АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/188/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Корніюк А.П.,

суддів: П'єнти І.В., Костенко А.М.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

апелянтки ОСОБА_1, її представника
ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 03 жовтня 2013 року за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного
майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
із вказаним позовом обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що з 25.12.1993 року по 19.04.2013
року перебував у шлюбі з відповідачкою
і за час шлюбу ними набуто у спільну
власність майно: квартира АДРЕСА_1
площею 74 кв.м. та земельна ділянка
площею 0,077 га в Садівничому кооперативі
„Ветеран-2", що знаходиться на
території Копистинської сільської
ради. Позивач вказував, що згоди про
добровільний поділ вищезазначеного
майна сторони не дійшли, а тому просив
суд здійснити розподіл спільного майна
подружжя, виділивши йому ? частину
квартири АДРЕСА_1 та ? частину земельної
ділянки в Садівничому кооперативі
„Ветеран-2" і визнати за ним право
власності на ? частину квартири АДРЕСА_1
та ? частину земельної ділянки в
Садівничому кооперативі „Ветеран-2".

Заочним рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 03 жовтня 2013
року позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, залишивши за
ОСОБА_1 право власності на ? частину
вказаної квартири. Визнано за ОСОБА_3
право власності на ? частину земельної
ділянки в Садівничому кооперативі
„Ветеран-2" на території Копистинської
сільської ради, залишивши за ОСОБА_1
право власності на ? частину вказаної
земельної ділянки. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

11 листопада 2013 року ОСОБА_1 подала
заяву про перегляд заочного рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
03.10.2013 року.

Ухвалою Хмельницького
міськрайонного суду від 28 листопада 2013
року вказану заяву ОСОБА_1 залишено
без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає
заочне рішення незаконним, просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. Посилається на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального права. Апелянтка
вказує, що судом не було досліджено
обставини придбання спірного майна.
Зокрема, квартира АДРЕСА_1 та земельна
ділянка в Садівничому кооперативі
„Ветеран-2" придбані нею за особисті
кошти, що їй дістались від бабки ОСОБА_5,
яка продала житловий будинок в АДРЕСА_2
за 26000 доларів США. Апелянт також
вказує, що судом безпідставно
відмовлено у допиті свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Апелянтка та її представник
апеляційну скаргу підтримали в повному
обсязі.

Позивач та його представник
апеляційну скаргу не визнали і просять
її відхилити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу та перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 22 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Коден з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Аналогічні положення закріплені і
в ст.ст. 60, 63 СК України та ч.3 ст.368 ЦК
України.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Судом вірно встановлено, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 25.12.1993 року по 19.04.2013
року перебували у зареєстрованому
шлюбі.

17 травня 1995 року, тобто в період
шлюбу сторін, між ОСОБА_1 та ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_14 було
укладено договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1. (а.с.43)

Також, 08 червня 1995 року, в період
шлюбу між сторонами, ОСОБА_1 було
укладено договір купівлі - продажу
земельної ділянки площею 0,077га. для
ведення садівництва, що розташована у
Садівничому кооперативі „Ветеран-2" на
території Копистинської сільської
ради. (а.с.4, 51- 53).

Вказані обставини визнаються
сторонами, а тому у відповідності до
ч.1ст.61 ЦПК України доказуванню не
підлягають.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку, що спірні
квартира та земельна ділянка є
спільною сумісною власністю подружжя.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги
в тій частині, що спірне майно є
особистою приватною власністю ОСОБА_1,
оскільки було придбано за кошти, що
виручені від продажу житлового
будинку, що належав її бабі ОСОБА_5,
колегія суддів вважає їх недоведеними,
адже відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегія суддів не приймає до уваги
покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10
та ОСОБА_8, адже згідно їх показів,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 саме зі слів ОСОБА_5,
а ОСОБА_10 та ОСОБА_8 зі слів матері
ОСОБА_1 відомо, що кошти на придбання
ОСОБА_1 спірної квартири надані ОСОБА_5,
яка померла в ІНФОРМАЦІЯ_1. А чи ці кошти
надавалися особисто відповідачці, чи
для потреб її сім»ї - свідки не
зазначали.

Також, колегією суддів не
приймаються до уваги проміжний звіт
від 01.10.2013 року по договору на надання
детективних послуг від 14.08.2013 року
(а.с.79) та звіт від 10.10.2013 року по
додатковій угоді від 28.08.2013 року до
договору про надання детективних
послуг від 14.08.2013 року (а.с.80), оскільки
ці докази не підтверджують, що саме за
виручені від реалізації ОСОБА_5
житлового будинку АДРЕСА_2 було
придбано квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1ст. 70 СК України у
разі розподілу майна, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Аналогічне положення закону
закріплено й у статті 28 КпШС.

У роз»ясненні, що викладені у п.25
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007р., № 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" передбачено, що вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку, що за позивачем слід визнати
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1 та на ? частину земельної
ділянки для ведення садівництва, що
розташована у Садівничому кооперативі
„Ветеран-2" на території Копистинської
сільської ради.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 03 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання неї законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
А.П. Корніюк

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції -
Демінська А.А. Справа:
№22ц/792/188/14

Доповідач - Корніюк А.П.
Категорія: 46