АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/2165/2014
Головуючий в суді 1
інстанції - НовакА.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 28 листопада 2013 року по
справі за скаргою ОСОБА_2 на дії
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в м. Києві КУЗЬМЕНКО Л.М.,

встановила:

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду зі скаргою, у якій просила
зобов'язати головного державного
виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ в м.
Києві Кузьменко Л.М., на виконанні якого
перебуває виконавче провадження №
364593213, винести постанову про
відкладення провадження виконавчих
дій з виконання рішення Голосіївського
районного суду міста Києва про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Комерційний банк «Актив-банк», у
зв'язку з несвоєчасним одержанням
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження № 364593213.

Крім того, просила зобов'язати
головного державного виконавця ВДВС
Голосіївського РУЮ в м. Києві
КузьменкоЛ.М., у провадженні якого
перебуває виконавче провадження №
364593213, винести постанову про поновлення
строку на добровільне виконання
рішення Голосіївського районного суду
міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Комерційний банк
«Актив-банк» боргу.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 28 листопада 2013 року в
задоволенні скарги - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу суду та
постановити нову, якою задовольнити
скаргу в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Вказувала, що відповідно до ст. 35 Закону
України «Про виконавче провадження»,
за наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, або у разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості скористатися
правами, наданими їм цим Законом,
державний виконавець може відкласти
виконавчі дії за заявою стягувача чи
боржника або з власної ініціативи на
строк до десяти робочих днів.

Отже, враховуючи, що заходи по
примусовому виконанню виконавчого
документу виконавцем не здійснювались,
доказів отримання та вручення
постанови про відкриття виконавчого
провадження боржнику матеріали
виконавчого провадження не містять,
доказів того, що державний виконавець
пересвідчився в отриманні позивачем
зазначеної постанови також немає,
державний виконавець повинен був
відкласти виконавчі дії.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити. Головний
державний виконавець Кузьменко Л.М.
направив письмові заперечення на
апеляційну скаргу, в яких просив у
задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді Ящук Т.І.,
вислухавши пояснення представника
апелянта, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з статтею 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, порушено їх права чи
свободи.

Звертаючись до суду з даною скаргою,
заявник посилалась на те, що 11.02.2013 року
головним державним виконавцем ВДВС
Голосіївського РУЮ в м. Києві було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа № 2-925/12 виданого
28.11.2012 року Голосіївським районним
судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «КБ «Актив-банк» боргу у
розмірі 431418 гривень 28 коп. Даною
постановою було також накладено арешт
на все майно, що належить боржнику та
накладено заборону на відчуження
будь-якого майна, що належить боржнику.

Однак інформацію про відкриття
виконавчого провадження боржник
отримала лише від представника банку,
у зв'язку з чим 20.09.2013 року
представником ОСОБА_2 було подано заяву
до ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві
про ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження. 23.09.2013 року
представником ОСОБА_2 було надіслано до
ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві
заяву про відкладення проведення
виконавчих дій та поновлення строків
на добровільне виконання у зв'язку з
неодержанням копії постанови про
відкриття виконавчого провадження.
25.10.2013 року представником боржника було
отримано відповідь про відмову у
відкладенні виконавчих дій у зв'язку з
відсутністю підстав.

Проте зазначену відповідь заявник
вважає необґрунтованою, оскільки у
зв'язку з неотриманням постанови про
відкриття виконавчого провадження
вона була позбавлена можливості у
визначений державним виконавцем строк
виконати добровільно рішення суду, що
призвело до стягнення з боржника
виконавчого збору.

Під час розгляду скарги судом першої
інстанції встановлено, що відповідно
до матеріалів виконавчого провадження,
представник боржника ознайомився з
матеріалами виконавчого провадження з
виконання виконавчого листа № 2-925/12,
виданого 28.12.2012 року Голосіївським
районним судом м. Києва, про стягнення
з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Актив банк»
боргу - 20 вересня 2013 року і в той же день
подав заяву про поновлення строків на
добровільне виконання.

18 жовтня 2013 року на адресу
представника ОСОБА_2 було направлено
відповідь на вказане звернення, за
підписом начальника Голосіївського
РУЮ у м. Києві АмелінаР.В. Постанова про
стягнення з боржника ОСОБА_2
виконавчого збору була винесена
головним державним виконавцем ВДВС
Голосіївського РУЮ в м. Києві Кузьменко
Л.М. 24 жовтня 2013 року, тобто понад
місяць після дати ознайомлення
представника ОСОБА_2 з матеріалами
виконавчого провадження.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з того, що в
матеріалах справи відсутні відомості
про те, що ОСОБА_2 після ознайомлення її
представником з матеріалами справи
добровільно виконала рішення суду про
стягнення з неї боргу, а також, що
станом на день винесення державним
виконавцем постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору, рішення
суду було виконане добровільно.
Враховуючи, що представник ОСОБА_2
ознайомився з матеріалами виконавчого
провадження 20.09.2013 року і боржник не
сплатила борг добровільно протягом
семи днів від дати ознайомлення з
такими матеріалами, суд першої
інстанції дійшов висновку, що в діях
головного державного виконавця ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві Кузьменко
Л.М. відсутні дії, які б свідчили про
неправомірність прийнятих ним рішень,
при цьому право скаржника на
добровільне виконання рішення
порушене не було.

Проте з вказаними висновками колегія
суддів не погоджується, оскільки такі
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження»,
упостанові про відкриття виконавчого
провадження державний виконавець
вказує про необхідністьборжнику
самостійно виконати рішення у строк
до семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат,пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті
25 цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що
підлягаєпередачі стягувачу за
виконавчим документом.

Як вбачається з постанови про
відкриття виконавчого провадження,
вона була винесена головним державним
виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у
м. Києві Кузьменко Л.М. 11 лютого 2013 року,
боржнику було надано строк для
самостійного виконання рішення до 17
лютого 2013 року.

Статтею 31 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
копії постанов державного виконавця
та інші документи виконавчого
провадження, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам
із супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону,
що надсилаються рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.
Боржник вважається повідомленим про
відкриття виконавчого
провадження,якщо йому надіслано
постанову про відкриття виконавчого
провадження за адресою, зазначеною у
виконавчому документі.

Як вбачається з реєстру № 49/10 на
кореспонденцію з повідомленням, яку
ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві
передав для відправлення через ТОВ
«Укркур'єр» копія зазначеної
постанови була відправлена на адресу
боржника ОСОБА_2 18 березня 2013 року.

З копії повідомлення про вручення
відправлення вбачається, що воно
особисто ОСОБА_2 вручено не було, а
доставлено в поштову скриньку 20
березня 2013 року після двох спроб
вручення за адресою АДРЕСА_1, що
зазначена у виконавчому листі як
адреса місця проживання боржника.

Відповідно до копії матеріалів
виконавчого провадження, 20 вересня 2013
року, ознайомившись із вказаними
матеріалами, представник боржника
ОСОБА_6 подав заяву про поновлення
строків на добровільне виконання
рішення суду, посилаючись на те, що
постанови про відкриття провадження
ОСОБА_2 не отримувала, а про наявність
виконавчого провадження дізналась 20
вересня 2013 року

Статтею 35 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони
були позбавлені можливості
скористатися правами, наданими їм
цимЗаконом, державний виконавець може
відкласти виконавчі дії за заявою
стягувача чи боржника або з власної
ініціативи на строк до десяти робочих
днів. Про відкладення провадження
виконавчих дій державний виконавець
виносить відповідну постанову, про що
повідомляє сторонам.

Однак, 18.10.2013 року начальником ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві на
звернення представника боржника було
надано відповідь, яка була отримана
представником 25.10.2013 року, про те, що в
матеріалах виконавчих проваджень
відсутні обставини для відкладення
провадження виконавчих дій, оскільки
відсутнє документальне підтвердження
про несвоєчасне отримання боржником
постанов про відкриття виконавчих
проваджень. Отже, боржнику було
відмовлено у продовженні терміну для
самостійного виконання рішення суду.

Проте вищевказаним доказам суд першої
інстанції належної оцінки не надав.

Разом з тим, зі змісту постанови про
відкриття виконавчого провадження
вбачається, що строк, наданий боржнику
для самостійного виконання рішення
був визначений державним виконавцем не
певним періодом часу, а обмежений
конкретною датою - до 17 лютого 2013 року.
А тому при направленні боржнику копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження 18 березня 2013 року, тобто
через один місяць після встановленого
державним виконавцем строку, боржник
був позбавлений можливості виконати
рішення суду у визначений в постанові
строк.

Враховуючи зазначені обставини та факт
ознайомлення із матеріалами
виконавчого провадження представником
боржника 20 вересня 2013 року та подання
ним заяви про продовження строку для
самостійного виконання рішення суду
(а.с. 51), колегія суддів вважає
необґрунтованим висновок суду першої
інстанції про дотримання державним
виконавцем вимог ст. 35 Закону України
«Про виконавче провадження» щодо
надання боржнику строку для
самостійного виконання рішення суду.

Посилання суду першої інстанції на те,
що такий строк у боржника був з моменту
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, проте в
матеріалах виконавчого провадження
відсутні дані про виконання боржником
рішення у період часу до винесення
державним виконавцем постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
(24 жовтня 2013 року), - не відповідають
обставинам справи, оскільки, як
вбачається з наданої представником
боржника довідки за № 2751/04-2, виданої 08
жовтня 2013 року стягувачем - ПАТ КБ
«Актив-Банк», 07 жовтня 2013 року
заборгованість ОСОБА_2 за кредитним
договором від 05.12.2007 року була погашена
у розмірі 50 000 доларів США, решту
заборгованості було прощено згідно
договору про прощення боргу від 07
жовтня 2013 року, і ПАТ КБ «Актив-Банк» не
має ніяких майнових претензій за
вказаним кредитним договором.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, представник стягувача ПАТ КБ
«Актив-Банк» не був залучений судом до
розгляду вказаної скарги і обставини
щодо сплати заборгованості за
виконавчим листом № 2-925/12 від 28.11.2012
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «Актив-Банк» коштів у сумі 431 418
грн. 28 коп. - належним чином перевірені
не були.

Та обставина, що постанова про
стягнення виконавчого збору була
винесена державним виконавцем через
один місяць після ознайомлення
представника боржника з матеріалами
виконавчого провадження, не може
свідчити про надання тим самим
боржнику строку для самостійного
виконання рішення, оскільки такі дії
мають бути вчинені державним
виконавцем в порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження», як передбачено ст. 1
Закону - дії органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом.

Посилання суду першої інстанції на те,
що у даному провадженні боржник не
оскаржує постанови про стягнення
виконавчого збору, колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки
оскарження постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору відбувається в порядку
адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що вищевказані обставини мають
значення для правильного вирішення
скарги, проте вони не були з'ясовані
судом, а викладеним у скарзі доводам не
була надана належна правова оцінка.
Отже, висновки суду не відповідають
обставинам справи, ухвалу неможливо
визнати законною і обґрунтованою, а
тому оскаржувана ухвала підлягає
скасуванню з передачею справи на
новий розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311-315, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 28 листопада 2013 року -
скасувати, питання вирішення скарги
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий : Судді: