РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Жовтневий районний
суд м. Маріуполя Донецької області у
складі судді Шатілової Л.Г., при
секретарі Марчук К.І., за участю
представника позивачів ОСОБА_1,
представника відповідача Напрягло О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Житло-22»
про визнання дій відповідача
неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом
до відповідача в якому просили визнати
дії відповідача неправомірними в
частині начислення квартирної платні
за житлово-комунальні послуги, які
відповідач нараховує позивачам, які не
відповідають обсягу реально наданих
послуг за період з 09.2006р. по 01.11.2013р. у
розмірі 5096 грн. для кожного позивача,
мотивуючи тим, що вони є споживачами
послуг, які відповідач зобов'язаний їм
надавати, але фактично вони послуги не
отримують, договірні відносини
відповідача зі споживачами
ігноруються як у частині взаємних прав,
так і в частині взаємних обов'язків.
Вважають, що вищевказаними діями
відповідача порушуються їх громадські
права.

У судовому засіданні позивачі та їх
представник підтримали позовні вимоги
та просили їх задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, та пояснив,
що відносно ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є
рішення суду, які набрали законної
сили, якими стягнута заборгованість по
оплаті комунальних послуг з позивачів
на користь відповідача за періоди,
вказані позивачами, тобто рішеннями
встановлено, що комунальні послуги
позивачам надавалися. Також, вказав, що
позивачами не надано жодних доказів на
підтвердження позову, тому просив у
задоволені позову відмовити.

Вислухавши позивачів, представника
позивачів та відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є
власником квартири АДРЕСА_1, згідно
договору купівлі-продажу від 09.11.1992р.
/а.с.17/. ОСОБА_5 є власником квартири
АДРЕСА_2 згідно договору дарування від
09.04.1992р. /а.с.18/. Згідно свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
15.06.2001р. ОСОБА_4 є власником квартири
АДРЕСА_3 /а.с.19/. Згідно довідки ЖБК
«Авангард» ОСОБА_3 є наймачем квартири
АДРЕСА_4 /а.с.20/.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. (ч.1 ст.57
ЦПК України)

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч.4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачами не надано суду доказів на
підтвердження того, що вони належним
чином зверталися до відповідача із
заявами про усунення недоліків у
наданих послугах, про зменшення
розміру плати за надані послуги в разі
їх ненадання або надання не в повному
обсязі за кожен місяць, коли на їх думку
відповідач не надавав їм послуги чи
надавав їх неякісно.

Між тим, рішенням Жовтневого районного
суду м. Маріуполя від 27.11.2012р., яке було
змінено рішенням Апеляційного суду
Донецької області від 13.05.2013р. з ОСОБА_5
було стягнуто на користь ТОВ «Житло-22»
заборгованість з обслуговування
будинку за період з 23.07.2009 р. по 31.05.2012р.
в розмірі 2700,07 грн., рішенням Жовтневого
районного суду м. Маріуполя від 04.11.2013 р.
з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Житло-22»
стягнута заборгованість за надані
комунальні послуги за період з квітня
2010р. по жовтень 2013р. в сумі 2922,56 грн., та
рішенням Жовтневого районного суду
м.Маріуполя від 22.03.2013р. з ОСОБА_3 на
користь ТОВ «Житло-22» стягнута
заборгованість за житлово-комунальні
послуги за період з 01.08.2009р. по 01.03.2013р. в
сумі 2926,92 грн. і вищевказане рішення в
цій частині залишено без змін рішенням
Апеляційного суду Донецької області
від 29.05.2013р.

Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, і яких беруть
участь ті самі особи, щодо яких
встановлено ці обставини.

Отже, вищевказаними рішеннями суду
було встановлено, що відповідачем
надавалися комунальні послуги
позивачам, які їх фактично отримували.

Позивачка ОСОБА_6 не надала суду
будь-яких доказів, які б спростовували
вищевикладене.

Також, ні в матеріалах справи, ні в
судовому засіданні не були надані
акти-претензії, складені та підписані у
встановленому законом порядку, які б
підтверджували вимоги позивачів.

З урахуванням наведеного, суд вважає
позов необґрунтованим та не
підлягаючим задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,59,60,61,212,213,215,218 ЦПК
України, Законом України «Про
житлово-комунальні послуги»,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
Донецькій Апеляційний суд через
Жовтневий районний суд протягом 10 днів
з дня проголошення.

Суддя