Справа № 310/278/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2014 року
Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді -
Крамаренко А.І.

при секретарі - Корнієнко Н.І.

за участю: позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
відповідача - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3, Бердянської міської ради про
перехід прав та обов'язків забудовника
до спадкоємця, визнання права
власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним
позовом.

Свої вимоги мотивує тим, що її батьку -
ОСОБА_5, на підставі рішення виконкому
Бердянської міської ради №188 від 27.04.1963
року для будівництва індивідуального
житлового будинку була надана земельна
ділянка площею 600 кв.м. по АДРЕСА_1

На підставі зазначеного вище рішення
актом від 14.05.1963 року земельна ділянка
була виділена в натурі; 01.06.1963 року
укладений договір про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку;
04.06.1963 року наданий дозвіл на
будівництво і в цей же день
техніком-геодезистом проведена
розбивка фундаменту.

Будівництво житлового будинку та
основних господарських будівель було
здійснено ОСОБА_5 до 1976 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не залишивши
заповіту, помирає ОСОБА_5

Після його смерті відкрилась спадщина
на недобудований (не введений в
експлуатацію) житловий будинок АДРЕСА_1

Спадкоємцями першої черги за законом є
дружина спадкодавця - ОСОБА_3, та діти
спадкодавця - вона (ОСОБА_1.) та ОСОБА_4

У встановлений законом строк вона та
ОСОБА_4 звернулися до Бердянської
державної нотаріальної контори з
заявами про прийняття спадщини за
законом після смерті ОСОБА_5, а ОСОБА_3 -
з заявою про відмову від прийняття
спадщини на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Проте, оскільки право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 на час
відкриття спадщини було не
зареєстровано, постановою державного
нотаріуса Бердянської державної
нотаріальної контори від 31.12.2013 року у
видачі свідоцтв про право на спадщину
за законом було відмовлено.

Просила визнати за нею права та
обов'язки забудовника земельної
ділянки площею 600 кв.м., розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення -
будівництво житлового будинку, наданої
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в
порядку спадкування за законом та
визнати за нею право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 Запорізької
області.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник підтримали позовні вимоги,
просила позов задовольнити.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позов
визнала.

ОСОБА_4 подав до суду телеграму про
розгляд справи у його відсутність.

Представник Бердянської міської ради в
судове засідання не з'явився,
повідомлений належним чином.

Заслухавши учасників судового
засідання, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України
права і свободи людини громадянина
захищаються судом та відповідно до
вимог чинного цивільного
процесуального законодавства України
кожній особі гарантується право
звернення безпосередньо до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10, ч.1, 4 ст. 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі , мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі свої
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З пояснень сторін, наданих письмових
доказів судом встановлено наступне.

Рішенням виконкому Бердянської
міської ради №188 від 27.04.1963 року ОСОБА_5
для будівництва індивідуального
житлового будинку була надана земельна
ділянка площею 600 кв.м. по АДРЕСА_1

Право на забудову вказаної земельної
ділянки було надано ОСОБА_5 на підставі
акту від 14.05.1963 року про відведення
земельної ділянки в натурі та договору
про надання в безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку від
01.06.1963 року.

Право на виконання будівельних робіт
на вказаній земельній ділянці було
надано ОСОБА_5 на підставі дозволу №72
від 04.06.1963 року.

Відповідно до технічного паспорта на
житловий будинок АДРЕСА_1,
виготовленого КПТІ Бердянської
міської ради станом на 17.05.2013 року,
будівництво житлового будинку та
господарських будівель здійснювалось
ОСОБА_5 до 1984 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що
підтверджується копіює свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1.

Частиною 1 ст. 1220 ЦК України
встановлено, що спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Як встановлено судом ОСОБА_5 заповіту
не залишив.

У відповідності до 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч.1, ч.2 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК
України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини протягом шести
місяців з часу її відкриття.

Родинні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№7 «Про судову практику у справах про
спадкування», якщо будівництво
здійснювалося згідно із законом, то у
разі смерті забудовника до завершення
будівництва його права та обов'язки як
забудовника входять до складу
спадщини.

За приписами ст. 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист не
тільки свого цивільного права, а й
цивільного інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

При цьому, охоронюваний законом
інтерес треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
або не матеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних
потреб, які не суперечать Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загально правовим
засадам.

В ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 року №3477-ІV
закріплено обов'язок судів
застосовувати при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 р. і
протоколів до неї, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого
протоколу до конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 р.,
ратифікованих Законом України від
17.07.1997 року, кожна фізична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності (права власності) інакше як в
інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права.

Кожен громадянин має право
користуватися природними об'єктами
права власності народу відповідно до
закону (ч.2 ст. 13 Конституції України). До
таких об'єктів зокрема належать
земельні ділянки.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 22.09.2005 року, згідно з
частиною третьою ст. 41 Конституції
України громадяни для задоволення
своїх потреб можуть користуватися
об'єктами права державної та
комунальної власності відповідно до
закону. Ця конституційна гарантія
не може тлумачитися як така, що
заперечує державний захист інших
визнаних майнових прав громадян
(крім права власності) або обмежує
можливості такого захисту прав
землекористувачів, набутих свого часу
відповідно до чинного на той час
законодавства.

Таким чином, стосовно права
користування земельними ділянками діє
механізм захисту, гарантований ст. ст.
12, 14, 41, 55 Конституції України.

Як встановлено судом, земельна
ділянка площею 600 кв.м. по АДРЕСА_1 була
надана ОСОБА_5 для будівництва
житлового будинку на підставі рішення
виконкому Бердянської міської ради
№188 від 27.04.1963 року, що відповідало
вимогам чинного на той час
законодавства.

З урахуванням наведених вище приписів
закону та встановлених обставин, суд
приходить до висновку, що позов в
частині вимог про визнання за
позивачем прав та обов'язків
забудовника земельної ділянки площею
600 кв.м., розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 цільове призначення -
будівництво житлового будинку, наданої
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в
порядку спадкування за законом є
обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Вирішуючи позов в частині вимог про
визнання за позивачем в порядку
спадкування за законом права власності
на житловий будинок АДРЕСА_1, суд
звертає увагу на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України
право власності набувається в порядку
визначеному законом.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що
право власності набувається на
підставах, не заборонених законом та
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Згідно постанови від 19.09.2011 року у
справі №3-82 гс11 Верховний Суд України
зазначив, що виходячи зі змісту частини
першої та другої статті 331 ЦК України,
частини першої статті 182 ЦК України та
пункту 8 Тимчасового положення про
порядок держаної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, право
власності на новостворене нерухоме
майно виникає у особи, яка створила це
майно, після закінчення будівництва
об'єкта нерухомості, введення його в
експлуатацію, отримання свідоцтва про
право власності та реєстрації права
власності.

Отже до прийняття об'єкта
новоствореного нерухомого майна до
експлуатації та його державної
реєстрації право власності на цей
об'єкт не виникає.

До виникнення права власності на
новозбудоване нерухоме майно право
власності існує лише на будівельні
матеріали, обладнання та інше майно, що
було використане в процесі будівництва
(частина третя статті 331 ЦК України).

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57- 61, 212 - 215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
будівельні матеріали, що були
використані при будівництві житлового
будинку АДРЕСА_1 Запорізької області в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1 права та обов'язки
забудовника земельної ділянки площею
600 кв.м., розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, цільове призначення -
будівництво житлового будинку, наданої
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в
порядку спадкування за законом.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.І. Крамаренко