АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
номер провадження 22-ц/791/535/14
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач: Базіль Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 05 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Базіль Л.В.

суддів: Прокопчук Л.П., Полікарпової
О.М.,

при секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 10 грудня
2013 року в справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Херсонська
Теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за спожиту теплову
енергію і гаряче водопостачання,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Херсонська
теплоелектроцентраль» звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за спожиту теплову енергію і
гаряче водопостачання.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що відповідач проживає за
адресою: квартира АДРЕСА_1 та є
споживачем послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води, що
надаються позивачем, а тому повинен
своєчасно вносити оплату за їх
споживання. Однак, відповідач на
протязі тривалого часу своїх
обов'язків по оплаті спожитих послуг
не виконує, в зв'язку з чим заборгував
за період з лютого 1999 року по вересень
2013 рік за спожите центральне опалення
13924 грн.33 коп.

Посилаючись на викладені обставини,
позивач просив стягнути з відповідача
на його користь 13924 грн. 33 коп.
заборгованості за послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води та судовий
збір в сумі 229 грн.40 коп.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 10 грудня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Херсонська теплоелектроцентраль» 10106
грн.45 коп. в рахунок боргу за спожиту
теплову енергію і гаряче
водопостачання з листопада 2007 року по
вересень 2013 рік включно. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу публічне акціонерне товариство
„Херсонська теплоелектроцентраль"
вважає апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_2, який підтримав доводи
апеляційної скарги з підстав в ній
викладених, наполягав на її
задоволенні, пояснення представника
позивача, ОСОБА_3, який заперечував
проти задоволення скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону
України «Про житлово - комунальні
послуги» послуги з централізованого
опалення та постачання гарячої води
віднесені до житлово - комунальних
послуг.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», ч.6 ст.19
Закону України „Про теплопостачання"
споживач повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію за затвердженими в
установленому порядку тарифами.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проживає
і є споживачем комунальних послуг у
квартирі АДРЕСА_1.

Опалення будинку та квартири, де
проживає відповідач здійснюється
централізовано, яке постачається
публічним акціонерним товариством
«Херсонська теплоелектроцентраль»,
обліковується внутрішнім лічильником
в будинку відповідача та
розраховується з врахуванням
встановлених рішенням виконкому
Херсонської міської ради тарифів на
теплову енергію.

Отже, оскільки позивач надає вказані
комунальні послуги до квартири
відповідача, а він користується ними,
між сторонами фактично існують
договірні відносини, що випливають із
договору про користування тепловою
енергією.

Розмір заборгованості відповідача
перед позивачем складає 13924 грн., за
період з лютого 1999 року по вересень 2013
рік, виходячи із довідки нарахування і
оплати послуги та розрахунків
заборгованості за центральне опалення
від 25.10.2013 року.

Позивач звернувся до суду з позовом
лише 29.10.2013 року.

За таких обставин, суд першої інстанції
вірно надав оцінку тій обставині, що
відсутність на даний час договору про
надання послуг не є перешкодою для
нарахування коштів за надання послуг
позивачем з централізованого опалення
та, що відповідач зобов'язаний
оплачувати вартість отриманих послуг.

За положеннями ст.71,75 ЦК Української
РСР, який був чинним на час виникнення
правовідносин між сторонами, загальний
строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушено (позовна
давність), встановлюється в три роки та
позовна давність застосовується
судом, арбітражем або третейським
судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до частин 3,4 статті 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 заявив
клопотання про застосування строків
позовної давності.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову у стягненні з відповідача
заборгованості за період з лютого 1999
року по листопад 2007 року, оскільки
звернення позивача до суду з приводу
стягнення заборгованості за вказаний
період мало місце лише в жовтні 2013 року,
тобто за межами строку позовної
давності про застосування, якої було
заявлено відповідачем.

Однак, частково задовольняючи позовні
вимоги за період з листопада 2007 року по
вересень 2013 року в сумі 10106 грн. 45 коп.,
суд належним чином не перевірив
заперечень відповідача про сплив
строку позовної давності відносно
частини заборгованості за комунальні
послуги та дійшов помилкового висновку
про переривання відповідачем строку
позовної давності шляхом проведення
періодичної оплати послуг у листопаді
2007 року, не звернув уваги, що в
матеріалах справи відсутні докази про
те, що відповідач здійснив оплату
комунальних послуг в рахунок
заборгованості в листопаді 2007 року та
не надав належної правової оцінки
наявній в матеріалах справи ухвалі
Суворовського районного суду м.
Херсона від 25.02.2013 року, якою скасований
судовий наказ про стягнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію з ОСОБА_2

Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

За змістом вказаної норми перебіг
позовної давності переривається
поданням заяви про видачу судового
наказу, як особливою формою судового
рішення та починається заново з
поданням відповідного позову після
скасування судового наказу.

Із матеріалів справи вбачається, що
позов пред'явлено 29.10.2013 року; 13 грудня
2012 року за заявою позивача
Суворовським районним судом м. Херсона
видано судовий наказ про стягнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію та гаряче водопостачання з
ОСОБА_2 в сумі 11941 грн. 22 коп. за період з
лютого 1999 року по жовтень 2012 року, проте
ухвалою цього ж суду від 25.02.2013 року
зазначений наказ скасовано.

Отже, позовна давність, у межах якої
позивач може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу щодо стягнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію і гаряче водопостачання, що
складається з суми заборгованості за
кожний місяць як черговий платіж, має
відраховуватися з грудня 2009 року, тобто
в межах трирічного строку до моменту
звернення до суду з заявою про видачу
судового наказу.

З цих підстав рішення суду в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення заборгованості за період з
листопада 2007 року по грудень 2009 рік
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні цих позовних вимог, а в
частині стягуваної суми
заборгованості зміні з 10106 грн. 45 коп. до
6982 грн. 66 коп. за період з грудня 2009 року
по вересень 2013 року включно.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
до уваги колегією суддів не
приймаються.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного
суду м. Херсона від 10 грудня 2013 року в
частині стягнення боргу за спожиту
теплову енергію і гаряче
водопостачання з листопада 2007 року по
листопад 2009 року скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні цих
позовних вимог.

Це ж рішення в частині стягуваної
суми боргу змінити, зменшивши розмір
стягнутих з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
"Херсонська теплоелектроцентраль" в
рахунок заборгованості за спожиту
теплову енергію і гаряче
водопостачання грошових коштів з 10106
грн.45 коп. до 6982грн.66коп. за період з
грудня 2009 року по вересень 2013 року
включно.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу на протязі двадцяти днів може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Суддя
Л.В Базіль