Справа № 466/1731/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

«27» грудня 2013 року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді
Ковальчука О.І.

при секретарі
Харечка І.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, треті особи Львівська міська
рада, Управління архітектури
Департаменту містобудування
Львівської міської ради, Орган опіки та
піклування Шевченківської районної
адміністрації про визнання недійсним
наказу та визнання недійсним свідоцтва
про право власності на квартиру,-

у с т а н о
в и в:

06 березня 2013 року позивачі звернулися
до суду з позовом в якому просили
визнати недійсними наказ Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської Ради від 19.12.2011 року за №2341-Ж-Ш,
про приватизацію квартири АДРЕСА_1 на
праві спільної сумісної власності за
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 видане відділом
приватизації державного житлового
фонду Шевченківського району м.Львова
19.12.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначають, що 19 грудня 2011 року
відділом приватизації державного
житлового фонду Шевченківського
району м. Львова було видано свідоцтво
на квартиру, яким посвідчено, що
квартира АДРЕСА_1 площею 57,3 кв.м. та
сарай площею 12,2 кв.м. належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Зазначене
свідоцтво було видано на підставі
наказу управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської Ради від
19.12.2011 року за №2341-Ж-Ш. Вважають, що
вищезазначені свідоцтво про право
власності та наказ є незаконними,
оскільки при їх видачі відповідачами
були грубо порушені вимоги
законодавства, а саме після
переселення зазначених осіб в квартиру
АДРЕСА_1 вказані особи самочинно без
отримання погоджень переобладнали
підвальні приміщення, позначені в
поверхневому плані літ. III, IV, V в
приміщення коридору, кухні і ванної, а
частину приміщення загального
коридору в туалет. Також, після
проведення зазначеними особами
вищевказаного самочинного
переобладнання було збудовано
прибудову до будинкуАДРЕСА_2 в якій
були облаштовані коридор площею 8,2 кв.м.
та ванна площею 3,3 кв.м. Крім того,
третіми особами було самочинно
влаштовані віконні отвори в
капітальній стіні будинку АДРЕСА_2, що
знаходиться впритул до належної
позивачам на праві власності земельної
ділянки по АДРЕСА_3.

Враховуючи наведене, відповідачем
Управлінням комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської Ради при прийнятті
оспорюваного наказу були грубо
порушені вимоги ст. 100 ЖК УРСР, оскільки
в порядку приватизації було передано
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у
власність квартиру АДРЕСА_1, що була
самочинно переобладнана та самочинно
влаштовані віконні отвори в приміщенні
кухні та ванної, таке самочинне
переобладнання не було узаконене,
жодної документації на відповідність
будівельних нормам здійсненого
самочинного перепланування та
висновку про технічний стан несучих
архітектурно-конструктивних елементів
будівлі не було представлено.

В процесі розгляду справи позивачі
уточнили позовні вимоги та просили
визнати недійсним п. 3 додатку до наказу
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської Ради від 19.12.2011 року
за №2341-Ж-Ш, про приватизацію квартири
АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної
власності за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 та свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 видане
відділом приватизації державного
житлового фонду Шевченківського
району м.Львова 19.12.2011 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2,
представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3
- ОСОБА_10 позовні вимоги підтримали,
надали пояснення, що аналогічні
викладеному в тексті позовної заяви,
просили з урахуванням уточнень позовні
вимоги задовольнити.

Представник відповідача - Управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради Пецюк Р.І., проти позову
заперечила, зазначивши, що
Відповідачем не було допущено порушень
при приватизації квартири позивача.
Просила відмовити в задоволенні
позову.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх
представник у судовому засіданні проти
позову заперечили, підтримавши
письмові заперечення долучені до
матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання
не прибула, про причини неявки суду не
повідомила.

Представник третьої особи, - Львівської
міської ради - Партика Н.С. віднесла
вирішення даного спору на розсуд суду.

Представник третьої особи Управління
архітектури Департаменту
містобудування Львівської міської
ради у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування Шевченківської районної
адміністрації, який пердставляє
інтереси неповнолітньої ОСОБА_8 в
судове засідання повторно не з'явився
про причини неявки суд не повідомив,
хоча про час та місце розгляду справи
повідомлявся у встановленому порядку
належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, думку третіх осіб,
показання свідка, оглянувши матеріали,
повно та всебічно дослідивши
обставини та докази по справі суд
приходить до висновку, що позов є
підставним та підлягає до задоволення
з наступних підстав та мотивів.

Так, судом встановлено, що 19.12.2011 року
відділом приватизації державного
житлового фонду Шевченківського
району м. Львова було видано свідоцтво
про право власності на квартиру
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
сумісної власності гр. ОСОБА_5 та членам
сім'ї ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Дане свідоцтво видане на підставі
наказу Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради від
19.12.2011 року за №2341-Ж-Ш.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», приватизація державного
житлового фонду здійснюється
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
адміністрацією та органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» наказом міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 396 від 16.12.2009 р. було
затверджене Положення про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян.

П. 1 Положення передбачено, що положення
про порядок передачі квартир (будинків)
жилих приміщень у гуртожитках у
власність громадян визначає порядок
передачі квартир багатоквартирних
будинків, одноквартирних будинків,
жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у
квартирах та одноквартирних будинках,
де мешкають два і більше наймачів, які
використовуються громадянами на
умовах найму у власність громадян.

Як вбачається з оспорюваного свідоцтва
про право власності на квартиру, площа
приватизованої квартири АДРЕСА_1
складає 57,30 кв.м.

Після переселення відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в квартиру
АДРЕСА_1 вказані особи самочинно без
отримання погоджень переобладнали
підвальні приміщення, позначені в
поверхневому плані літ. III, IV, V в
приміщення коридору, кухні і ванної, а
частину приміщення загального
коридору в туалет.

Зазначені проведені третіми особами
переобладнання відображені в
поверхових планах станом на 22.03.1979 р. та
28.11.1983 р., засвідчені копії яких наявні у
матеріалах справи.

Відповідно до акту біжучих змін, що
доданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» до
листа-відповіді № 8217 від 06.09.2012р.
загальна площа перепланованої
квартири АДРЕСА_1 становить 45,6 кв.м.,
житлова- 31,2 кв.м. В іншому акті біжучих
змін загальна площа квартири - 57,3 кв.м.,
житлова 27,6 кв.м. При цьому, дозвільні
документи на переобладнання квартири
відсутні.

Згідно ст. 100 ЖК Української РСР
переобладнання і перепланування
жилого будинку і жилого приміщення
провадяться з метою підвищення їх
благоустрою і перетворення
комунальних квартир в окремі квартири
на сім'ю. Переобладнання і
перепланування жилого приміщення
допускаються за згодою наймача, членів
їх сімей, які проживають разом з ним, та
наймодавця із дозволу виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів.

Ч. 3 ст. 100 ЖК Української РСР
передбачено, що наймач, який допустив
самовільне переобладнання чи
перепланування жилого або підсобного
приміщення зобов'язаний за свій
рахунок привести приміщення у
попередній стан.

Як встановлено, судом відповідачем при
прийнятті оспорюваного наказу були
грубо порушені вимоги статті 100 ЖК
Української РСР, оскільки в порядку
приватизації було передано
відповідачам у власність квартиру
АДРЕСА_1, що була самочинно
переобладнана та самочинно влаштовані
віконні отвори в приміщенні кухні та
ванної і у встановленому вищевказаним
Положенням таке самочинне
переобладнання не було узаконене,
жодної документації на відповідність
будівельним нормам здійсненого
самочинного перепланування та
висновку про технічний стан несучих
архітектурно-конструктивних елементів
будівлі не було представлено.

Згідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, п. 1.3
Положення «Про порядок врегулювання
питань самочинного будівництва у
м.Львові» затвердженого рішенням
виконавчого комітету Львівської
міської ради № 835 від 09.09.2011 року,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Відповідно до п. 1.4.1 Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених Наказом
Державного комітету з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 року № 76, переобладнання і
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
дозволяється робити після одержання
дозволу виконавчого комітету місцевої
Ради народних депутатів відповідно до
законодавства.

Також, як вбачається із листів
Шевченківської районної адміністрації
від 24.12.2012р. № 36-1278 зобов'язано
відповідача ОСОБА_6 у місячний строк
закласти віконний проріз у ванній
кімнаті квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 144 Конституції
України, ст.73 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» акти
органів місцевого самоврядування,
прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

У відповідності до ч.1 ст.21 ЦК України
суд визнає незаконним та скасовує
правовий акт індивідуальної дії,
виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, відповідачем при
приватизації квартири АДРЕСА_1 і видачі
оспорюваних наказу і свідоцтва були
грубо порушені вимоги Положення про
порядок передачі квартир (будинків),
жилих приміщень у гуртожитках у
власність громадян, оскільки третім
особам було передано у власність в
порядку приватизації займану ними
квартиру не у складі приміщень і
площею, в яких така квартира їм була
передана в найм, а площею і в складі
приміщень, що були створені в
результаті самочинного переобладнання
квартири.

Ч.2 ст. 376 ЦК України передбачено, що
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна не набуває права власності на
нього.

В зв'язку з тим, що оспорюваними наказом
та свідоцтвом порушуються законні
права та інтереси позивачів, оскільки
по лінії стіни будинку АДРЕСА_1 в якій
третіми особами самочинно були
влаштовані віконні отвори проходить
межа їхньої земельної ділянки, тому
таке самочинне переобладнання своєї
квартири, зокрема влаштування віконних
отворів у несучій стіні обмежує їхні
права власника земельної ділянки щодо
її забудови, а тому слід визнати наказ
управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської Ради від 19.12.2011 року
за №2341-Ж-Ш та свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1
недійсними.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в
сукупності докази у справі та вимоги
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 79, 88, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

в и р і ш и
в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним п. 3 додатку до наказу
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської Ради від 19.12.2011 року
за №2341-Ж-Ш, про приватизацію квартири
АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної
власності за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 видане
відділом приватизації державного
житлового фонду Шевченківського
району м.Львова 19.12.2011 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на користь позивачів 114 грн. 70
коп. судового збору.

Рішення може бути повністю або
частково оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з моменту його проголошення через
Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя: О. І. Ковальчук