Справа № 101/4239/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2014 року Алуштинський міський
суд Автономної Республіки Крим

в складі головуючого судді: Гордєйчик
Т.Ф.

при секретарі: Левченко К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Алушті цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 про вселення та зобов'язання
надати безперешкодний доступ до
квартири, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Алуштинського міського суду із
зазначеним позовом, у якому просить
вселити його до квартири АДРЕСА_1 та
зобов'язати відповідачів забезпечити
йому безперешкодний доступ до
зазначеної квартири, надавши йому
дублікати ключів від вхідних дверей
цієї квартири.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
згідно до договору купівлі-продажу від
05.12.2006 року він є власником 1/3 квартири
АДРЕСА_1. Власницею 2/3 часток зазначеної
квартири є відповідачка ОСОБА_2 Позивач
стверджує, що відповідачка ОСОБА_2 вже
тривалий час всіляко перешкоджає йому
у користуванні часткою його квартири,
мотивуючі це тим, що він розірвав шлюб з
її донькою ОСОБА_3 - іншим відповідачем
по справі, яка також проти його
проживання у квартирі .

Таким чином, позивач не може вселитися
у квартиру, частка якої йому належить,
оскільки відповідачі не пускають його
до квартири, чим порушують його законі
права та інтереси щодо користування та
розпорядження своєю приватною
власністю.

В судовому засіданні позивач свій
позов підтримав у відповідності до
наведеного.

Відповідачі в судовому засіданні
визнали той факт, що вони заперечують
проти вселення позивача до квартири ,
оскільки між ними склалися неприязні
відносини. Окрім того, визначити
порядок користування цією квартирою
неможливе , про що свідчить судове
рішення з цього приводу. Позивачеві
пропонувалися всілякі варіанти
надання йому іншого житла, але останній
від них відмовляється. Також проти
надання йому ключів від вхідних
дверей. Стверджують, що поява у
квартирі позивача приводить до
скандалів та сутичок , що негативно
впливає на розвиток неповнолітньої
дитини - доньки позивача ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає із
відповідачками у зазначеній квартирі.
Отже, просили у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши думку сторін,
дослідивши матеріали справи, всебічно
та повно оцінивши докази у їх
сукупності, прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Так, згідно з вимогами статей 10 та 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.
Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини , на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

На підставі наданих суду доказів
встановлено, що позивачу ОСОБА_2 згідно
до договору купівлі-продажу квартири
від 05 грудня 2006 року належить 1/3 частка
квартири АДРЕСА_1.

Власником інших 2/3 часток зазначеної
квартири є відповідачка ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_3 перебувала
із позивачем із 02. 06. 2007 року у
зареєстрованому шлюбі, який на
підставі рішення Алуштинського
міського суду від 21. 06. 2012 року було
розірвано ( а.с. 55-56). Від цього шлюбу
сторони мають неповнолітню дитину -
доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає разом із матір'ю
відповідачкою ОСОБА_3 у вказаній
квартирі, де остання також
зареєстрована.

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась 17
липня 1997 року відповідно до Закону від
17 липня 1997 року № 475/97 -ВР «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №№2, 4,
7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріпляє право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб , що також закріплено в
положеннях ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 ЦК України
передбачено, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 383 ЦК України
передбачено, що власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Встановлено, що відповідачі в
порушення вищезазначених норм закону
обмежують права позивача в
користуванні його власністю - частиною
вказаної квартири , а саме : не
впускають його до квартири та не
надають ключі від вхідної двері цієї
квартири, посилаючись на неприпустиму
поведінку позивача, тим самим чинять
йому перешкоди в проживанні в ній та
в її користуванні.

За таких підстав суд не може
погодитися із посилками відповідачів
в підтвердження своїх доводів на те, що
позивач погано до них відноситься, та
веде себе неприпустимо, оскільки
вказані обставини не мають юридичного
значення для вирішення виниклого
спору щодо усунення перешкод у
користуванні власністю.

Безпідставність таких тверджень
відповідачів також підтверджується
чисельними копіями постанов про
відмову у порушенні кримінальних справ
у відношенні позивача ОСОБА_1, що
містяться в матеріалах справи та які
досліджувалися в ході судового
розгляду справи.

Також суд зазначає, що рішенням
Колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду АР
Крим від 28 січня 2014 року рішення
Алуштинського міського суду від 18
листопада 2013 року , яке ухвалене у
цивільній справі за № 101 / 4239/ 13- ц за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи:
Служба у справах дітей Алуштинської
міської Ради , ОСОБА_3 про припинення
права на частку в спільному майні ,
визнання права власності та зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення порядку користування
квартирою , зобов'язання не чинити
перешкоди в користуванні квартирою ,
скасовано в частині відмови у позові
ОСОБА_1 про встановлення порядку
користування квартирою та зобов'язання
не чинити перешкоди в користуванні
квартирою, і ухвалено в цієї частині
нове рішення, яким зустрічний позов
ОСОБА_1 задоволено частково.

Так, апеляційна судова інстанція
постановила рішення про усунення
ОСОБА_1 перешкоди у користуванні
квартирою АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_5
надати ОСОБА_1 вільний доступ до
зазначеної квартири.

Щодо вимог позивачки за первісним
позовом ОСОБА_2 про припинення права
ОСОБА_1 на частку в спільному майні, а
саме на його 1/ 3 частку в спірній
квартирі, то в їх задоволенні судом
відмовлено.

Таким чином, вимоги позивача про
вселення в дану квартиру та
зобов'язання відповідачів надати ключі
від квартири засновані на законі, а
тому підлягають судовому захисту.
Отже, позов підлягає задоволенню в
повному обсязі заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, ст.ст.
316, 317, 379, 382, 391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити
перешкод у доступі ОСОБА_1 до квартири
АДРЕСА_1 та надати йому дублікати
ключів від вхідних дверей цієї
квартири.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду АР Крим через
Алуштинський міський суд шляхом подачі
в 10 - денний строк з дня його оголошення
апеляційної скарги.

Суддя

Алуштинського міського суду

Т.Ф.Гордєйчик