РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20681/13-ц

пр. № 2/759/1421/14

23 січня 2014 року Святошинський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого - суді Коваль О.А.

при секретарі Лазаренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Страхова компанія
Індіго" до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, в
порядку регресу у розмірі 26 757 грн. 67
коп., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
24.03.2010 року у м. Києві по вул. Ушакова, 16
відбулась дорожньо-транспортна
пригода за участю застрахованого в ТОВ
"Страхова компанія "Індіго" автомобіля
"RENAULT MEGAN", реєстраційний номер НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля
ГАЗ-2410, реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_2, цивільно-правова
відповідальність якого застрахована
не була. ДТП сталося з вини водія
ОСОБА_2, в результаті якого автомобілю
"RENAULT MEGAN", реєстраційний номер НОМЕР_1,
була заподіяна шкода в розмірі 26 757 грн.
67 коп., яка була відшкодована ТОВ
"Страхова компанія "Індіго" потерпілій
стороні ОСОБА_3 Оскільки, відповідач
добровільно відшкодувати вказану суму
не погоджується, позивач вимушений
звернутись до суду із вказаним позовом
в регресному порядку.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив суд
їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував, просив в його задоволенні
відмовити, застосувавши наслідки
пропуску строку позовної давності, які
позивач пропустив без поважних на те
причин, зазначаючи, що вказані
правовідносини мають регулюватись
понятям суброгація, а не регресом.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи та докази
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог з огляду на
наступне.

У судовому засіданні встановлено, що
11.09.2009 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Страхова компанія
"Індіго" та ОСОБА_3 було укладено
договір страхування наземного
транспорту № 206-03794-09.

24.03.2010 року у м. Києві по вул. Ушакова, 16
відбулась дорожньо-транспортна
пригода, в якій мало місце зіткнення
автомобіля марки "RENAULT MEGAN",
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_3, з автомобілем "ГАЗ
2410", реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням відповідача ОСОБА_2,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована не була, що
підтверджується відповіддю Моторного
(транспортного) страхового бюро
України від 08.06.2011 року, яка міститься в
матеріалах цієї справи та не
заперечується представниками сторін у
судовому засіданні.

Постановою Святошинського суду м.
Києва від 06.04.2010 року ОСОБА_2 було
визнано винним у цьому ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності.

Згідно Звіту про оцінку майна № 734 від
28.04.2010 року вартість матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу марки "RENAULT MEGAN",
реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на
28.04.2010 року складає 19081 грн. 49 коп., проте
фактично виплачено потерпілій особі
ОСОБА_3 на підставі страхового акту №
12669/206_ від 13.12.2010 року, згідно наказу №
12631 від 13.12.2010 року про виплату
страхового відшкодування, наказу №
12631/1 від 13.12.2010 року про виплату
страхового відшкодування, страхове
відшкодування у розмірі 26 520 грн. 07 коп.,
що підтверджується платіжним
дорученням № 17159 від 28.04.2011 року та у
розмірі 237 грн. 60 коп. на підставі
видаткового ордеру від 13.12.2010 року, що
підтверджується квитанцією № 17102/з10 на
суму 84 грн. та квитанцією № 71769073 на суму
153 грн. 60 коп.

Звертаючись до суду з вказаним позовом,
сторона позивача наголошувала, що
після сплати страхового відшкодування
на виконання договору страхування, у
сторони позивача виникло право
регресної вимоги до відповідача, проте
суд не може погодитися з такою правовою
позицією, оскільки у позивача виникло
право не регресу, а суброгації, яка
регулюється положеннями ст. 993 ЦК
України та ст. 27 Закону України «Про
страхування».

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" передбачено перехід до
страховика прав страхувальника щодо
особи, відповідальної за заподіяні
збитки, а саме: до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

До страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки (ч. 1 ст. 993 ЦК України).

За своєю правовою природою регрес
істотно відрізняється від суброгації.
Основна відмінність полягає в тому, що
при суброгації переходить існуюче
право з усіма його забезпеченнями, а
регрес породжує нове право. Суброгація
- це перехід прав до третьої особи на
основі закону. Регрес - це право, що
виникає у особи внаслідок платежу. При
суброгації до страховика переходить
право, що вже виникло (з моменту
заподіяння шкоди) у страхувальника.
Право регресу - це право зворотної
вимоги, що виникає у страховика
(регредієнта) до винної особи
(регресату) на тій основі, що страховик
попередньо провів виконання за
страховим зобов'язанням, виплативши
страхове відшкодування
страхувальникові, тобто право регресу
виникає з моменту сплати за третю
особу.

Таким чином, регрес, це нове право
що виникає у особи внаслідок
здійснення платежу. Право регресу це
право зворотної вимоги страховика до
регресату, через те що страховик
виконав обов'язок за страховим
зобов'язанням. А, отже, у страхуванні
відповідальності, навіть після
виконання зобов'язання страховиком
суброгація не припустима, оскільки
виникають правовідносини із
відшкодування витрат у порядку
регресу.

Важливою ознакою понять є те, що при
суброгації перебіг строку позовної
давності починає обчислюватися з
моменту виникнення страхового випадку,
а при регресі - з того моменту, коли
страховик виплатив страхове
відшкодування. Розмір страхового
відшкодування визначається за
правилами, встановленими у договорі
страхування. Страховик не має права
вимагати від завдавача шкоди суму, яку
він виплатив страхувальнику у зв'язку з
порушенням умов договору страхування.

Роз'яснення про застосування
вищезазначених понять також наведені у
п. 27 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, згідно з
яким, при вирішенні спорів про право
зворотної вимоги страховика суди
повинні розрізняти поняття «регрес» та
«суброгація». Наприклад, у випадку
суброгації відбувається лише заміна
осіб у вже наявному зобов'язанні
(заміна активного суб'єкта) зі
збереженням самого зобов'язання. У
такому разі страхувальник передає свої
права страховикові на підставі
договору і сприяє реалізації останнім
прийнятих суброгаційних прав. У
випадку регресу одне зобов'язання
замінює собою інше, але переходу прав
від одного кредитора до іншого не
відбувається. При цьому регрес
регулюється загальними нормами
цивільного права (зокрема, статтею 1191
ЦК), а також статтею 38 Закону України
«Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, а для суброгації відповідно до
статті 993 ЦК і статті 27 Закону України
«Про страхування» встановлено
особливий правовий режим. Слід
зазначити, що така ж позиція щодо
застосування понять суброгації та
регресу в певнипх випадках викладена і
в правових позиціях Верховного Суду
України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України
визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленого до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Представник відповідача подав до суду
відповідну заяву про застосування
судом наслідків пропуску позивачем
строків позовної давності, яку
підтримав у судовому засіданні.

Так, при суброгації перебіг строку
позовної давності починається з
моменту виникнення страхового випадку,
тобто в даному випадку з 24.03.2010 року по
24.03.2011 рік включно, тоді як позивач
подав вказаний позов до суду лише 15.08.2013
року, пропустивши відповідний строк
звернення до суду, наслідки якого
підлгають застосуванню з урахуваннням
того, що поважність пропуску стороною
не заявлялась та судом не встановлена.

Отже, з огляду на вище викладе,
оцінюючи належність, допустимість,
кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, суд дійшов висновку про
відмову в задоволені позову у зв»язку
із спливом строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 258, 267, 993 ЦК
України, ст. 27 Закону України «Про
страхування», ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 169, 179, 208,
209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Страхова компанія
Індіго" до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення через Святошинський
районний суд м.Києва.

Суддя