Поровадження № 2/161/249/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого судді
Ковтуненка В.В.,

при секретарі
Соколової К.Ю.,

з участю представника позивача
Лабінської Л.О.,

представника відповідача
ОСОБА_2,

представника 3-ї особи
Гейзера С.А.,

прокурора
Климюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луцьку
цивільну справу за позовною заявою
Луцької міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи реєстраційна служба
Луцького міського управління юстиції,
КП «Волинське обласне БТІ» про
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Луцька міська рада звернулась до
суду з вказаним позовом. В
обгрунтування заявленого позову
посилається на те, що Рішенням Луцького
міськрайонного суду від 03.06.2011 р.
задоволена позовна заява ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Луцької міської ради -
визнано за ОСОБА_4 право власності на 1Л
частину самочинного будівництва: кафе,
що знаходиться по АДРЕСА_1, за ОСОБА_5
право власності на 1А частину
самочинного будівництва: кафе, що
знаходиться по АДРЕСА_1. Вказане
рішення набрало законної сили і 17.06.2011
року КП «ВОБТІ» зареєструвало у
державному реєстрі право приватної
спільної часткової власності ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 Проте, в подальшому ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19.09.2012 року скасована ухвала
Апеляційного суду Волинської області
від 15.11.2011 року про відмову в поновленні
Луцькій міській раді строку на
апеляційне оскарження рішення від
03.06.2011 року, справа направлена на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 06.03.2013 р. за результатами
перегляду вищезазначеної справи
рішення Луцького міськрайонного суду
від 03.06.2011 р. скасоване та ухвалене нове
рішення: в задоволенні позову ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Луцької міської ради
про визнання права власності на
самочинне будівництво відмовлено.

При цьому суд встановив, що, оскільки,
при будівництві приміщення кафе
здійснювалися самовільні
перепланування, то в даному випадку
наявні ознаки самочинного будівництва.
Крім того, так як ОСОБА_6 виділена
земельна ділянка на умовах оренди для
обслуговування літнього кафе, то
колегія суддів прийшла до висновку, що
дана земельна ділянка була відведена
не з метою розміщення приміщення кафе.

Таким чином, на даний час будівля кафе
по АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом.
Прокуратурою м. Луцька 27.03.2013 р.
направлявся лист начальнику
Реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції із вимогою
вирішити питання щодо скасування
реєстрації права власності ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на кафе по АДРЕСА_1.

Як вбачається із відповіді начальника
Реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції від 27.03.2013
р., у зв'язку із новоствореною системою
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
скасувати реєстрацію права власності у
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно технічно неможливо.

12.07.2013 р. Луцька міська рада, як
заінтересована особа (власник
земельної ділянки на якій самовільно
збудована споруда), звернулася до
Реєстраційної служби України із заявою
про внесення запису щодо скасування
державної реєстрації права власності
за № 28302639.

Як зазначено у рішенні державного
реєстратора прав на нерухоме майно від
24.07.2013 р. відмовлено в скасуванні
державної реєстрації права власності,
оскільки, у Державному реєстрі прав
відсутні відомості про зареєстровані
речові права на нерухоме майно та їх
обтяження.

Як вбачається із повідомлення
начальника Реєстраційної служби
Луцького міського управління юстиції
від 24.07.2013, у зв'язку із новоствореною
системою Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
скасувати реєстрацію права власності у
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно технічно неможливо, оскільки, у
Державному реєстрі прав відсутні
відомості про зареєстровані речові
права на нерухоме майно та їх
обтяження. процедура проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав. Передбачено, що у разі проведення
державної реєстрації прав власності та
інших речових прав на нерухоме майно
заінтересованою особою є власник,
інший правонабувач, сторона правочину,
відповідно до якого виникло право
власності.

Однак, чинним законодавством не
передбачений порядок внесення записів
до Державного реєстру прав у випадку
скасування такого права, хоча форма
такої заяви визначена наказом
Міністерства юстиції України 17.04.2012
року № 595/5 (у редакції наказу
Міністерства юстиції України 14.12.2012
року № 1841/5).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не зацікавлені
подавати заяву про реєстрацію
припинення їх права власності на
вищевказане кафе та оплачувати послуги
з державної реєстрації прав. Проте,
рішення суду про скасування права
власності є підставою для проведення
такого запису. Таким чином, єдиним
способом забезпечити дотримання прав
територіальної громади є звернення до
суду із даним позовом.

Як вбачається із акту державного
інспектора Управління з контролю за
використанням і охороною земель
Головного управління Держкомзему у
Волинській області Мацюка Я.Б. від
12.10.2011 року, загальна площа земельної
ділянки, на якій побудовано кафе та
зроблено благоустрій території,
становить 0,1050 га, а кафе взагалі
побудовано поряд із земельною
ділянкою, яка надавалась в оренду
ОСОБА_6 для обслуговування літнього
кафе.

Вказане підтверджується
топографо-геодезичною зйомкою,
виготовленою КП «Луцькмістобуд» за
результатами перевірки. Відповідно до
зазначеної зйомки встановлено, що кафе
«Вогнем та мечем» розміщено не на
земельній ділянці, що надавалась в
оренду приватному підприємцю ОСОБА_6

В даний час залишається фактично
безпідставно зареєстрованим право
власності на приміщення кафе, яке
розташоване на самовільно зайнятій
земельній ділянці, що прямо порушує
інтереси держави та територіальної
громади міста у сфері земельних
правовідносин. Дана обставина дає
можливість особам, право власності
яких зареєстроване, неправомірно
використати дані Реєстру, вчинити
будь-які дії по відчуженню кафе іншим
особам або вимагати передачі у
власність чи користування земельної
ділянки, на якій розміщене кафе, що може
призвести до безпідставного та
неправомірного переходу прав на спірну
земельну ділянку.

Таким чином, спір із власниками
самочинно побудованого кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
Луцькою міською радою як власником
самовільно зайнятої земельної ділянки,
яка розташована за вказаною адресою,
про зобов'язання звернутися із заявою
до Реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції про
перенесення з Реєстру прав власності
на

нерухоме майно до Державного реєстру
прав запису про державну реєстрацію
права приватної спільної часткової
власності є цивільно-правовим і
повинен вирішуватися у порядку
передбаченому ЦПК України.

Просить зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернутися із заявою до Реєстраційної
служби Луцького міського управління
юстиції про перенесення з Реєстру прав
власності на нерухоме майно до
Державного реєстру прав запису про
державну реєстрацію права приватної
спільної часткової власності (по 1А) на
кафе, площею 242, 6 кв.м. по АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому
засіданні заявлений позов підтримала з
підстав, викладених в позовній заяві.
Просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_2 заявлений позов щодо його
довірителя не визнав з підстав,
викладених в письмових запереченнях.
Просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилася, про дату, час і місце
судового розгляду справи
повідомлялася належним чином, про
причини своєї неявки до суду не
повідомляла, від неї до суду не
надходило заяви про розгляд справи у її
відсутності.

Представник третьої особи -
Реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції в судове
засідання не з'явився, про дату, час і
місце судового розгляду справи
повідомлявся належним чином, про
причини своєї неявки до суду не
повідомляв, подав до суду заяву про
розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи - РКП
«Волинське обласне БТІ» в судовому
засіданні вважає, що заявлений позов не
підлягає до задоволення, так як
позивачем обрано невірний спосіб
захисту своїх прав. Просив відмовити в
задоволенні позову.

Прокурор в судовому засіданні повністю
підтримала доводи позивача. Просила
позов задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
матеріали справи, приходжу до висновку
про відмову в задоволенні позову з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке
існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної
(немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій
чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Судом при розгляді справи встановлено,
що рішенням Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 03 червня 2011
року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Луцької міської ради про визнання
права власності на самочинне
будівництво задоволено повністю (а.с.
8-10). Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
власності на ? частину кожному на
самочинне будівництво - кафе, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Також встановлено, що на підставі
рішення суду від 03 червня 2011 року
відповідачами було зареєстроване
право власності на самочинне
будівництво - кафе, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно (а.с. 14,
15).

Також встановлено, що рішенням
апеляційного суду Волинської області
від 06 березня 2013 року скасовано рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області суду від 03 червня 2011
року (а.с. 11-13). В позові ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до Луцької міської ради про
визнання права власності на самочинне
будівництво відмовлено.

12.07.2013 року Луцька міська рада
звернулася до Реєстраційної служби
України із заявою про внесення запису
щодо скасування державної реєстрації
права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
самочинне будівництво - кафе, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно від 24.07.2013 року
Луцькій міській раді відмовлено в
скасуванні державної реєстрації права
власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
самочинне будівництво - кафе, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
оскільки у Державному реєстрі прав
відсутні відомості про зареєстровані
речові права на нерухоме майно та їх
обтяження.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Судом при розгляді справи встановлено,
що позивач просить суд зобов'язати
відповідачів звернутися із заявою до
Реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції про
перенесення з Реєстру прав власності
на нерухоме майно до Державного
реєстру прав запису про державну
реєстрацію права приватної спільної
часткової власності (по 1А) на кафе,
площею 242, 6 кв.м. по АДРЕСА_1.

Таким чином позивач просить суд
зобов'язати відповідачів вчинити
правочин без їхньої на те волі. Однак
законодавством України не передбачено
такого способу захисту цивільних прав
та інтересів, як примушування особи до
вчинення правочину без її на те волі.
Крім того нормами ст. 203 ЦК України
чітко передбачено, що зміст правочину
не може суперечити ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. А тому суд не
може примусити особу без її волі
вчиняти правочини, оскільки це є
підставою для визнання правочину
нечинним, так як він укладений під
впливом насильства.

Приймаючи до уваги викладене та
враховуючи, що позивачем обрано спосіб
захисту цивільних прав, який не
передбачено ст. 16 ЦК України. Оскільки
позивач просить суд зобов'язати
відповідачів вчинити правочин без
їхньої на те волі. Однак законодавством
України не передбачено такого способу
захисту цивільних прав та інтересів, як
примушування особи до вчинення
правочину без її на те волі. А тому за
таких обставин, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст. 16 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60,
212 - 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити Луцькій міській раді в
задоволенні її позову до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи реєстраційна
служба Луцького міського управління
юстиції, КП «Волинське обласне БТІ» про
зобов'язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В.В. Ковтуненко

Рішення складено в повному об'ємі

27 січня 2014 року