Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц-/778/885/14
Головуючий у 1-й інстанції Нещеретна
Суддя-доповідач Крилова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Крилової О.В.

суддів Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 17 квітня 2013 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Креді Агріколь Банк» до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ПАТ
«Індустріально-експортний банк», який
є правонаступником АТ
«Індустріально-експортний банк»,
звернулось до суду з позовом, який в
процесі розгляду справи уточнили, до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що 10 грудня 2008 року ОСОБА_5
уклав з АБ «Індустріально-експортний
Банк», кредитний договір на суму 101925
грн. для придбання автомобіля, на строк
до 09 грудня 2015 року, зі сплатою 24 %
річних.

10 грудня 2008 року між відповідачем
ОСОБА_3 та АБ «Індустріально-експортний
Банк» укладений договір поруки згідно
якого ОСОБА_3 є поручителем та
зобов'язується нести солідарну майнову
відповідальність за виконання в
повному обсязі взятих на себе ОСОБА_5
зобов'язань по кредитному договору.

10 грудня 2008 року між ОСОБА_5 та Банком
укладено договір застави, предметом
якого є автомобіль Mitsubishi Lancer.

Відповідач ОСОБА_5 умови кредитного
договору належним чином не виконував,
останній платіж здійснив 26 березня 2010
року, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість за кредитним договором
в сумі 151 186,46 грн., яка складається з:
простроченої заборгованості по
кредиту за період з 01 грудня 2010 року по
20 лютого 2013 рік у сумі - 83560,97 грн.,
заборгованості по відсоткам за період
з 01 січня 2013 року по 20 лютого 2013 рік у
сумі - 612,78 грн., простроченої
заборгованості по відсоткам за період
з 01 грудня 2010 року по 20 лютого 2013 рік у
сумі - 49459,55 грн., пені за несвоєчасне
погашення кредиту, процентної
винагороди за період з 22 лютого 2012 року
по 20 лютого 2013 рік у сумі - 17553,16 грн.

На підставі викладеного, позивач
просив суд, стягнути з відповідачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором № 340/709509 від 10
грудня 2008 року у сумі 151 186,46 грн. та
судові витрати.

Ухвалою Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 20 лютого 2013 року залучено
ПАТ «Креді Агріколь Банк» як позивача у
справі.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 17 квітня 2013 року позов
задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Креді
Агріколь Банк» заборгованість за
кредитним договором № 340/709509 від 10
грудня 2008 року у сумі 151186, 46 грн., суму
сплаченого державного мита - 1700, 00 грн.,
суму витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи - 120, 00
грн., а всього - 153006, 46 коп.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

Посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції у зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить суд скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи позов ПАТ "Креді
Агріколь Банк", суд першої інстанції
виходив із того, що позивач свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав у повному обсязі, а боржник не
здійснив оплату по кредиту та
нарахованим процентам, у результаті
чого утворилась заборгованість. При
цьому в разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Апелянт посилається на припинення
договору поруки з підстав,
передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Досліджуючи ці заперечення апелянта,
судова колегія враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Судом першої інстанції установлено, що
10 грудня 2008 року ПАТ "Креді Агріколь
Банк" уклало з ОСОБА_5 договір, за
умовами якого банк надав останньому
кредит у розмірі 101 925 гр. на строк до 9
грудня 2015 року зі сплатою 24 % річних.
ОСОБА_5 як боржник у зобов'язанні свої
зобов'язання за вказаним договором не
виконав й допустив заборгованість.
Зобов'язання за вказаним кредитним
договором забезпечене порукою на
підставі договору поруки від 10 грудня
2008 року, укладеного між банком та
ОСОБА_3, яка є апелянтом.

На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК
України у разі, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Отже, у банка настає право вимоги від
позичальника виконання основного
зобов'язання не з моменту закінчення
строку дії договору, а з моменту
прострочення повернення чергової
частини грошових коштів.

Абзацом 2 п. 1.1 кредитного договору
передбачено, що позичальник повертає
кредит банку щомісячно до 10 числа
кожного місяця, згідно з графіком
погашення заборгованості за кредитним
договором (додаток № 1).

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

З матеріалів справи вбачається, що з 10
вересня 2009 року у боржника за кредитним
договором виникла заборгованість за
щомісячними платежами, однак вимога
про дострокове погашення кредиту була
направлена позичальнику та поручителю
лише 13 липня 2010 року, а позов
пред'явлено у лютому 2011 року (що є
основним в обчисленні строку), тобто
після шестимісячного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3 ст.
264 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
до 10 числа кожного місяця, то початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань. Зазначене суттєво впливає
на початок строку виконання
зобов'язання, при правильному
визначенні якого починає
обчислюватись строк пред'явлення вимог
до поручителя.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Ураховуючи викладене, рішення суду в
частині солідарного стягнення з
поручителя грошових сум за кредитним
договором унеможливлене, а отже в цій
частині судове рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову у задоволенні позову.

В іншій частині судове рішення не
оскаржене.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 17 квітня 2013 року у цій
справі скасувати в частині солідарного
стягнення грошових сум з ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Креді Агріколь Банк» та в
задоволенні позовних вимог в цій
частині відмовити.

Решту судового рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: