Справа №473/4539/13-ц 22.01.2014 22.01.2014 22.01.2014
Провадження №22-ц/784/171/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження номер 22-ц/784/171/14
Суддя суду 1-ї інстанції -
Доповідач апеляційного
суду - Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року
м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Кутової
Т.З.,

із секретарем судового засідання -
Рудніком Є.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

фермерського господарства "Фером"

на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області

від 20 листопада 2013 року

за позовом

ОСОБА_3 до фермерського господарства
"Фером" (далі - ФГ "Фером") про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

03 жовтня 2013 року ОСОБА_3 пред'явила
зазначений позов, який обґрунтувала
наступним.

На підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії І-МК
№004731 від 24 листопада 2001 року вона є
власником земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 7,64 га, розташованої на території
Тімірязєвської сільської ради
Вознесенського району Миколаївської
області.

В травні 2011 року між нею та ФГ "Фером"
було укладено договір оренди
зазначеної землі строком на 10 років,
який був зареєстрований 17
червня 2011 року у відділі Держкомзему у
Вознесенському районі Миколаївської
області.

Позивачка вказувала, що спірний
договір не містить істотної умови щодо
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, обов'язковість
зазначення якої у договорі передбачено
положеннями ст.15 Закону України "Про
оренду землі".

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_3
просила визнати вищеназваний договір
оренди землі недійсним.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 20 листопада 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено. Договір оренди
землі, укладений між сторонами, визнано
недійсним. Розподілено судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ФГ "Фером" подало на нього апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просило рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що
оспорюваний договір оренди землі є
недійсним в силу ст.15 Закону України
«Про оренду землі», оскільки він
укладений без дотримання вимог цієї
норми щодо узгодження такої істотної
умови договору, як передача у заставу
та внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

Між тим, з таким висновком не можна
погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
оренду землі» (в редакції, яка діяла на
час виникнення спірних правовідносин),
до істотних умов договору оренди землі
дійсно відноситься умова передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною другою статті 15 Закону
України «Про оренду землі»
установлено, що відсутність у договорі
оренди землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, є підставою
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3,
5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Проте, ч.1 ст.3 ЦПК України визначає, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу
України визначено право кожної особи
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні (постанова
Верховного Суду України
від 25.12.2013 р. №6-78 цс 13).

Як вбачається з матеріалів справи, 17
червня 2011 року у відділі Держкомзему у
Вознесенському районі Миколаївської
області за №00414 був
зареєстрований договір оренди землі
між ОСОБА_3 та ФГ "Фером",
згідно з умовами якого орендодавець
надає, а орендар приймає в строкове
платне користування строком на 10 років
належну позивачці земельну ділянку
площею 7,64 га, надану для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва на території
Тімірязєвської сільської ради
Вознесенського району Миколаївської
області (а.с.7, 25-27).

Зазначений договір не містить у собі
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Але, як вбачається зі змісту позову та
досліджених доказів, позивачка взагалі
не зазначила чим відсутність
зазначеної умови у договорі порушило
її законні права.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач виконує взяті на себе
зобов'язання за договором і даних про
те, що він намагався якимось чином
передати у заставу або внести до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки позивачки, матеріали
справи не містять.

Проаналізувавши викладене, колегія
суддів вважає, що оскільки досліджені
докази не доводять порушення прав
позивачки з боку відповідача, то у суду
першої інстанції були відсутні
підстави для задоволення позову ОСОБА_3

За такого, рішення районного суду на
підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу фермерського
господарства "Фером" задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від 20
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її
позову до фермерського господарства
«Фером» про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: