МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
________________________________________________________________________
___________________________________________
Номер провадження № 2/521/573/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого - судді Жуган Л.В.,

при секретарі - Тітовій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права користування
житловим приміщенням та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.
Одеси 12.09.2013 року звернулась позивач
ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про
визнання права користування житловим
приміщенням та вселення. Обґрунтовуючи
свої вимоги позивач зазначила, що разом
з колишнім чоловіком ОСОБА_3 та двома
неповнолітніми дітьми - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2
проживала в АДРЕСА_1, відповідач
здійснював приниження, погрози, між
ними часто виникали скандали.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 25.07.2011 року за ОСОБА_2 було
визнано право власності на ? частину
трикімнатної квартири АДРЕСА_1, що в
цілому складається з трьох окремих
житлових кімнат - площею 9,2 кв.м., площею
12,7 кв.м., площею 17,4 кв.м., кухні,
коридорів, ванни, туалету.

24.07.2013 року відповідач ОСОБА_3 змінив
замки в їх спільній спірній квартирі,
на прохання позивачки впустити її в
квартиру відповідає відмовою, до цього
часу ОСОБА_2 потрапити у квартиру не
може, допомогти дітям не має змоги,
спілкується з ними в школі, тому
змушена звернутися до суду з вказаним
позовом та просить:

Визнати за нею право на користування
кімнатою площею 17,4 кв.м. у квартирі
АДРЕСА_1, загальною площею 63,4 кв.м.,
коридор, ванну та кухню - визнати
місцями спільного користування;
вселити позивачку в квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
та її представник за довіреністю
ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги
підтримали, просили їх задовольнити,
відмовилися від виклику в судове
засідання заявлених ними свідків, та
заперечували проти поданих,
відповідачем ОСОБА_3 у судовому
засіданні 29.01.2014 року - клопотань,
просили відмовити у їх задоволенні та
провести розгляд справи за відсутністю
відповідача, який був належним чином
повідомлений про дату час та місце
розгляду справи, але у встановленому
законом порядку не подав до суду заяву
із зазначенням поважності причин
неявки в судове засідання та не надав
відповідних та належних доказів, що
підтверджують поважність неявки у
судове засідання.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
судового розгляду справи повідомлявся
належним чином, у встановленому
законом порядку не повідомив суд про
причини неявки, не надав суду жодних
доказів поважності неявки в судове
засідання, що позбавляє суд можливості
визнати таку неявку відповідача у
судове засідання поважною.

Згідно поданих відповідачем у судовому
засіданні 29.01.2014 року письмових
заперечень, ОСОБА_3 позовні вимоги
ОСОБА_2 не визнав, просив відмовити у їх
задоволенні вказуючи, що позивач сама
добровільно залишила квартиру майже
рік тому, не здійснювала оплату за
комунальні послуги, раніше вона
проживала у кімнаті пл. 17,4 кв.м. та
привела меблі та інше майно до
непридатного стану, але тепер там
проживає відповідач, з позивачкою
разом він не бажає проживати та
підстави для його виселення із спірної
кімнати відсутні. Їх спільні діти є
різностатевими та проживають кожний у
своїй окремій кімнаті, дівчинці вже йде
12-й рік, вона за своїм розвитком не може
проживати ні з батьком, ні з братом в
одній кімнаті, а позивач своїм
вселенням створить неможливі умови
проживання для дітей.

Враховуючи вимоги позивача та її
представника щодо проведення розгляду
справи, та норми п. 2) ч. 1 ст. 169 ЦПК
України, за якою визначено, що суд
відкладає розгляд справи в межах
строків, встановлених статтею 157 цього
Кодексу, у разі: першої неявки в судове
засідання сторони або будь-кого з інших
осіб, які беруть участь у справі,
оповіщених у встановленому порядку про
час і місце судового розгляду, якщо
вони повідомили про причини неявки, які
судом визнано поважними; - та
відсутність будь-яких доказів зі
сторони відповідача щодо поважності
причин неявки у судове засідання, суд
ухвалив провести розгляд справи за
відсутності відповідача та
постановити рішення за наявними в
матеріалах справи доказах.

Дослідивши:

Подані в судовому засіданні - 29.01.2014
року, відповідачем ОСОБА_3 клопотання:

- Про призначення психологічної
експертизи поведінки та
психологічного стану неповнолітніх
дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

- Про допит в якості свідків, у
спростування факту не допуску ОСОБА_2 у
квартиру - ОСОБА_7, неповнолітніх дітей
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

- Про долучення в якості доказу та
забезпечення перегляду відеозапису
передачі «Говорить Україна» від 20.06.2013
року, у підтвердження добровільного
виїзду з квартири ОСОБА_2

Подані відповідачем заперечення на
клопотання, проаналізувавши матеріали
справи, предмет спору, враховуючи
вимоги ст. 58 ЦПК України, якою визначено
що належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування,
сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень, суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування; - суд ухвалив відмовити у
задоволенні поданих клопотань, так як
зазначені відповідачем у клопотаннях
докази не є належними та не стосуються
предмету доказування.

Дослідивши матеріали справи, надавши
оцінку поданим доказам, заслухавши
пояснення учасників судового процесу,
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 25.07.2011 року встановлено
факт проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з
квітня 2001 року по 2008 рік.

В порядку поділу спільного майна
визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 та на ?
частину земельної ділянки АДРЕСА_2 для
ведення садівництва.

В порядку поділу спільного майна
визнано за ОСОБА_3 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 та на ?
частину земельної ділянки АДРЕСА_2 для
ведення садівництва.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 03.02.2012 року, апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 25.07.2011 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 08.08.2012 року
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 25.07.2011 року та ухвала
апеляційного суду Одеської області від
03.02.2012 року в частині визнання за ОСОБА_2
та ОСОБА_3 права власності на земельну
ділянку АДРЕСА_2 - скасовано, справу в
цій частині передано на новий розгляд
до суду першої інстанції. В іншій
частині рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від. 25.07.2011 року
та Ухвалу апеляційного суду Одеської
області залишено без змін.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають двох
неповнолітніх дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження виданим
12.02.2003 року відділом РАГС Київського
районного управління юстиції м. Одеси,
та - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про
народження виданим 11.07.2006 року відділом
РАЦС Київського районного управління
юстиції м. Одеси.

Згідно довідки виписки із будинкової
книги про склад сім'ї та прописку №268
від 14.11.2012 року, виданою ТОВ «Метабуд»,
вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_2, їх
спільні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син позивачки
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстровані в
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в постанові № 2 від 12.04.1985 року
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового Кодексу України» суд вправі
задовольнити вимогу члена сім'ї
наймача про поділ жилого приміщення,
якщо жилу площу, що припадає на нього
може бути виділено у вигляді
ізольованого приміщення, яке
складається з однієї або кількох
кімнат, розмір якого не менше
встановленого для надання одній особі.
При поділі жилого приміщення за
вимогою члена сім'ї наймача йому може
бути виділено ізольоване жиле
приміщення за розміром, меншим за жилу
площу, що припадає на нього.

За технічним паспортом на АДРЕСА_1,
встановлено, що квартира має загальну
площу 63,4 кв.м. та складається з: трьох
житлових кімнат з відокремленими
входами - пл. 9,2 кв., пл. 12,7 кв.м., пл. 17,4
кв.м.; кухні пл.7,5 кв.м., туалету пл. 1,0
кв.м., ванної кімнати пл. 2,6 кв.м.,
коридорів пл. 3,7 кв.м., пл. 4,7 кв.м., пл. 3,4
кв.м., комори пл. 1,2 кв.м., балкон 0,8 кв.м.,
лоджія 2,8 кв.м.

Судом встановлено, що після припинення
подружніх відносин між сторонами
виникли спірні правовідносини, що
стало приводом чисельних звернень до
правоохоронних органів, порушення
кримінальної справи, внаслідок
неправомірних дій ОСОБА_3 у відношенні
ОСОБА_2, що підтверджується листом
Прокуратури Одеської області №04/6-4526-13
від 18.06.2013 р., талоном-корінцем 004412 від
24.07.2013р., ухвалою Малиновського райсуду
м. Одеси від 19.09.2013 року про повернення
обвинувального акту відносно
обвинуваченого ОСОБА_3, Висновком
експерта №61-Д/1165 від 24.04.2013 року.

Все це призвело до того між сторонами
виник спір з приводу користування
спільною частковою власністю -
квартирою АДРЕСА_1, та згідно поданих
письмових заперечень відповідач
заперечує можливість позивачки у
володінні та проживанні спірною
квартирою.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до статті 9 Житлового
кодексу Української PCP ніхто не може
бути обмежений у праві користування
жилим приміщенням інакше як з підстав і
в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону. При здійсненні
своїх прав та виконанні обов'язків
власник зобов'язаний додержуватися
моральних засад суспільства. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

За ст. 321 ЦК України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

У зв'язку з наведеним, ч.3 ст. 358 ЦК
України надає кожному із співвласників
право вимагати надання йому у
володіння та користування конкретної
частини майна в натурі, в розмірі
адекватному часткам у праві спільної
часткової власності. Виходячи з
наведеного припису, слід зробити
висновок, що законом не заборонено
виділення у володіння та користування
таких частин у спільному майні, які не
співпадатимуть з ідеальними частками.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Статтею 16 ЦК України передбачені
способи захисту цивільних прав та
інтересів, а саме:1) визнання права; 2)
визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Оскільки право власності позивача
ОСОБА_2 на частину квартири є
незаперечним та таким, що набуто з
правових підстав, вона як член сім'ї
власника проживала у спірній квартирі,
суд вважає, що відповідач не має права
перешкоджати позивачу у проживанні та
користуванні спірною квартирою.

Тому на підставі вищенаведеного суд -
визнає за ОСОБА_2 право користування
житловою кімнатою, площею 17,4 кв.м.
квартири АДРЕСА_1, та при цьому вважає,
що коридори, кухня, ванна кімната,
туалет вказаної квартири повинні бути
спільному користуванні сторін, та в
зв'язку з цим визнає їх місцями
спільного користування сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд також
вважає можливим в порядку ст. 16 ЦК
України захистити порушене право
позивача, шляхом вселення ОСОБА_2 у
кімнату площею 17,4 кв.м. квартири
АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 202, 203, 209-215, 218
ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права користування житловим
приміщенням та вселення - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право користування
житловою кімнатою, площею 17,4 кв.м.
квартири АДРЕСА_1, коридори, кухню,
ванну кімнату, туалет вказаної
квартири - залишити у спільному
користуванні сторін, визнавши їх
місцями спільного користування сторін.

Вселити ОСОБА_2 у житлову кімнату,
площею 17,4 кв.м. квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10-ти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Л.В. Жуган