Справа №295/2314/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі с/з - Говорадло А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовними
вимогами до ОСОБА_3 про стягнення з
відповідача суми боргу в розмірі 216 600
грн., який був отриманий відповідачем
при свідках у якості позики про що
останнім 02.03.2012 року була видана
відповідна власноруч написана
розписка. ОСОБА_2 вказує, що оскільки у
передбачений розпискою строк грошові
кошти не були повернуті він вимушений
був звернутись до суду за захистом
своїх порушених прав та охоронюваних
законом інтересів.

24.04.2013 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2
із зустрічною позовною заявою про
визнання договору позики від 02.03.2012
року недійсним. Свої вимоги ОСОБА_3
мотивував тим, що був вимушений 02.03.2012
року під випливом психологічного тиску
та погроз в свою адресу та адресу
рідних й близьких позивача за
зустрічним позовом написати розписку
начебто за фактом виявлення недостачі
продукції на підприємстві, на якому
ОСОБА_3 працював разом із ОСОБА_2 При
цьому ОСОБА_3 посилається на те, що
ніяких грошових коштів він не
отримував, свідків написання розписки
крім позивача за первісним позовом,
брата позивача - ОСОБА_5 та його батька
ОСОБА_6 не було.

Представник позивача за первісним
позовом у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив стягнути указану вище суму
боргу. Зазначив, що ніякого тиску, на
який посилається у зустрічному позові
ОСОБА_3, не було, гроші позивачу за
зустрічним позовом передавались,
розписка написана останнім власноруч.
В задоволенні зустрічного позову
просив відмовити за необґрунтованістю.

Позивач за зустрічним позовом у
судовому засіданні свої вимоги
підтримав, а первісні позовні вимоги не
визнав, пояснив, що ніяких грошей не від
кого не отримував, розписку писав під
тиском та погрозами, що виходили від
сім'ї ОСОБА_2 протягом останніх двох
тижнів до дня її написання. Додав, що на
момент написання розписки працював з
ОСОБА_2 на одній фірмі і коли там
виявили недостачу сім'я ОСОБА_2
вимусила ОСОБА_3 написати розписку про
нібито отримання грошей на себе. ОСОБА_3
на обґрунтування своїх вимог послався
також на те, що розписка писалась у
власному кабінеті без свідків, які були
зазначені у розписці, їх дані вже потім
були написані ним під диктовку, а також
звернув увагу на невідповідність в
показаннях свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
зроблених в судовому засіданні, щодо
місця написання розписки та факту
передачі грошей.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
зазначив, що відповідач ОСОБА_3 писав
розписку на його очах у своєму
кабінеті. Окрім нього в кабінеті у цей
момент були сторони по справі та ще
одна дівчина на ім'я ОСОБА_9. Під час
написання розписки ОСОБА_3 був
абсолютно спокійний, отримані по факту
позики грошові кошти перерахував та
положив до себе в пакет.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
дала показання, що працювала разом із
сторонами по справі на момент
написання розписки в одній фірмі ТОВ
«Нооекосфера». Зазначила, що була
свідком того як ОСОБА_3 написав
розписку в кабінеті ОСОБА_5 про
отримання грошових коштів від ОСОБА_2
Дані кошти за словами свідка були
потрібні ОСОБА_3, в момент написання
розписки лежали на столі і свідок їх
бачила однак самого моменту їх
передачі позивачу за зустрічним
позовом вона не бачила.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, з урахуванням показань свідків
та висновку експерта, вважає первісні
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягаючими задоволенню, а
в задоволенні зустрічних позовних
вимог слід відмовити з наступних
підстав.

У судовому засіданні було встановлено,
що між сторонами по справі був
укладений договір позики грошових
коштів на виконання якого 02.03.2012 року
ОСОБА_3 була написана розписка про
отримання від ОСОБА_2 216 600 гривень, які
позичальник зобов'язався повернути
позикодавцю до 31.12.2012 року.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов`язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував факт
отримання грошей, стверджував, що
розписка була написана ним проти його
волі, внаслідок психологічного тиску з
боку сім'ї ОСОБА_2 та погроз
застосування до нього та членів його
сім'ї фізичного насильства.

Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, які містились в п.21
постанови від 6 листопада 2009 року № 6
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», при вирішенні
спорів про визнання недійсним
правочину, вчиненого особою під
впливом насильства (стаття 231 ЦК
України), судам необхідно враховувати,
що насильство має виражатися в
незаконних, однак не обов'язково
злочинних діях. Насильницькі дії
можуть вчинятись як стороною
правочину, так і іншою особою - як щодо
іншої сторони правочину, так і щодо
членів її сім'ї, родичів тощо або їх
майна.

Факт насильства не обов'язково має бути
встановлений вироком суду,
постановленим у кримінальній справі.

В силу приписів ст.60 ЦПК України
сторона правочину, заявляючи вимогу
про визнання правочину таким, що
вчинений під впливом насильства, має
довести: 1) факт укладання правочину 2)
застосування до нього чи близьких для
нього осіб фізичного або психічного
насильства, або наявність загрози його
застосування.

На підтвердження або спростування
факту застосування психологічного або
іншого насильства до ОСОБА_3 за його
клопотанням судом була призначена
судова почеркознавча експертиза по
справі.

Згідно висновку експерта від 30.09.2013
року № 1/901 вбачається, що рукописний
текст розписки від 02.03.2012 року від імені
ОСОБА_3 виконаний ОСОБА_3 При цьому
ніяких ознак виконання рукописного
тексту наданої розписки від 02.03.2012 року
від імені ОСОБА_3 в незвичному стані або
незвичних умовах під впливом збиваючих
факторів не виявлено (а.с.61-63).

Ніяких інших доказів, зокрема показань
свідків, яки б підтвердили
застосування до відповідача за
первісним позовом психічного,
психологічного насильства та погрози
застосування фізичного насильства
суду надано не було.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування, а, отже, і судове рішення
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд також не може прийняти до уваги
доводи відповідача ОСОБА_3 про
безгрошовість написаної ним розписки,
сам факт написання якої ним не
оскаржувався та підтверджений
висновком судової почеркознавчої
експертизи, оскільки надані ним докази
не свідчать про неможливість отримання
ним коштів.

Суд критично оцінює не співпадіння в
показаннях свідків щодо місця
написання розписки, оскільки тільки
один із свідків на момент написання
вказаної розписки працював разом із
сторонами по справі в одному
товаристві, в той час як інший свідок не
був працівником зазначеного вище
товариства та не міг знати достовірно в
якому саме з кабінетів була написана
розписка.

Оскільки суду не надано достовірних
доказів того, що під час укладення
договору позики та написанні розписки
до відповідача ОСОБА_3 застосовувались
насильство чи погроза його
застосування, суд приходить до
висновку, що вимоги ОСОБА_2 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню, а в той же час у
задоволенні зустрічної позовної заяви
слід відмовити.

Згідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача за первісним позовом на
користь позивача підлягають стягненню
судові витрати, а саме витрати по
сплаті судового збору при зверненні до
суду в сумі 2 166 грн.

На підставі викладеного вище,
керуючись ст.ст. 203, 215, 611, 1046, 1047, 1049, 1050,
1051 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88,
212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2 борг в сумі 216 600 (двісті
шістнадцять тисяч шістсот) гривень 00
копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2 166
(дві тисячі сто шістдесят шість)
гривень.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
м. Житомира шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, що не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя