди.

Просить рішення Сокальського
районного суду Львівської області від
04 листопада 2013 року в частині позовних
вимог до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області скасувати, ухвалити
в цій частині нове рішення, про відмову
в заявлених вимогах.

В апеляційні скарзі ОСОБА_3 зазначає, що
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про
обов"язковість відшкодування
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
професійного захворювання, проте не
згідний з розміром моральної шкоди,
який визначено судом. В цій частині
вважає рішення незаконним та
необґрунтованим.

Внаслідок отриманого професійного
захворювання він втратив
працездатність на 40% безтерміново.
Отримане професійне захворювання
унеможливлює його працевлаштування на
роботах за спеціальністю, оскільки
таке встановлено безтерміново.

Розмір відшкодування моральної шкоди
визначений судом без урахування
роз"ясень, викладених у п. 9 Постанови
Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди". Суд не врахував ступінь
фізичних і моральних страждань
позивача, їх тривалість і тяжкість,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках, а
також конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили.

Просить змінити рішення районного суду
в частині стягнення відшкодування
моральної шкоди та ухвалити нове
рішення про задоволення його позовних
вимог в повному обсязі.

Представник відповідача ВВДФССНВВ в м.
Червонограді Дац Н.І. в судовому
засіданні апеляційну скаргу
підтримала, в обґрунтування навела
доводи, аналогічні викладеним у скарзі.

Позивач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4, будучи належним чином
повідомленими про день та час розгляду
справи в судове засіданні не прибули,
не повідомили суд про причину неявки.

Представник відповідача ДП
"Львіввугілля" в судове засідання не
прибув, подав письмове заперечення на
апеляційну скаргу ОСОБА_3, просить дану
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду від 04.11.2013 року залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача,
вислухавши пояснення представника
відповідача ВВДФССНВВ в м.
Червонограді на підтримання доводів
власної апеляційної скарги та на
заперечення доводів апеляційної
скарги позивача ОСОБА_3, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
апеляційну скаргу ВВДФССНВВ в м.
Червонограді слід відхилити, а
апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково виходячи з таких підстав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог на підставі доказів, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду не в
повній мірі відповідає зазначеним
вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що обставини заподіяння
моральної шкоди на які покликається
позивач у позовній заяві знайшли своє
підтвердження в матеріалах справи.

Судом встановлено, що протягом 1986-2003
років позивач працював на
підприємствах ДП «Львіввугілля", в
шкідливих умовах праці. За час
виконання свої посадових обов'язків
позивач, внаслідок погіршення стану
здоров'я, неодноразово звертався за
отриманням медичної допомоги до
медичних закладів. Звільнився з роботи
за власним бажанням 17.12.2003 р. на
підставі ст. 38 КЗпП України за
ініціативою працівника у зв'язку з
виходом на пенсію, згідно із наказом
№270-к від 23.12.2013 р. (а.с. 11 копія трудової
книжки).

Відповідно до виписки з історії
хвороби № 127 Клініки професійних
захворювань Інституту медицини праці
від 10.02.2005 року позивачу встановлено
діагноз: хронічний бронхіт в фазі
затухаючого загострення, емфізема
легень, дифузний пневмоклероз, ЛН-ІІ
(другої) ст., захворювання професійне,
встановлене вперше (а.с. 23).

Згідно довідки Львівської міжрайонної
спеціалізованої профпатологічної МСЕК
№166 від 26.07.2013 р. ОСОБА_3 11.05.2005 р. вперше
встановлено 25% втрати працездатності
по профзахворюванню (акт № 610/2 від
11.05.2005р.).

Крім цього, відповідно до довідки МСЕК
№ 014584 від 26.09.2006 року позивачу ОСОБА_3
встановлено 40% втрати працездатності
по профзахворюванню, з них 15% вперше в
наслідок хронічної попереко-хрестової
радикулопатії (акт № 905 від 26.09.2006 р., а.с.
20-22, 27).

У зв"язку із ушкодженням здоров"я,
позивач втратив професійну
працездатність на 40%, позбавлений
можливості повною мірою реалізувати
своє право на працю, постійно відчуває
фізичні страждання, неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що
підтверджується матеріалами справи, а
саме виписками з історій хвороби.

Оскільки фактичні обставини справи та
правові положення свідчили про
доведеність факту спричинення
моральної шкоди позивачу тому ОСОБА_3,
на думку суду першої інстанції, має
право на відшкодування моральної
шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають вимога законодавства.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Право на відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я
внаслідок професійного захворювання у
позивача ОСОБА_3 виникло 11.05.2005 року,
коли висновком Львівської міжрайонної
спеціалізованої профпатологічної МСЕК
йому вперше встановлено 25% втрати
професійної працездатності (а.с. 22, 27).

На цей час діяли, як ч. 3 ст. 34 Закону
України від 23.09.1999 р. № 1105-ХІV «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», так і ст. 9 Закону
України «Про охорону праці», згідно з
якими відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров»я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
наведеного вище Закону № 1105-ХІV.

Наведене підтверджується також
роз»ясненнями Конституційного Суду
України, наданими у рішенні від 27.01.2004
року № 1-рп/2004 у справі за
конституційним зверненням Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення ч. 3 ст. 34 ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності».

Згідно із п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. Відмова потерпілому у
праві на отримання грошової
компенсації за моральну шкоду від
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків залежно від ступеня
втрати професійної працездатності має
обмежувальний характер.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Таким чином, на підставі аналізу
наявних у справі доказів суд прийшов до
вірного висновку, що відшкодувати
моральну шкоду позивачу ОСОБА_3 в
частині встановленого вперше 11.05.2005
року ступеня втрати професійної
працездатності 25% повинно Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області.

В свою чергу, безпідставним є
твердження представника відповідача
ВВДФССНВВ в м. Червонограді про те, що
Законом України № 107-VІ від 28.12.2007 року п.
3 розділу ХІ ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» доповнено абзацом, що
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу
настання страхового випадку
припиняється з 01.01.2008 року, оскільки
вказані зміни визнано
неконституційними згідно із Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року.

Крім цього, і твердження про
відсутність доказів заподіяння
позивачу саме моральної шкоди є
голослівними, не заслуговують на увагу,
оскільки ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють йому
моральні та фізичні страждання
(рішення Конституційного суду України
від 07.01.2004 р. у справі № 1-рп/2004 р.).

З наведених підстав, апеляційна скарга
представника відповідача відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді підлягає
відхиленню.

Крім цього, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
покладення обов"язку відшкодувати
моральну шкоду частково на відповідача
ДП "Львіввугілля", оскільки висновком
МСЕК від 26.09.2006 року позивачу ОСОБА_3
вперше встановлено 15% втрати
працездатності внаслідок
захворювання хронічна
попереко-хрестова радикулопатія.

Відповідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 04 вересня 2006 року вказане
професійне захворювання виникло у
позивача за час роботи в підземних
умовах, по причині недостатнього
виконання заходів по боротьбі з
шахтним пилом, дії шкідливих факторів,
запиленості повітря на робочих місцях,
що перевищує ГДК, вимушеної робочої
пози тіла, несприятливих факторів
мікроклімату.

Станом на вересень 2006 року обов"язок
відшкодувати завдану моральна шкода
покладався, відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України, на власника підприємства або
уповноважений ним орган, відтак, суд
першої інстанції вірно вирішив
стягнути відшкодування заподіяної
моральної шкоди в цій частині з ДП
"Львіввугілля".

Також, колегія суддів вважає, що
позивачем не пропущено строк звернення
до суду, оскільки на вимогу про
відшкодування шкоди завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я
позовна давність не поширюється (ст. 268
ЦК України).

Проте, суд першої інстанції визначаючи
розмір відшкодування моральної шкоди,
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для визначення такого
розміру, не врахував і не дав належної
оцінки усім доказам у справі, тому
визначений розмір відшкодування
моральної шкоди 3500 грн. з відповідача
ВВДФССНВВ в м. Червонограді та 1500 грн. з
відповідача ДП "Львіввугілля", на думку
судової колегії є недостатньою
компенсацією душевних страждань, що їх
зазнав позивач.

При визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди,
відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, суд
повинен враховувати характер
заподіяної позивачу шкоди, глибину
фізичних та душевних страждань
позивача, а також вимоги розумності та
справедливості.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди (зі змінами, внесеними постановою
від 25 травня 2001 року №5) вказав, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Зокрема, в акті розслідування
хронічного професійного захворювання
від 04 квітня 2005 р. та в акті
розслідування хронічного професійного
захворювання від 04 вересня 2006 року
серед причин професійного
захворювання визначено
середньо-змінну концентрацію
вугільно-породного пилу 85 мг/м.куб,
несприятливі фактори мікроклімату,
обводненість гірничих виробок,
вимушена робоча поза на колінах, в
зігнутому положенні, навколішки, важка
фізична праця і т.п.

Особами, які порушили законодавство
про охорону праці, внаслідок чого
позивачу спричинено професійне
захворювання, визначено начальника
дільниці підйомних установок та в.о.
начальника ДПУ, при цьому не
встановлено порушень в діях позивача
ОСОБА_3

Тому, з врахуванням принципів
виваженості, розумності та
справедливості, колегія суддів прийшла
до висновку, що розмір достатньої
грошової компенсації відшкодування
моральної шкоди з відповідача
ВВДФССНВВ в м. Червонограді повинен
складати 5000 грн., а з відповідача ДП
"Львіввугілля" 2500 грн.

На підставі наведеного, рішення суду
підлягає зміні в частині визначення
розміру відшкодування моральної шкоди.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст.ст. 316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді -
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 04 листопада 2013
року змінити, збільшити розмір
відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3,
спричиненої ушкодженням здоров"я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_3 5000
(п"ять тисяч) гривень відшкодування
моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства
"Львіввугілля" в користь ОСОБА_3 2500 (дві
тисячі п"ятсот) гривень відшкодування
моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин