АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї
Н И[1]

05 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Росік Т.В.,

при секретарі: Мурзі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трост Авто Сервіс
Технік ТОВ»

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 13 листопада 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трост Авто Сервіс
Технік ТОВ» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В
И Л А:

В лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Дніпровського районного суду м.
Києва з позовом, уточненим в
подальшому, до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трост Авто Сервіс
Технік ТОВ» (далі - ТОВ «ТростАвто
Сервіс Технік ТОВ») про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди.

Посилаючись на порушення його трудових
прав, а саме не виплату при звільненні
грошової компенсації за 55
невикористаних календарних днів
щорічної відпустки, просив стягнути з
відповідача на його користь 194 993 грн. 25
коп. за затримку належних звільненому
працівнику сум та 5 000 грн. моральної
шкоди, зазначивши, що 31 жовтня 2013 року
відповідачем було виплачено
компенсацію за невикористані щорічні
відпустки у розмірі 44 161 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 13 листопада 2013 року позов
задоволено частково та стягнуто з ТОВ
«Трост Авто Сервіс Технік ТОВ» на
користь ОСОБА_2 194 993 грн. 25 коп.
середнього заробітку за час затримки
та 1000 грн. моральної шкоди. Вирішено
питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, посилаючись на те, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з неправильним застосуванням
норм матеріального права без повного
з'ясування обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи та
належної оцінки доказів, що містяться в
матеріалах справи.

Посилаючись на те, що ухвалюючи рішення
суд не дотримався вимог передбачених
Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100 (далі -
Порядок), у зв'язку з чим безпідставно
та необґрунтовано завищив суму до
стягнення на користь позивача, а також
неправильно застосував положення ст.
1167 ЦК України, яка передбачає підстави
відповідальності за завдану моральну
шкоду, просив рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 13 листопада
2013 року змінити.

Представник відповідача - Гребенюк А.М.
в судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримала та просила задовольнити, з
підстав наведених в ній.

Позивач в судовому засіданні просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
залишити без змін як таке, що є законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах апеляційного оскарження
та вимог, що заявлялися у суді першої
інстанції, дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 з 11 квітня 2005 року працював на
посаді координатора постанов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Метеор-Україна».
01.04.2009 згідно наказу № 04-10-к ОСОБА_2
переведений на посаду керівника
відділу з митного оформлення вантажів
та товарів (том 2, а.с. 8).

З 27 грудня 2010 року ТОВ «Метеор-Україна»
перейменовано в ТОВ «Трост Авто Сервіс
Технік ТОВ».

Згідно наказу ТОВ «Трост Авто
Сервіс Технік ТОВ» № 9-К від 31.01.2013
ОСОБА_2 звільнено із займаної посади
керівника відділу з митного оформлення
вантажів та товарів з 02 лютого 2013 року
відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів
про працю України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення, якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного робочого дня після
пред'явлення звільненим працівником
вимоги про розрахунок. Про нараховані
суми, належні працівникові при
звільненні, власник або уповноважений
ним орган повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплати не оспорювану
ним суму.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не були
виплачені належні йому суми в день
звільнення. Компенсацію за
невикористані дні щорічної відпустки у
розмірі 44 161 грн. відповідачем
виплачено позивачу 31 жовтня 2013, з
пропуском у 187 робочих днів.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати зазначених сум у вказані
строки при відсутності спору про їх
розмір, підприємство повинно виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24
грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку з затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при не проведенні його до розгляду
справи - по день постановлення рішення,
якщо роботодавець не доведе
відсутність в цьому своєї вини.

Відповідно до п. 25 вказаної постанови
не проведення розрахунку з працівником
в день звільнення або, якщо в цей день
він не був на роботі, наступного дня
після його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст.117 КЗпП України.

Оскільки з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_2 не були виплачені
належні йому суми в день звільнення,
суд першої інстанції дійшов до вірного
висновку про стягнення з відповідача
середнього заробітку за весь період
затримки розрахунку.

Проте сама сума судом обчислена
невірно.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з довідки про нарахування та
виплату заробітної плати ОСОБА_2,
завіреної печаткою та підписом
головного бухгалтера Товариства,
вбачається, що в грудні 2013 на картковий
рахунок позивача були перераховані
заробітна плата за листопад 2012 року в
сумі 13 203 грн. 13 коп., оплата за
договорами виконання роботи № 03-12/12 та
№ 10-12/12 в грудні 2012 року, аванс за
грудень 2012 року в сумі 4 000 грн.,
заробітна плата за грудень в сумі 17 645
грн. 44 коп., аванс за січень в сумі 4 000
грн., заробітна плата за січень в сумі 6
385 грн. з урахуванням суми відрахувань 4
631 грн. 77 коп. та 2 307 грн. 59 коп.

Визначаючи розмір середнього
заробітку ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з розрахунку, наданого
позивачем, здійсненого на підставі
відомостей АТ «Райффайзен
Банк Аваль» від 07 лютого 2013 року щодо
здійснених ТОВ «Трост Авто Сервіс
Технік ТОВ» на рахунок ОСОБА_2
перерахувань.

Разом з тим, пунктом 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100 (далі - Порядок) передбачено, що
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Одноразова винагорода за
підсумками роботи за рік і за вислугу
років включається до середнього
заробітку шляхом додавання до
заробітку кожного місяця
розрахункового періоду 1/12 винагороди,
нарахованої в поточному році за
попередній календарний рік (пд. 2 п. 3
Розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до пд. а) п. 4 Розділу
ІІІ Порядку при обчисленні середньої
заробітної плати у всіх випадках її
збереження з чинним законодавством, не
враховуються виплати за виконання
окремих доручень (одноразового
характеру), що не входять в обов'язки
працівника (за винятком доплат за
суміщення професій і посад, розширення
зон обслуговування або виконання
додаткових обсягів робіт та виконання
обов'язків тимчасово відсутніх
працівників, а також різниці в
посадових окладах, що виплачується
працівникам, які виконують обов'язки
тимчасово відсутнього керівника
підприємства або його структурного
підрозділу і не є штатними
заступниками).

Оскільки судом не враховано, що
заробітна плата за листопад 2012 року в
сумі 12 203 грн. 13 коп., оплата за
договорами виконання роботи № 03-12/12 та
№ 10-12/12 в грудні 2012 року в сумі 15 447 грн. 56
коп. та заробітна плата за лютий 2013 року
в сумі 520 грн. 01 коп., відповідно до пд. 2
п. 3, пд. а) п. 4 Розділу ІІІ не включаються
до розрахунку середньої заробітної
плати, колегія суддів погоджується з
доводами апеляційної скарги, щодо
невірного обчислення середньоденного
заробітку, а тому рішення в цій частині
підлягає зміні.

Беручи до уваги викладене, та
враховуючи, що кількість
відпрацьованих днів за останні два
місяці роботи становить 42 дні, колегія
суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги, що середньоденна
заробітна плата ОСОБА_2 складає 927 грн. 85
коп. (38 969 грн. 80 коп./42=927 грн. 85 коп.).

Разом з цим, колегія суддів не може
погодитися з доводами апеляційної
скарги щодо кількості робочих днів,
взяті судом до уваги, за які необхідно
здійснити виплату середнього
заробітку за час затримки, оскільки всі
нарахування позивачу відповідач
проводив у безготівковій формі на
картковий рахунок відкритий у АТ
«Райффайзен Банк Аваль». Тому доводи
апеляційної скарги, що відповідачу не
були відомі реквізити для
перерахування грошових коштів не
заслуговують на увагу судової колегії.

Отже у відповідності до ст. 117 КЗпП
України сума яка підлягає виплаті
товариством позивачу становить 173 507
грн. 95 коп. (927,85х187).

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ТОВ «Трост Авто Сервіс Технік ТОВ» 23
квітня 2013 року виплатило ОСОБА_2
частину середнього заробітку за
затримку виплати компенсації за
невикористані відпустки в сумі 18 712 грн.
22 коп.

Отже, сума компенсації за
затримку виплати належних звільненому
працівнику, яка підлягає стягненню з
ТОВ «Трост Авто Сервіс Технік ТОВ» на
користь ОСОБА_2 складає 154 795 грн. 73 коп.
(173 507,95-18 712,22=154 795,73).

За вказаних обставин, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду в частині визначеного
розміру середнього заробітку за час
затримки, що підлягає стягненню з
ТОВ «Трост Авто Сервіс Технік ТОВ» на
користь позивача підлягає зміні.

Також не заслуговують на увагу
судової колегії доводи апеляційної
скарги щодо невірного застосування
судом положень ст. 1167 ЦК України,
оскільки висновки суду щодо наявності
правових підстав для стягнення
моральної шкоди є вірними так як з боку
відповідача є факт порушення трудового
законодавства. Рішення суду в частині
визначеного розміру, що підлягає
стягненню з відповідача позивачем не
оскаржувалося.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 218, 303, 307, 308, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Трост
Авто Сервіс Технік ТОВ» - задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 13 листопада 2013 року
змінити, зменшивши розмір середнього
заробітку за час затримки, що підлягає
стягненню з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трост Авто Сервіс
Технік ТОВ» на користь ОСОБА_2 з 194 993
(сто дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот
дев'яносто три) грн. 25 коп. до 154 795 (сто
п'ятдесят чотири тисячі сімсот
дев'яносто п'ять) грн. 73 коп. та
зменшивши суму судового збору з 2 179 (дві
тисячі сто сімдесят дев'ять) грн. 33 коп.
до 1 662 (одна тисяча шістсот шістдесят
дві) грн. 66 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/4704/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2201/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Яровенко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.