Справа № 159/663513-ц Головуючий у 1
інстанції: Окостень І.В. Провадження №
22-ц/773/289/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Шоцькій О.В.

з участю представника відповідача
Борща Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк (далі - ПАТ
КБ) «Надра» про визнання недійсними
кредитного договору та договору
іпотеки за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_2 на рішення
Ковельського міськрайонного суду від 03
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 10 квітня 2008 року
між нею та ПАТ КБ «Надра», яке є
правонаступником відкритого
акціонерного товариства комерційний
банк (далі - ВАТ КБ) «Надра», було
укладено кредитний договір № 1390/5-В, за
яким банк надав їй кредит у розмірі 30 000
доларів США зі сплатою 14,49 процентів
річних на строк до 10 квітня 2020 року.

В день укладення кредитного договору
для забезпечення виконання зобов'язань
за ним між нею та банком було укладено
договір іпотеки, за яким вона передала
в іпотеку банку двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 вартістю 252770 грн..

Вважає, що при укладенні вказаних
договорів істотно порушені положення
чинного законодавства.

Зокрема, банк надав їй споживчий кредит
в іноземній валюті, що суперечить
вимогам закону. Крім того, на час
укладення договорів банк не мав
індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу.

Тому просила визнати вищезгадані
договори недійсними, зобов'язати
відповідача зарахувати сплачені нею
протягом 2008-2013 років платежі за
кредитним договором в доларах США на
погашення зобов'язань щодо тіла
кредиту, виключити з державного
реєстру іпотек запис про державну
реєстрацію договору іпотеки, виключити
з Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запис про
державну реєстрацію заборон
відчуження переданої нею в іпотеку
квартири.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 03 січня 2014 року в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, покликаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу (далі -
ЦК) України передбачено, що сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 цього Кодексу за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

На підставі досліджених доказів судом
першої інстанції встановлено, що 10
квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ КБ
«Надра», правонаступником якого є ПАТ
КБ «Надра», було укладено кредитний
договір № 1390/5-в, за яким банк надав
позивачу кредит у розмірі 30 000 доларів
США зі сплатою 14,49 % річних за
користування кредитом строком до 10
квітня 2020 року (а. с. 14-15).

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим законом.
Іпотека виникає на підставі, зокрема,
договору. Взаємні права і обов'язки
іпотекодавця та іпотекодержателя за
іпотечним договором виникають з
моменту його нотаріального
посвідчення. Іпотекою може бути
забезпечене виконання дійсного
зобов'язання або задоволення вимоги,
яка може виникнути в майбутньому на
підставі договору, що набрав чинності.

В день укладення кредитного договору,
тобто 10 квітня 2008 року, для
забезпечення виконання зобов'язань за
ним між сторонами був укладений
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Ковельського міського
нотаріального округу Волинської
області ОСОБА_4, за яким ОСОБА_3 передала
в іпотеку банку двокімнатну квартиру
загальною площею 52,2 кв. м., що
знаходиться у АДРЕСА_1 (а. с. 16-17).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що умови укладених
між банком та позивачем ОСОБА_2
договорів були погодженні сторонами у
встановленому законом порядку і
позичальник проти них не заперечувала,
тобто договори є результатом
домовленості сторін і відповідають
загальним засадам цивільного
законодавства, встановленим ст. 3 ЦК
України.

У кредитному договорі від 10 квітня 2008
року передбачені всі істотні умови
такого виду договорів відповідно до
вимог законодавства. У ньому вказана
сума кредиту, дата видачі кредиту,
річна відсоткова ставка, умови
повернення кредиту, нарахування та
сплати відсотків, право дострокового
виконання зобов'язань за договором та
його умови. Позичальник був
ознайомлений з умовами кредитування,
сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності і
волевиявлення учасників договору було
вільним.

Виконання банком зазначених умов
підтверджено позивачем, яка особисто
підписала кредитний договір, чим
засвідчила свою згоду з його умовами, в
тому числі щодо валюти кредитування. На
момент укладення договору ОСОБА_2 не
навела жодних зауважень щодо змісту
цього правочину, не зверталася до банку
з пропозиціями щодо викладення у
певній редакції чи зміни умов договору.

Наведеним спростовуються доводи
позивача про те, що при підписанні
кредитного договору банком були
порушені її права позичальника як
споживача, що умови договору були
несправедливими, що споживач не був
повідомлений про умови надання кредиту
належним чином. Згідно з підписаним
ОСОБА_2 кредитним договором від 10
квітня 2008 року та договором іпотеки від
цього ж числа позичальнику надано
інформацію про умови кредитування, ці
відомості є повні, вичерпні та
зрозумілі для позичальника. Крім того,
в день підписання кредитного договору
від 10 квітня 2008 року ОСОБА_2 отримала
примірник даного договору, що надавало
їй додаткову можливість детально
вивчити його умови і в разі
необхідності звернутися за правовою
допомогою до спеціалістів, та у випадку
незгоди з умовами кредитного договору -
відмовитися від надання їй фінансової
послуги. Однак вона 10 квітня 2008 року
отримала суму кредиту та використала
кредитні кошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України від 19 лютого 1993 року
№ 15-93 «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
(далі - Декрет) операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій Національного банку України.

Статтею 47 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» передбачено, що
банк має право здійснювати банківську
діяльність на підставі банківської
ліцензії шляхом надання банківських
послуг, в тому числі розміщення
залучених у вклади коштів, від свого
імені, на власних умовах та на власний
ризик. За наявності відповідної
ліцензії Національного банку України
банк може надавати банківські та інші
фінансові послуги в іноземній валюті.
Банк має право вчиняти будь-які
правочини, необхідні для надання ним
банківських та інших фінансових послуг
та здійснення іншої діяльності.

На час укладення оспорюваних ОСОБА_2
договорів ВАТ КБ «Надра» мало отриману
в установленому законом порядку
банківську ліцензію № 21 від 23 серпня 2002
року, видану Національним банком
України, на здійснення банківських
операцій з валютними цінностями та
Дозвіл № 21-1 від 23 серпня 2002 року і
Додаток до нього, в якому наведено
перелік операцій, що має право
здійснювати банк з валютними
цінностями, в тому числі розміщення
іноземної валюти від свого імені та на
визначених ним умовах (а. с. 62, 66-69).

В судовому засіданні не встановлено
порушення прав та інтересів позивача
ОСОБА_2 і нею не доведено, що укладені з
банком договори суперечать нормам
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, підстав для визнання
недійсними оспорюваних кредитного
договору та договору іпотеки немає.

Виходячи з наведеного, повно і
об'єктивно дослідивши всі обставини
справи та давши їм вірну правову
оцінку, суд обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 Цивільного
процесуального кодексу (далі - ЦПК)
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що банк
зобов'язаний був отримати
індивідуальну ліцензію на видачу їй
кредиту в іноземній валюті, не
заслуговують на увагу і спростовані
судом першої інстанції.

Так, згідно з підпунктом в) пункту 4 ст. 5
Декрету індивідуальні ліцензії
видаються резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідний для здійснення
такої операції. Індивідуальної
ліцензії потребують, зокрема, операції
щодо надання і одержання резидентами
кредитів в іноземній валюті, якщо
терміни і суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі.

Однак на час виникнення спірних
правовідносин, як і на даний час
законодавством не було встановлено
терміни і суми кредитів в іноземній
валюті, перевищення яких потребує
отримання індивідуальної ліцензії.
Отже за відсутності встановлених
законом умов для індивідуального
ліцензування вказаних операцій
достатньою правовою підставою для
здійснення банком кредитування в
іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5
Декрету та ст. 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» є
наявність у банку генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій.

Також безпідставними є доводи
апеляційної скарги про те, що строк дії
генеральної ліцензії від 23 серпня 2002
року № 21, виданої центральному офісу
ПАТ КБ «Надра», на момент укладення
кредитного договору 10 квітня 2008 року
закінчився. Таке твердження
спростовується наявними у матеріалах
справи повідомленнями Національного
банку України від 06 грудня 2013 року та
від 10 грудня 2-13 року Ковельському
міськрайонному суду, в яких зазначено,
що станом на 10 квітня 2008 року ВАТ КБ
«Надра» здійснювало свою діяльність на
підставі банківської ліцензії № 21 від
23 серпня 2002 року та письмового дозволу
на здійснення операцій з валютними
цінностями № 21-2 від 04 листопада 2005
року, які надавали банку право
здійснювати валютні операції, зокрема,
надавати кредити в іноземній валюті, в
тому числі споживчі кредити (а. с. 76-80).

Той факт, що особа, яка від імені банку
підписала кредитний договір, діяла на
підставі довіреності від 21 червня 2007
року № 1-11-6705, ніяким чином не свідчить
про незаконність укладеного договору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеними
обставинами страви та не містять
встановлених законом підстав для
скасування оскаржуваного рішення,
постановленого з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити, а рішення Ковельського
міськрайонного суду від 03 січня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: