Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/114/14
Головуючий у 1 інстанції: Лінник Г. О.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Пологівського районного суду
Запорізької області від 20 серпня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний
нотаріус Пологівського районного
нотаріального округу ОСОБА_7, про
визнання договору дарування недійсним
та скасування запису Державного
реєстру прав,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третя особа - приватний нотаріус
Пологівського районного нотаріального
округу ОСОБА_7, про визнання договору
дарування недійсним та скасування
запису Державного реєстру прав.

В обґрунтування позову зазначав, що
13.06.2012 року ОСОБА_5 позичив у нього 107699,57
грн.

Рішенням Пологівського районного суду
від 10 вересня 2013 року з ОСОБА_5 було
стягнуто суму боргу у розмірі 101045,81 грн.
та судові витрати у розмірі 1090,46 грн.

Однак відповідач відмовився в
добровільному порядку виконувати
рішення суду, та повідомив , що
звертатися до Державної виконавчої
служби не має сенсу, оскільки 30 серпня
2012 року він подарував 1/4 частину
приватизованої квартири АДРЕСА_1 своїй
матері - ОСОБА_6.

Вважає, що договір дарування 1/4 частини
квартири, має ознаки фіктивного
правочину, які полягають в свідомому
намірі відповідачів не виконувати
зобов'язання по договору дарування, а
приховати справжні наміри учасника
правочину, які полягають в тому, щоб
унеможливити звернення стягнення на
належну ОСОБА_5 частину нерухомості.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд визнати недійсним договір
дарування 1/4 частини приватизованої
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_8 30 серпня 2012 року.

Рішенням Пологівського районного суду
Запорізької області від 20 серпня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 зазначає, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивач в розумінні ст. 60 ЦПК
України не довів ті обставини, на які
він посилався, як на підставу своїх
позовних вимог.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки суд дійшов їх з
дотриманням вимог процесуального
законодавства щодо всебічності й
повноти з"ясування дійсних обставин
справи, прав та обов"язків сторін в
даних правовідносинах належної
правової оцінки наданих сторонами в
справі доказів та норм матеріального
права.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції 30 серпня 2012 року між
відповідачами - ОСОБА_5 (дарувальник) та
ОСОБА_6(обдарований) було укладено
договір дарування 1/4 частини квартири
АДРЕСА_1, посвідчений третьою особою -
приватним нотаріусом Пологівського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
та зареєстрований в реєстрі за № 1604.

За умовами договору дарувальник
передав нерухоме майно у власність
обдарованому безоплатно.

Предметом договору дарування є 1/4
частина квартири АДРЕСА_1.

Як зазначено у п. 3 Договору дарування,
вказана 1/4 частина квартири належить
дарувальнику на підставі Свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
виданого Пологівською міською радою
Запорізької області від 07 жовтня 2008
року, зареєстрованого в Комунальному
підприємстві « Імпульс» Пологівської
районної ради у реєстровій книзі № 4 за
№ 3238, що підтверджується витягом з
реєстру прав власності на нерухоме
майно № 35321836, виданим Комунальним
підприємством « Імпульс» Пологівської
районної ради 29 серпня 2012 року
реєстраційний № 24960952.

Відповідно до ст. 182 ЦКУ, право
власності на нерухомі речі підлягає
державній реєстрації.

Право власності за договором дарування
нерухомого майна, на відміну від
договорів купівлі-продажу, міни, має
інший момент переходу до набувача.

Відповідно до п. 2 ст. 719 ЦКУ договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню. Право
власності обдаровуваного на дарунок
виникає з моменту його прийняття.
Прийняттям дарунку є прийняття
обдаровуваним документів, які
посвідчують право власності на річ,
інших документів, які посвідчують
належність дарувальникові предмета
договору, або символів речі (ключів,
макетів тощо) (ст. 722 ЦКУ). Закон не
передбачає державну реєстрацію таких
договорів.

Між тим, як убачається з матеріалів
справи Реєстраційною службою
Пологівського районного управління
юстиції Запорізької області внесено
запис до Державного реєстру прав
власності на нерухоме майно, про те, що
право власності на 1/4 частину квартири
АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_6 на
підставі договору дарування,
посвідченого 30.08.2012 року приватним
нотаріусом ОСОБА_9

Наведене свідчить про те, що відповідач
ОСОБА_5 скористався визначеними ст.ст.
316,317,319 ЦК України правами, розпорядився
своїм майном ( 1/4 квартири) на власний
розсуд та з дотриманням вимог ст.ст. 717,
719 ЦК провів безоплатне відчуження
своєї частини квартири на користь
своєї матері ОСОБА_6 на підставі
нотаріально посвідченого договору
дарування. На час укладення договору
дарування квартира під арештом та
забороною не перебувала.

З урахуванням уточнень позивач просив
визнати недійсним цей договір
дарування на підставі ст.234 ЦК України,
мотивуючи тим, що відповідач ОСОБА_5,
будучи обізнаним про те, що ухвалою
Пологівського районного суду
Запорізької області від 17 серпня 2012
року відкрито провадження у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
стягнення боргу за договором позики, з
метою уникнути відповідальності за
виконання прийнятого в майбутньому
рішення суду про стягнення грошових
коштів, у зв'язку з неналежним
виконання договірних зобов'язань
передав у дар своїй матері ОСОБА_6 1/4
частину квартири АДРЕСА_1, чим фактично
позбавив суд вжити заходів
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на цю квартиру, та робить
неможливим виконання в майбутньому
рішення суду по іншій справі.

Відповідно до ст.ст10,60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Правочин - це дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Тому
відповідно до ст. 234 ЦК України
правочин, який вчиняється без наміру
створити будь-які наслідки, визнається
судом недійсним (фіктивним).

Для визнання правочину фіктивним
ознака вчинення його лише для вигляду
має бути властива діям обох сторін
правочину. Якщо одна сторона діяла лише
для вигляду, а інша - намагалася досягти
правового результату, такий правочин
не можна визнати фіктивним.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року за № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійними", - для
визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину.

Саме по собі невиконання правочину
сторонами не означає, що укладено
фіктивний правочин. Якщо сторонами не
вчинено будь-яких дій на виконання
такого правочину, суд ухвалює рішення
про визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

ОСОБА_6 прийняла дарунок, оскільки
отримала, як обдаровуваний,
оригінальний примірник договору
дарування (п. 17 договору), здійснила
державну реєстрацію права власності,
зареєстрована у квартирі та фактично
проживає там.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
в межах доводів позову повно і всебічно
дослідив обставини спору, дав належну
оцінку зібраним по справі доказам,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює і у відповідності з вимогами
закону прийшов до правильного висновку
про те, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки вказаним
договором дарування права позивача не
порушені, а рішення суду про стягнення
боргу за договором позики відсутнє.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
були предметом дослідження в суді
першої інстанції, отримали належну
оцінку і висновків суду не
спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги є не
суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення цього спору.

Оскільки рішення ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що підстав до його скасування
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Пологівського районного суду
Запорізької області від 20 серпня 2013
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: