АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1365/2014
Головуючий 1 інст. - Блага
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 26 грудня 2013 року по справі
за позовом Харківського національного
університету внутрішніх справ до
ОСОБА_3 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2013 року Харківський національний
університет внутрішніх справ (далі по
тексту - ХНУВС) звернувся до суду з
вказаним позовом та просив суд
стягнути з ОСОБА_3 фактичні витрати у
сумі 24 420 грн. 29 коп., пов'язані з
навчання, та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що наказом по університету №
241 о/с від 26.07.2005 року відповідача ОСОБА_3
зараховано до складу курсантів.

01.09.2007 року між ХНУВС та відповідачем
було укладено договір про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
МВС України. Після закінчення ХНУВС,
згідно з наказом ХНУВС № 252 о/с від
27.06.2009р., курсанта 4-го курсу лейтенанта
міліції ОСОБА_3 було відраховано зі
складу курсантів та відкомандировано
для подальшого проходження служби до
ГУМВС України в Харківській області.
Наказом ГУМВС України в Харківській
області № 212 о/с від 28.09.2011 лейтенанта
міліції ОСОБА_3 було звільнено з
органів внутрішніх справ за ст. 64 п. «ж»
(за власним бажанням) Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом ОВС. Відповідно
до п. 2.3.6. договору відповідач
зобов'язувався у разі відрахування з
навчального закладу чи звільнення з
органів внутрішніх справ по закінченню
навчання до встановленого трирічного
терміну перебування на службі
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з його утриманням під час
навчання в університеті згідно з
затвердженим розрахунком. Сума витрат
склала 24420,29 гривень і тому позивач
змушений був звернутись до суду з
позовом.

Рішенням від 26.12.2013р. Червонозаводський
районний суд задовольнив позов.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказане рішення, вважаючи
його необґрунтованим та таким, що
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
і ухвалити нове рішення, яким повністю
відмовити у задоволенні позовних вимог
ХНУВС.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що позивач нічим не
обґрунтував розмір витрат на навчання.
У наданому позивачем розрахунку
фактичних витрат, пов'язаних з
утриманням рядового міліції ОСОБА_3 за
час його навчання в ХНУВС за період з 2005
року по 2009 рік наведені лише цифрові
показники у відповідному періоді та не
надано жодних доказів, чим
підтверджуються ці показники. Надані
докази у вигляді розрахунків зовсім не
підтверджують саме фактичні витрати,
пов'язані із утримання ОСОБА_3 під час
його навчання.

Також суд першої інстанції помилково
врахував, що період навчання з 2005 року
по 2009 рік складає 36 місяців, це 24 420,29
грн. витрат позивача на утримання
апелянта. Однак період з дати
відкомандирування апелянта до ГУ МВСУ
у Харківській області (27.06.2009р.) по
18.09.2011р. - дату звільнення з органів
внутрішніх справ України складає 27
місяців. Таким чином невідпрацьований
період дорівнює 9 місяцям.

Крім того, на думку апелянта, на даний
час відсутній механізм, який би
зобов'язував випускників вищого
навчального закладу, підготовка яких
здійснюється за державним замовленням,
відшкодувати до державного бюджету
вартість навчання та компенсувати
замовникові всі понесені витрати за
договором. А тому будь-які матеріальні
претензії позивача є неправомірними.

Відповідач ОСОБА_3 був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
апеляційної скарги, однак в судове
засідання не з'явився, подав заяву про
відкладення розгляду у зв'язку з
хворобою. Вказана заява задоволенню не
підлягає, так як відповідачем не додано
належних доказів на підтвердження
поважності підстав для відкладення
розгляду справи, так як справа
розглядається саме за його апеляційною
скаргою, в якій він мав можливість
викласти всі свої доводи, надати нові
докази у порядку і з підстав,
передбачених ч.2 ст.303 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню за таких підстав.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції забезпечив сторонам та іншим
особам, які беруть участь у справі,
рівні можливості щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості.

Судом встановлено, а сторони не
заперечують, що ОСОБА_3 у 26.07.2005 року був
зарахований до складу ХНУВС за
державним замовленням на денну форму
навчання і навчався на безоплатній
основі до 2009 року, здобув таким чином
вищу освіту, направлений до ГУМВС
України в Харківській області, де був
працевлаштований за спеціальністю в
Ленінському РВ ХМУ ГУ. В зазначеному
підрозділі відпрацював до 28.09.2011 року і
звільнився за власним бажанням.

Згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна особа зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім встановлених статтею 61 цього
Кодексу випадків, до яких дана справа
не відноситься.

За умовами договору про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
ХНУВС, укладеного 01.09.2007 року між ним,
відповідачем і третьою особою, так і у
відповідності з вимогами діючого на
час спірних правовідносин закону та
інших нормативних актів, прийнятих
органами державної влади в межах їх
компетенції (постанови КМУ, відомчих
наказів), як особа, що навчалася за
державні кошти і отримала вищу освіту
за державним замовленням, зобов'язаний
пропрацювати по спеціальності за
направленням три роки, а у разі
неприбуття за направленням або відмови
без поважної причини приступити до
роботи за призначенням, звільнення з
ініціативи адміністрації за порушення
трудової дисципліни, чи звільнення за
власним бажанням протягом трьох років
зобов'язаний відшкодувати до
державного бюджету вартість навчання
та компенсувати замовникові всі
витрати.

Відповідач згідно з п. 2.3.6 Договору
зобов'язувався у разі відрахування з
навчального закладу чи звільнення з
органів внутрішніх справ по закінченні
навчання до встановленого трирічного
терміну перебування на службі
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з його утриманням у
навчальному закладі.

Посилання апелянта на те що порядок
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах не був закріплений
законодавством України є
безпідставними оскільки постановою
Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 №
313 визначено механізм відшкодування
особами, які навчалися за державним
замовленням у вищих навчальних
закладах МВС витрат, пов'язаних з їх
утриманням у таких закладах, а також
правовідносини в частині
відшкодування особою витрат за її
навчання за державним замовленням у
разі відмови від роботи за
направленням протягом трьох років
після закінчення ВНЗ були урегульовані
ст. 56 ЗУ України «Про вищу освіту» та
постановою КМУ № 992 від 22.08.1996 року «Про
порядок працевлаштування випускників
вищих навчальних закладів, підготовка
яких здійснювалась за державним
замовленням».

Також безпідставні посилання апелянта
на те, що обрахунок періоду витрат на
його належить вести виходячи з того, що
невідпрацьований ним період за
зобов'язанням складає лише 9 місяців.
Відповідно до змісту договору від
01.09.2007 р. про підготовку фахівця у ХНУВС,
права і обов'язки сторін договору
виникли у зв'язку з навчанням ОСОБА_3 за
державним замовленням у вищому
навчальному закладі. Це навчання, з
огляду на нерозривність учбового
процесу, охоплює період часу з моменту
ОСОБА_3 до курсантів ХНУВС 26.07.2005 року і
до його закінчення, працевлаштування
та трирічного строку роботи за
отриманою спеціальністю і
направленням. (п.2.3.4 договору від 01.09.2007
року)

Згідно ст. 11 і ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання у сторони виникають як на
підставі договорів так і з інших
правочинів, актів цивільного
законодавства, актів органів державної
влади.

На час спірних правовідносин в ХНУВС
існували різні форми навчання та
здобуття вищої освіти: як на
контрактній основі, за якою особа,
оплативши послуги навчання, вільна у
подальшому виборі місця і роду роботи,
так і безоплатне для особи навчання за
рахунок бюджетних коштів. Проте у
останньому випадку особа обмежена
зобов'язанням перші три роки після
закінчення навчання реалізувати право
на оплатну працю за отриманою
спеціальністю в тій галузі і
підприємстві, організації, куди буде
направлена у встановленому порядку. У
випадку дотримання особою вказаних
умов вона не відшкодовує в бюджет
витрати за її навчання, а інша сторона
задовольняє загальнодержавний інтерес
у забезпеченні фахівцями певної
галузі. У разі порушення особою
зазначених умов безоплатної для неї
форми навчання та подальшого
працевлаштування за держаним
замовленням для неї настають негативні
наслідки у формі виникнення обов'язку
відшкодувати витрати на її навчання. В
цьому вбачається задекларована
Конституцією України рівність
громадян, баланс прав і обов'язків.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції виконав всі вимоги
цивільного судочинства, в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів вирішив питання,
передбачені ст. 214 ЦПК України, і
ухвалив законне і обґрунтоване
рішення.

Доводи апелянта не свідчать про
наявність підстав для скасування чи
зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: