Справа № 495/9323/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Островерх В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_1 виданий 03.02.2000 року)

від відповідача: ОСОБА_2 (паспорт серії
НОМЕР_2 виданий 03.03.1998 року)

ОСОБА_3 (довіреність №2 від 14.01.2014
року)

ОСОБА_4 (довіреність №1 від 14.01.2014
року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/9323/13-ц

за позовом ОСОБА_1

до Об'єднання садового масиву
«Прибрежне»

про захист честі, гідності, ділової
репутації та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В
И В :

20.11.2013 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до Правління
об'єднання садового масиву «Прибрежне»
(далі по тексту - відповідач) про захист
честі, гідності, ділової репутації та
стягнення моральної шкоди.

Так, позивач просив суд:

- стягнути з правління ОСМ «Прибрежне»
на користь ОСОБА_1 завдану моральну
шкоду у розмірі 10 000 грн., яку
перерахувати на рахунок
Білгород-Дністровської міської
лікарні: р/р 4926, МФО 828011, код 01998667
УДКСУ в Одеській області, безповоротна
фінансова допомога;

- зобов'язати правління ОСМ «Прибрежне»
вибачитися перед ОСОБА_1 у такий же
спосіб, як була вивішена об'ява про збір
коштів, а також шляхом публікації про
вибачення у газеті «Советское
Приднестровье» міста
Білгород-Дністровський.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
голова Правління ОСМ «Прибрежне»,
порушуючи конфіденціальні дані
стосовно ОСОБА_1, не маючи на те його
згоди та заяви на прийняття такого
рішення, по всій території ОСМ
«Прибрежне» вивісив оголошення
наступного змісту: «Увага!
Оголошується збір коштів (за бажанням)
для надання послуги з придбання та
встановлення лічильника електричного
струму на ділянці НОМЕР_3, яка належить
ветерану праці, інваліду ІІ категорії,
дитю війни, члену садового товариства з
1989 року ОСОБА_1, а також для обрізки
дерев на тій же ділянці, гілки котрих
знаходяться в зоні електромереж
садового масиву. Правління».

22.01.2014 року позивачем подано до суду
заяву, згідно якої позивачем зменшено
розмір позовних вимог в частині
стягнення моральної шкоди з 10 000 грн. до
10 грн.

24.01.2014 року позивачем подано до суду
заяву, згідно якої позивач просив
замінити неналежного відповідача -
правління ОСМ «Прибрежне», на
належного - ОСМ «Прибрежне».

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 24.01.2014 року по справі № 495/9323/13-ц
заяву ОСОБА_1 про заміну відповідача
задоволено. Замінено відповідача у
цивільній справі № 495/9323/13-ц з
неналежного - правління ОСМ
«Прибрежне», на належного - ОСМ
«Прибрежне».

Головою правління ОСМ «Прибрежне»
подано до суду заперечення на позов
ОСОБА_1, відповідно до якого відповідач
не погоджується з позовними вимогами
ОСОБА_1 та просить в їх задоволенні
відмовити в повному обсязі.

Позивач - ОСОБА_1, в судовому засіданні
заявлені (уточнені) позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представники відповідач - ОСМ
«Прибрежне», в судовому засіданні
проти позовних вимог ОСОБА_1
заперечували та просили відмовити у їх
задоволенні. В свою чергу, представники
ОСМ «Прибрежне» в судовому засіданні
зазначили, що готові вибачитися перед
ОСОБА_1

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення учасників
судового процесу, суд дійшов до
наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 на праві власності належить
земельна ділянка НОМЕР_3, площею 0,0616 га
для індивідуального садівництва, яка
розташована у ОСМ «Прибрежне»
Шабівської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області, що підтверджується:

- садовою книжкою НОМЕР_3;

- свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно серії САВ № 819777 від
20.06.2013 року;

- витягом з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно серії СЕІ №971398
від 20.06.2013 року;

- розпорядженням
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації Одеської
області № 770/А-2012 від 09.10.2012 року.

01.12.2012 року на адресу позивача надійшов
Акт-Припис Правління ОСМ «Прибрежне»
за підписом голови Правління - ОСОБА_2,
згідно якого ОСОБА_1 було зобов'язано
винести електролічильник з садового
будинку на фасад будинку до 22.12.2013 року
та заключити договір на користування
електроенергією, так як при
невиконанні даної вимоги ділянка
НОМЕР_3 буде відключена від електричної
мережі з 26.12.2012 року.

ОСОБА_1 зазначено, що декілька разів він
намагався вирішити дане питання з
головою Правління ОСМ «Прибрежне» та
постійно доводив до його відому те, що
виносити в самостійному порядку
електричні прилади на вулицю не
входить в обов'язки споживачів
електроенергії, однак відповідач
вимагав виконати Акти-Приписи від
01.02.2013 року, 27.07.2013 року та 01.10.2013 року,
так як при невиконанні вимог даних
приписів ділянка НОМЕР_3 буде
відключена від електричної мережі.

20.12.2012 року позивач був змушений
звернутися до Міністерства енергетики
та вугільної промисловості України
щодо вимог правління ОСМ «Прибрежне»
стосовно встановлення нового приладу
обліку електроенергії та винесення
його назовні садового будинку.

Згідно отриманої відповіді
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України № 32-01/6-188 від
22.01.2013 року, яка була надіслана на
адреси ОСОБА_1, ПАТ «Одесаобленерго» та
ОСМ «Прибрежне», заміна
електролічильників членів садових
товариств не є обов'язковою та/або
вкрай необхідною

Після отримання відповідачем
відповіді Департаменту
електроенергетики, головою Правління
ОСМ «Прибрежне» по всій території
садового масиву «Прибрежне» було
розвішано оголошення наступного
змісту: «Увага! Оголошується збір
коштів (за бажанням) для надання
послуги з придбання та встановлення
лічильника електричного струму на
ділянці НОМЕР_3, яка належить ветерану
праці, інваліду ІІ категорії, дитю
війни, члену садового товариства з 1989
року ОСОБА_1, а також для обрізки дерев
на тій же ділянці, гілки котрих
знаходяться в зоні електромереж
садового масиву. Правління».

Вирішення проблеми щодо заміни,
встановлення нового приладу обліку
електроенергії та винесення його
назовні садового будинку НОМЕР_3 саме у
такий спосіб було прийнято головою
Правління ОСМ «Прибережне» без згоди
ОСОБА_1 та без відповідної його заяви з
проханням про таке. Після того, як
оголошення було розвішано по всій
території садового масиву, голова
Правління почав проводити збір коштів
для надання послуги з придбання та
встановлення лічильника електричного
струму ОСОБА_1.

Вимоги позивача негайно припинити дії,
що принижують його честь, гідність та
ділову репутацію, головою Правління
ОСМ «Прибережне» були проігноровані,
припиняти збір коштів він відмовився
та посилався на існуюче рішення
Правління ОСМ «Прибережне».

Частиною 1 статті 3 Конституції України
визначено, що людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Наведене положення стисло відтворює
зміст концептуальних засад преамбули
Загальної декларації прав людини.

Відповідно до ст.28 Конституції України,
кожен має право на повагу до його
гідності, ніхто не може бути підданий
такому поводженню, що принижує його
гідність.

Чинне законодавство не містить
визначення понять гідності, честі чи
ділової репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло.

Статтею 68 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
України та законів України, не посягати
на права і свободи, честь і гідність
інших людей.

Будучи особистим немайновим правом, що
забезпечує соціальне буття фізичної
особи, право на повагу до гідності та
честі захищається нормами Цивільного
кодексу України.

Так, статтями 270, 297 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
Конституції України фізична особа має
право на повагу до гідності та честі.
Гідність та честь фізичної особи є
недоторканими. Фізична особа має право
звернутися до суду з позовом про захист
її гідності та честі.

За правилом ст.275 Цивільного кодексу
України, фізична особа має право на
захист свого особистого немайнового
права від протиправних посягань інших
осіб.

Захист такого права здійснюється
способами, встановленими главою 3 цього
Кодексу.

Захист особистого немайнового права
може здійснюватися також іншим
способом відповідно до змісту цього
права, способу його порушення та
наслідків, що їх спричинило це
порушення.

Вибір способу захисту особистого
немайнового права, зокрема права на
повагу до гідності та честі, належить
позивачеві.

Разом із тим, особа, право якої
порушено, може обрати як загальний, так
і спеціальний способи захисту свого
права, визначені законом, який
регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Засобом захисту порушеного особистого
немайнового права позивачем обрано
шлях розвішання по всьому садовому
масиву оголошень стосовно
добровільного збору коштів з інших
членів ОСМ «Прибрежне» для надання
послуги з придбання та встановлення
лічильника електричного струму на
ділянці НОМЕР_3, яка належить ОСОБА_1,
таким, що принижують його честь та
гідність.

Суд також погоджується з доводами
позивача, та вважає їх обґрунтованими
щодо образливості дій відповідача на
його адресу, так як ОСОБА_1 є людиною
похилого віку, інвалідом ІІ групи, який
займає посаду хірургу у
Білгород-Дністровській міській
лікарні, працюючи у даному закладі
понад 45 років. Такі дії з боку
відповідача мають яскраво виражений
негативний характер, принижують честь,
гідність та ділову репутацію позивача
з точки принципу людської моралі.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України в п.15 постанови
№ 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Відповідно до ч.3 ст.277 Цивільного
кодексу України, негативна інформація,
поширена про особу, вважається
недостовірною, якщо особа, яка її
поширила, не доведе протилежного
(презумпція добропорядності).
Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивачки,
порушує її право на повагу до гідності,
честі чи ділової репутації.

Як випливає зі змісту ст.297 Цивільного
кодексу України, кожен має право на
повагу до його честі та гідності.
Гідність та честь фізичної особи є
недоторканими. Фізична особа має право
звернутися до суду з позовом про захист
її гідності та честі.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції
України, кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень та противоправних посягань.

За таких обставин суд вважає, що
розповсюджені відповідачем відомості
відносно позивача слід визнати такими,
що порочать честь, гідність та ділову
репутацію позивача.

Фізична особа, особисте немайнове
право якої порушено, в силу ст.280
Цивільного кодексу України має право
на відшкодування майнової та (або)
моральної шкоди, яку їй завдано у
зв'язку з таким порушенням.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» роз'яснено, що якщо
суб'єктивну думку висловлено в
брутальній, принизливій чи
непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
відповідача може бути покладено
обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

У пункті 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
зазначено, що згідно з положеннями
статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок
довести, що поширена інформація є
достовірною, покладається на
відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

Компенсація моральної шкоди це
вчинення стосовно людини, котрій
спричинено таку шкоду порушенням її
загальносоціальних (природних) прав чи
свобод, певних дій, які спрямовані на
усунення або ж послаблення в неї
негативних психічних станів і
процесів, викликаних - внаслідок цього
порушення приниженням оцінки її
гідності.

Право на компенсацію моральної шкоди
це можливість людини, котрій заподіяно
таку шкоду внаслідок порушення її
загальносоціальних (природних) прав чи
свобод, вимагати від порушника його
обов'язку вчинити певні дії, спрямовані
на усунення або ж послаблення в неї
негативних психічних станів та
процесів, викликаних (внаслідок цього
порушення) приниженням оцінки її
гідності; а також її можливості
звернутися, в разі потреби, до
компетентних національних чи
міжнародних органів про примусове
забезпечення виконання зазначеного
обов'язку.

У деяких випадках оцінка гідності
людини стає безпосереднім, самостійним
і, можливо, навіть єдиним об'єктом
умисного, цілеспрямованого її
приниження. Але ця оцінка страждає
також і тоді, коли відбувається
порушення яких би то не було прав чи
свобод людини. Підрив, руйнація
гідності людини це неминучий ступник,
соціальна «тінь» будь-чийого зазіхання
на всяке її право, оскільки й у таких
випадках у потерпілого зазвичай
виникають почуття приниженості, образи
й інші негативні переживання, стан
психічної пригніченості тощо.

Таким чином, там, де є порушення якогось
права людини чи якоїсь свободи, завжди
потерпає її гідність. Отже, немає
такого порушення права чи свободи
людини, яке не призвело б до виникнення
в неї конкретного права на компенсацію
моральної шкоди, конкретної можливості
вимагати такої компенсації.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (із
змінами та доповненнями) встановлено
порядок, підстави та умови доказування
і стягнення моральної шкоди.

Доведення наявності моральної
(немайнової) шкоди здійснюється шляхом
визначення в позовній заяві конкретних
обставин, за яких було заподіяно шкоду,
а також зазначення того, які
неправомірні діяння було вчинено щодо
позивача, в чому полягає шкода, що було
підставою визначення запропонованого
позивачем розміру або форми її
відшкодування, якими доказами це
підтверджується. Предметом
доказування повинна бути глибина
моральної (немайнової) шкоди, від якої в
кінцевому підсумку залежать розмір та
форми відшкодування останньої.

Як вбачається з позовної заяви,
основною підставою для визначення
розміру моральної шкоди позивачем
вказується те, що, діями ОСМ
«Прибрежне», йому спричинено моральну
шкоду, яку він оцінює (з урахуванням
уточнень) в сумі 10 грн. Така моральна
шкода полягає у душевних стражданнях,
яких він зазнав у зв'язку з тим, що його
дружина також працює лікарем у
Білгород-Дністровській міській
лікарні, що багато працівників лікарні,
товаришів, знайомих, пацієнтів мають
садові ділянки у даному кооперативі та
ОСОБА_1 прикро та соромно чути від цих
людей про те, що по всій території
проводиться збір коштів на його
користь. Посилається на те, що дії
відповідача понижують честь та
гідність, ображають його та його сім'ю.
У результаті вказаних дій відповідача
у ОСОБА_1 підвищився тиск, він постійно
нервує, йому соромно перед колегами по
роботі, друзями, пацієнтами та вважає,
що від цього страждає його ділова
репутація. ОСОБА_1 з приводу свого стану
здоров'я був змушений звернутися за
медичною допомогою, що підтверджується
довідкою Білгород-Дністровської
міської лікарні №1188 від 25.10.2013 року.

Між тим, що в порушення положень
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.95 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» ОСОБА_1 не
представлено до суду більше жодного
доказу, який би свідчив про нанесення
йому відповідачем моральної шкоди.

Визначаючи розмір компенсації
моральної шкоди, суд має виходити з
принципів розумності та
справедливості, а також враховує
ступінь вини відповідача, яка, в
присутності інших громадян, припустила
у своїх вискакуваннях образливі та
принизливі висловлювання на адресу
позивача; глибину моральних страждань
позивача, честь, гідність якої була
принижена, що порушило звичайний уклад
її життя, спричинило моральні
страждання.

Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання чи
оспорювання, а також право на захист
свого інтересу, який не суперечить
принципам цивільного законодавства
справедливості, добросовісності та
розумності.

На підставі ст.11 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим у відповідності до норм
Цивільного процесуального кодексу
України в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін.

Згідно з ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ч.1 ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України
вбачається, що доказування тих
обставин, на які сторона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень,
є обов'язком цієї сторони.

Таким чином суд вважає, що позивачем в
ході розгляду справи доведений факт
приниження відповідачем на адресу
ОСОБА_1, які мали яскраво виражений
негативний характер, принижують честь,
гідність та ділову репутацію позивача
з точки зору принципу людської моралі.
В свою чергу, позивачем не доведено
належним чином та відповідними
доказами нанесення йому відповідачем
моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСМ
«Прибрежне» про захист честі, гідності,
ділової репутації та стягнення
моральної шкоди підлягають частковому
задоволенню, шляхом зобов'язання ОСМ
«Прибрежне» вибачитися перед ОСОБА_1 у
такий же спосіб, як була вивішена об'ява
про збір коштів.

Керуючись ст.ст. 38, 55, 68 Конституції
України , п.п.3, 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», п.п. 15, 18, 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№ 1 «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної чи юридичної особи», ст.ст. 270,
275, 277, 280, 297, 1167 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 64, 208, 209, 212-215,
218 Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСМ
«Прибрежне» про захист честі, гідності,
ділової репутації та стягнення
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Зобов'язання Об'єднання садового
масиву «Прибрежне» вибачитися перед
ОСОБА_1 у такий же спосіб, як була
вивішена об'ява про збір коштів.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко