АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/269/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46 Задорожній В. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. УХВАЛА
27 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Пономаренко В. В. суддів
Гончар Н. І. , Вишня Н. В. при
секретарі Волвенко А.В. за участю:
позивача ОСОБА_6
представника позивача
представника відповідача
представника третьої особи
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Драбівського
районного суду Черкаської області від
04 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа: Орган
опіки та піклування Драбівської
районної державної адміністрації, про
припинення стягнення аліментів та
стягнення незаконно отриманих коштів, -
в с т а н о в и л а :
14 листопада 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із вказаним позовом, мотивуючи
свої позовні вимоги тим, що за рішенням
Драбівського районного суду
Черкаської області від 17 серпня 2010 року
з нього стягуються аліменти на користь
ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини
доходів, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з липня 2010 року.
14 вересня 2011 року відповідачка
влаштувала сина сторін у Смілянський
дитячий будинок-інтернат, де він
перебуває до цього часу на повному
державному утриманні.
На думку позивача, відповідачка
використовує сплачені ним аліменти не
за цільовим призначенням - на утримання
дитини, а в інтересах створеної нею
Враховуючи наведене, ОСОБА_6 просив суд
припинити стягувати з нього аліменти
на утримання сина ОСОБА_12, у зв'язку з
використанням відповідачкою коштів не
за цільовим призначенням, та стягнути з
відповідачки на користь позивача
безпідставно набутих нею коштів в сумі
Рішенням Драбівського районного суду
Черкаської області від 04 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду
ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та направити справу для
повторного розгляду в іншому складі
суду.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що по виконавчому
листу № 2-448/10, виданому 17.08.2010 року
Драбівським районним судом Черкаської
області, із ОСОБА_6 стягуються аліменти
на користь ОСОБА_8 на утримання сина
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 20.07.2010 року і до досягнення
нею повноліття (а.с. 10).

З наданого відділом ДВС Пирятинського
РУЮ розрахунку заборгованості зі
сплати аліментів вбачається, що ОСОБА_6
у 2011-2012 роках своєчасно сплачував
аліменти на утримання сина ОСОБА_12, у 2013
році у нього виникла заборгованість зі
сплати аліментів в розмірі 711,23 грн. (а.с.
10).

Згідно довідки Смілянського дитячого
будинку-інтернату неповнолітній
ОСОБА_12 є вихованцем Смілянського
дитячого будинку-інтернату і з 14.09.2011
року по даний час перебуває на повному
державному утриманні (а.с. 8).

Звертаючись до суду із даним позовом та
з апеляційною скаргою, ОСОБА_6 вказував
на те, що, оскільки відповідачка
витрачає аліменти не за цільовим
призначенням на утримання дитини, а для
потреб новоствореної нею сім'ї,
відповідно до ст. 193 СК України слід
припинити стягнення з нього аліментів.

Ст. 193 СК України встановлено, що
влаштування дитини до закладу охорони
здоров'я, навчального або іншого
закладу не припиняє стягнення
аліментів на користь того з батьків, з
ким до цього проживала дитина, якщо
вони витрачаються за цільовим
призначенням.

Таким чином, за загальним правилом,
влаштування дитини до закладу охорони
здоров'я, навчального або іншого
закладу (медичного закладу, дитячого
будинку, школи-інтернату, військового
ліцею тощо) не припиняє стягнення
аліментів на користь того з батьків, з
ким до цього проживала дитина, за умови,
що вони витрачаються за цільовим
призначенням.

Цільове призначення аліментів означає
витрачання їх на потреби дитини: на
купівлю одягу, взуття для дитини, на
лікування, оздоровлення, харчування
дитини тощо. Якщо ж аліменти
витрачаються не за цільовим
призначенням, платник аліментів вправі
звернутися до суду із позовом про
припинення стягнення аліментів на ім'я
одержувача аліментів.

Аліментне зобов'язання є тривалим у
часі правовідношенням і буде
продовжувати діяти за наявності
зазначених вище умов. Влаштування
дитини до названих закладів не може
слугувати підставою для припинення
обов'язку батьків щодо утримання своєї
неповнолітньої дитини, проте ця
обставина може бути врахована судом
при вирішенні питання про зменшення
розміру аліментів.

З аналізу вказаної норми вбачається, що
платник аліментів вправі звернутись до
суду із позовом про припинення
стягнення з нього аліментів саме на
ім'я одержувача, який використовує їх
не за цільовим призначенням, а не
припинення стягнення аліментів
взагалі.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем не доведено нецільове
використання відповідачкою коштів,
сплачених ним в рахунок аліментних
зобов'язань.

Так, представник органу опіки та
піклування пояснювала в судовому
засіданні, що претензій у Смілянського
дитячого будинку-інтернату до
відповідачки немає, вона допомагає в
забезпеченні дитини підгузками,
медичними препаратами, цікавиться
станом здоров'я дитини. Дані факти
підтверджуються також довідкою
Смілянського дитячого
будинку-інтернату № 965 від 17.10.2013 року
(а.с. 9).

Колегія суддів звертає увагу позивача
на положення ст.ст. 180, 186, ч. 3 ст. 193 СК
України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Ст. 186 СК України визначено, що за заявою
платника аліментів або за власною
ініціативою орган опіки та піклування
перевіряє цільове витрачання
аліментів.

У разі нецільового витрачання
аліментів платник має право звернутися
до суду з позовом про зменшення розміру
аліментів або внесення частини
аліментів на особистий рахунок дитини
у відділенні Державного ощадного банку
України.

Згідно ч. 3 ст. 193 СК України за рішенням
суду аліменти можуть перераховуватися
на особистий рахунок дитини у
відділенні Державного ощадного банку
України.

Положення вказаних статей спрямовані
на усунення зловживань щодо
нецільового використання аліментів на
дитину, яка перебуває у закладі охорони
здоров'я, навчальному або іншому
закладі. У такому випадку, суд може
винести рішення про стягнення
(перерахування) аліментів не на ім'я
одержувача аліментів на дитину, яка
перебуває у закладі охорони здоров'я,
навчальному або іншому закладі, а на
особистий рахунок дитини у відділенні
Державного ощадного банку України.

Неповнолітній ОСОБА_12 є інвалідом
дитинства, у нього важка форма ДЦП, тому
він потребує постійного стороннього
догляду та медикаментозного лікування.

Враховуючи наведене, на думку колегії
суддів, припинення стягнення аліментів
з позивача порушить права
неповнолітньої дитини сторін на
утримання від батьків до досягнення
нею повноліття, передбачене Сімейним
Кодексом України. Для перевірки
нецільового використання
відповідачкою аліментів позивач
вправі звернутись із відповідною
заявою до органу опіки та піклування, а
в разі встановлення даного факту - до
суду з позовом про припинення
стягнення аліментів на ім'я
відповідачки та перерахування
сплачуваних ним аліментів на особистий
рахунок дитини, або про зменшення
розміру аліментів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правомірно відмовив ОСОБА_6 в
задоволенні позову, тому відсутні
підстави для скасування чи зміни
рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхиляє, а
рішення суду першої інстанції залишає
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Драбівського районного суду
Черкаської області від 04 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8,
третя особа: Орган опіки та піклування
Драбівської районної державної
адміністрації, про припинення
стягнення аліментів та стягнення
незаконно отриманих коштів - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після
проголошення але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :