Справа №482/700/13-ц 27.01.2014 27.01.2014 27.01.2014
Провадження №22-ц/784/143/14
Головуючий у 1-ї інстанції Баранкевич
Доповідач в апеляційній інстанції
Рішення

Іменем України

27 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Яценко Л.В.,

за участю:

- представника позивача Козирєва
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Новоодеського районного
суду Миколаївської області від 13
листопада 2013 року, ухвалене у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Миколаївгаз" до ОСОБА_3 про стягнення
збитків та заборгованості за спожитий
природний газ,

встановила:

25 квітня 2013 року Публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Миколаївгаз" (далі - ПАТ "Миколаївгаз")
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення збитків та
заборгованості за спожитий природний
газ.

Позивач зазначав, що ОСОБА_3 разом
з членами своєї сім'ї проживає в жилому
АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з
постачання природного газу, яке
здійснює товариство на підставі
укладеного між ними письмового
договору.

Відповідач не в повному обсязі
сплачував кошти за надані послуги, у
зв'язку з чим за період з жовтня 2011 року
по квітень 2013 утворилася
заборгованість в сумі 6
159 грн. 01 коп.

Крім того, відповідачу нараховано
до сплати 932 грн. 51 коп. збитку за
відмову у доступі до приміщень де
розташовані газові прилади.

Посилаючись на викладене та
перерахування субсидії в сумі 3 329 грн.
під час розгляду справи судом,
уточнюючи позовні вимоги, позивач
просив стягнути з ОСОБА_3
на свою користь 3 086 грн. 94 коп.
заборгованості за спожитий природний
газ та 932 грн. 51 коп. заподіяного збитку.

Рішенням Новоодеського районного
суду Миколаївської області від 13
листопада 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ
"Миколаївгаз" 3 086 грн. 94 коп.
заборгованості за спожитий природний
газ.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
"Миколаївгаз" 229 грн. 40 коп. витрат по
сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просив змінити рішення суду в частині
задоволених позовних вимог ПАТ
"Миколаївгаз" про стягнення
заборгованості за спожитий природний
газ, відмовивши в задоволенні цих
вимог.

В обґрунтування скарги
посилалася на необґрунтований розмір
заборгованості, невірну оцінку
письмових доказів та не врахування тих,
що були ним надані, на підтвердження
своїх заперечень проти позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
"Миколаївгаз" про стягнення
заборгованості, суд першої інстанції
виходив з того, що між сторонами
склалися договірні правовідносини з
приводу надання послуг з
газопостачання, відповідно до яких
сторони взяли на себе певні
зобов'язання, але відповідач ОСОБА_3
неналежно виконував своїх зобов'язань
щодо повної сплати за надані ПАТ
"Миколаївгаз" послуги.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ПАТ "Миколаївгаз" про
відшкодування збитків, суд виходив з
необґрунтованості цих вимог. В цій
частині рішення суду не оскаржувалося,
тому в апеляційному порядку не
переглядалося.

Колегія суддів погоджується з
обставинами та правовідносинами,
встановленими судом 1 інстанції, його
висновки щодо них та результату
вирішення справи (крім розподілу судом
судових витрат) вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

Відповідно до ст. 67 Житлового
кодексу України плата за комунальні
послуги (водопостачання, газ, теплова
енергія та інші послуги) сплачується,
окрім квартирної плати, за
затвердженими в установленому порядку
тарифам.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити кошти
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання свого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України
"Про житлово - комунальні послуги" (далі
- Закону) передбачено, що споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_3 з членами своєї сім'ї
проживає в житловому будинку АДРЕСА_1
та є споживачем послуг з постачання
природного газу, яке здійснює ПАТ
"Миколаївгаз".

Вказаний будинок з вересня 2007
року обладнано газовим лічильником.

Відповідач ОСОБА_3 не в повному
обсязі та несвоєчасно здійснював
оплату вказаних послуг з жовтня 2011 року
по квітень 2013 року.

Нарахування позивачем споживачу
ОСОБА_3, за цей вид послуг,
здійснювалося відповідно до тарифу 1
куб. м. - 1, 098 грн., які встановлювалися
згідно постанови Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 13 липня 2010 року № 812 «Про
затвердження роздрібних цін на
природний газ, що використовується для
потреб населення, міжнародного
дитячого центру «Артек» і Українського
дитячого центру «Молода Гвардія».

З наданого розрахунку вбачається,
що позивач нарахував відповідачу
заборгованість за послуги з
газопостачання з жовтня 2011 року по
квітень 2013 року у сумі 3 086 грн. 94 коп. за
13 427 куб. м. спожитого газу (34034 - 20607
показники лічильника), тобто 14 742 грн. 83
коп. (13 472 м. куб. х 1,098 грн. (тариф) - 5 070
грн. 66 коп. (перерахована субсидія) - 4 817
грн. (сплачених коштів) - 1 768 грн. 23 коп.
(сальдо початкове на початок жовтня 2011
року). (а.с.54).

Заперечуючи проти розрахунку
заборгованості за показниками
лічильника газу, які зазначені
позивачем в жовтні 2011 року, ОСОБА_3
посилався на показники в квитанції, яку
він особисто заповнював в жовтні 2011
року (теперішні показники 23 078 м. куб.,
попередні - 22728 м. куб.) та квитанції про
сплату коштів за послуги (а.с.34, 36, 39-40, 83).

Між тим, із актів звірки
взаєморозрахунків за спожитий
природний газ від 05 та 12 червня
2012 року, від 03 січня 2013 року, вбачається,
що споживач ОСОБА_3 погоджувався та не
оспорював показники лічильника газу
(за якими позивачем складено
розрахунок заборгованості) за вказані
періоди (а.с.6-7,11).

До того ж, правильність зняття
показань лічильників газу та
оформлення споживачем платіжних
документів контролювалось
працівниками газового господарства у
відповідності до вимог абз. 2 пункту 17
Правил надання населенню послуг з
газопостачання, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№2246 від 09 грудня 1999 року
(а.с.125-127).

А надані відповідачем квитанції
щодо сплати ним коштів за спожитий газ
враховані позивачем в розрахунку
заборгованості.

Доводи ОСОБА_3 про не проведення
позивачем перерахунку заборгованості,
у зв'язку з невірно вказаним розміром
опалювальної площі з 1996 року до
обладнання будинку газовим
лічильником, не заслуговують на увагу,
оскільки такі вимоги не є предметом
розгляду цієї справи.

Інших, належних та допустимих
доказів щодо необґрунтованості
розміру нарахованої заборгованості за
спожитий природний газ, відповідач не
надав, хоча згідно ст. 60 ЦПК України, то
є його обов'язком.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини,
колегія судів дійшла до висновку, що
рішення суду в оскаржуваній частині по
суті спору ухвалено з додержанням норм
процесуального права і положень
матеріального права, а тому підстав для
його скасування не вбачається.

Разом з тим, при розподілі судових
витрат, які підлягали стягненню з
відповідача, згідно задоволених
позовних вимог, суд допустив помилку,
неправильно присудив судові витрати.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що позивачем сплачено
судового збору лише 114
грн. 70 коп., тоді як стягнуто на його
користь з відповідача 229 грн. 40 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
було стягнути 114 грн. 70 коп. та з нього ж,
на користь держави, 114 грн. 70 коп.

З врахуванням викладеного, на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції в
частині розподілу судових витрат
підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Новоодеського районного
суду Миколаївської області від 13
листопада 2013 року змінити в
частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Миколаївгаз" судовий збір в сумі
114 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір в сумі 114 грн. 70
коп.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: