Справа № 357/7706/13-ц Головуючий у І
інстанції Кошель Л.М.Провадження №
22-ц/780/456/14 Доповідач у 2
інстанції ЯворськийКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

04 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц.,
Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 29 серпня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
збитків та моральної шкоди, завданих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому у
відповідності до норм ст. 1188 Цивільного
кодексу України просив стягнути з
відповідача на його користь 138 593,11 грн
відшкодування фактичних збитків; 1400
грн відшкодування збитків за оплату
проведеного експертного
автотоварознавчого дослідження по
оцінці матеріальної шкоди, завданої
автомобілю «TOYOTA RAV 4» від 20.11.2012 р. №2101/4
та 20 000 грн на відшкодування моральної
шкоди та суму оплати судового збору.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що він є власником автомобіля
марки «TOYOTA RAV 4» д.н.з. НОМЕР_1. 28.10.2012 р.,
близько 8:30 год на 2-ому км 860 м
автодороги Р-32 зі сторони північного
під'їзду до м. Біла Церква водій
автомобіля «OPEL ASKONA» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1
не врахував дорожньої обстановки,
втратив контроль над рухом, не впорався
із керуванням автомобіля, що призвело
до виїзду на зустрічну смугу, де
сталося зіткнення з належним позивачу
автомобілем. В результаті даної
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася з вини відповідача, автомобіль
позивача було пошкоджено. Вартість
відновлювального ремонту якого згідно
висновку ТОВ «Експертно-Асистуюча
Компанія «Фаворит» склав 188 083,11 грн.

ВАТ НАСК «Оранта» за полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів частково відшкодувала
позивачу завдані внаслідок ДТП збитки
в сумі 49 490 грн.

Заочним рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 29 серпня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
відшкодування збитків в розмірі 139 993,11
грн та 1599,94 грн сплачених судових
витрат, а всього 141593,05 грн.

В частині вимог про відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Білоцерківського
міськрайонного суду від 08 листопада 2013
року заяву представника відповідача
ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_3 про перегляд
вказаного заочного рішення залишено
без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним
рішенням, представник відповідача
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказане рішення
міськрайонного суду як незаконне і
необґрунтоване та ухвалити нове, яким
стягнути суму збитків, з урахуванням
суми, визначеної призначеною судовою
автотоварознавчою експертизою,
посилаючись на те, що в порушення вимог
методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів
не розраховано втрату товарної
вартості, на що суд, при ухваленні
рішення не звернув уваги, тому вважає,
що норми матеріального та
процесуального права застосовано не
правильно, неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи по суті.

Не погоджуючись із доводами
апеляційної скарги, представник
позивача подав заперечення, в яких
зазначає, що окремі особливості
виконання оцінки КТЗ мають місце
тільки під час здійснення судової
експертизи та оформлення її
результатів, які визначаються
процесуальним законодавством та
нормативно-правовими актами про судову
експертизу, чим і маніпулює відповідач,
підводячи суд на думку, що в конкретній
ситуації мали бути застосовані вимоги
норм процесуального законодавства та
нормативно-правових актів про судову
експертизу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, осіб, які з'явилися
на розгляд вказаної справи,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апелянта, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
автомобіль марки «TOYOTA RAV 4» д.н.з. НОМЕР_1
належить позивачу ОСОБА_2 на праві
приватної власності (а.с.31).

28.10.2012 р. близько 8:30 год на 2-ому км 860 м
автодороги Р-32 зі сторони північного
під'їзду до м. Біла Церква водій
автомобіля «OPEL ASKONA» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1
не врахував дорожньої обстановки,
втратив контроль над рухом, не впорався
із керуванням автомобіля, що призвело
до виїзду на зустрічну смугу, де
сталося зіткнення з належним позивачу
автомобілем. В результаті даної
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася з вини відповідача, що
підтверджується постановою
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 27.12.2012 р.,
автомобіль позивача було пошкоджено
(а.с.7).

Огляд транспортного засобу проводився
оцінювачем ОСОБА_4 в присутності
відповідача ОСОБА_1, який погодився з
виявленими пошкодженнями (а.с.21-23).

Згідно висновку авто товарознавчого
дослідження №2101/4, виконаного ТОВ
«Експертно-Асистуюча Компанія
«Фаворит» на замовлення ОСОБА_2,
вартість матеріального збитку,
заподіяного власнику автомобіля «TOYOTA
RAV 4» д.н.з. НОМЕР_1 в результаті
пошкодження транспортного засобу
внаслідок ДТП станом на 20.11.2012 р.
складає 188 083,11 грн (а.с.8-30).

ВАТ НАСК «Оранта» за полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №7514897 частково відшкодувала
позивачу завдані збитки в розмірі 49
490,00 грн (а.с.62,63).

Вирішуючи вказаний спір та частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що страховою компанією
відшкодовано збитки потерпілому не у
повному обсязі, що у відповідності до
чинного законодавства надає
останньому можливість стягнути
недоотримані кошти на усунення
пошкоджень, завданих внаслідок ДТП з
винної сторони, тобто з ОСОБА_1

Колегія суддів вважає зазначений
висновок суду першої інстанції
законним та обґрунтованим, а доводи
апелянта такими, що не спростовують
висновків викладених в рішенні суду.

Відповідно до чч.1,2 ст.22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку із знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу не відшкодовано страховою
компанією збитків в сумі 139 993,11 грн, з
яких: 138 593,11 грн вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«TOYOTA RAV 4» (загальна сума збитків 188 083,11
грн за мінусом страхового
відшкодування 49 490 грн) та 1 400 грн
витрат на експертне дослідження
пошкодженого автомобіля (а.с.51), тому
відшкодування вказаної заборгованості
правомірно покладено на відповідача.

Також колегія суддів не погоджується
із доводами апелянта про те, що в
законодавчих актах «оцінювач» не
вказаний, як суб'єкт відносин при
визначенні матеріальних збитків
виходячи з наступного.

Пунктом 19 постанови Пленуму ВСУ «Про
судову експертизу в кримінальних і
цивільних справах» №8 від 30.05.1997 р.
передбачено, що відповідно до Закону
України від 25 лютого 1994 р. «Про судову
експертизу» судово-експертна
діяльність в Україні здійснюється
державними спеціалізованими
установами та відомчими службами, до
яких належать:

- науково-дослідні та інші установи
судових експертиз Міністерства
юстиції України і Міністерства охорони
здоров'я України;

- експертні служби Міністерства
внутрішніх справ України, Міністерства
оборони України, Служби безпеки
України.

Судово-експертна діяльність також може
здійснюватись на підприємницьких
засадах на підставі спеціального
дозволу (ліцензії), а також громадянами
за разовими договорами. Видача
ліцензій та атестація судових
експертів з числа працівників
підприємницьких структур та громадян
здійснюється Міністерством юстиції
України або Міністерством охорони
здоров'я України відповідно до їх
повноважень.

Тож з матеріалів справи видно, що дана
експертна установа та фахівець, що
проводив оцінку майна мають відповідні
свідоцтва та сертифікати (а.с.33-35), про
що на момент огляду транспортного
засобу ОСОБА_1 був повідомлений,
присутній та не заперечував щодо
обставин та підстав, які пізніше були
викладені ним в апеляційній скарзі
(а.с.21).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено,
що вирок у кримінальному провадженні,
що набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Постановою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 грудня 2012 року ОСОБА_1 визнано
винним у скоєнні ДТП наслідком якої
стало пошкодження автомобіля позивача
у справі і на відповідача у справі
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 340 грн (а.с.7),
таким чином вина відповідача у
спричиненні позивачу матеріальної
шкоди доведена постановою в справі про
адміністративне правопорушення та не
потребує доведення в порядку ЦПК
України.

Статтею 131 ч.1 ЦПК України передбачено,
що сторони зобов'язані подати свої
докази суду до або під час попереднього
судового засідання у справі, а якщо
попереднє судове засідання у справі не
проводиться - до початку розгляду
справи по суті.

Як вбачається з матеріалів вказаної
справи, позивач у справі ОСОБА_2,
звертаючись до суду із вказаним
позовом та доводячи свої позовні
вимоги в частині визначення суми
заподіяної шкоди подав Звіт №2101/4 про
оцінку автомобіля "TOYOTA RAV 4" від 20
листопада 2012 року (а.с.8-64). Відповідач у
справі, отримавши копії всіх
документів позовної заяви у томі числі
і вказаний Звіт та будучи повідомлений
про розгляд справи на 07 серпня 2014 року,
(а.с.71), на 14 серпня 2013 року (а.с.80) та на 29
серпня 2013 року (а.с.86) в судове засідання
не з'являвся та будь яких заперечень на
позовну заяву чи подані позивачем
докази не подавав у зв'язку з чим суд
обґрунтовано розглянув вказаний спір в
межах наданих позивачем доказів.

Посилання відповідача на не
доведеність позивачем позовних вимог в
частині визначення матеріальної шкоди
на думку колегії суддів є
безпідставними та спростовується
наявним в матеріалах справи Звітом
№2101/4 про оцінку автомобіля "TOYOTA RAV 4" від
20 листопада 2012 року.

Відповідно до вимог чч.2,3 ст 27 ЦПК
України особи, які беруть участь у
справі позовного провадження, для
підтвердження своїх вимог або
заперечень зобов'язані подати усі
наявні у них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті. Особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач у справі будучи
належним чином повідомлений про дату
час та місце розгляду справи в судове
засідання не з'являвся та доказів на
підтвердження своїх заперечень та на
спростування доказів поданих
позивачем на подав, у зв'язку з чим суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
доведеність позивачем своїх позивних
вимог.

Колегія суддів вважає, що вказане
рішення суду ухвалене з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
законодавства і підстав для його
скасування немає.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які б спростовували виноски суду, а
тому є необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 22, 1188, 1194 ЦК України,
ст.ст. 303, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315 ЦПК,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 29 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:
М.А.Яворський

судді:
Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв