СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 21 листопада 2013р. по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»,
третя особа: ОСОБА_3

про визнання договору поруки
недійсним,

встановила:

у липні 2013р. позивач звернувся до суду з
позовом про визнання недійсним
договору поруки, який укладений ним 18
вересня 2009р. з ПАТ «Альфа Банк».

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач посилається на те, що
відповідно до договору поруки
поручитель взяв на себе обов'язок
відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_3,
які виникають з умов рамкової угоди від
4 липня 2008р., договору траншу від 4 липня
2008р., додаткової угоди до договору
траншу від 4 вересня 2009р., договору
траншу від 24 вересня 2008р., додаткової
угоди від 1 вересня 2009р. до договору
траншу, договору траншу від 18 вересня
2009р., додаткової угоди від 18 вересня
2009р. до договору траншу. 3 березня 2010р.
був укладений договір про внесення
змін та доповнень до договору поруки,
відповідно до якого перелік договорів
доповнено додатковою угодою від 1
березня 2010р. до договору траншу. Однак,
вказаний перелік договорів не містить
розширеного визначення умов основного
зобов'язання, у тому числі розміру
наданого позичальнику кредиту,
процентної ставки, тощо.

Позивач посилався на те, що при
підписанні договору поруки його не
було повідомлено про стан
заборгованості позичальника, не було
ознайомлено з рамковою угодою та
договорами траншу, тому йому не були
відомі істотні умови договорів.

На думку позивача вказані
обставини свідчать про те, що сторони
договору поруки не дійшли згоди щодо
істотних умов договору - змісту та
розміру зобов'язання боржника, за
виконання яких поручився поручитель,
тому договір не відповідає вимогам
діючого законодавства і є недійсним.

Рішенням суду від 21 листопада
2013р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
представник позивача просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Апелянт посилається на неповно
встановлені судом обставини справи,
неправильне застосування норм
матеріального права та не врахування
обставин, зазначених у позовній заяві.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, яка

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/1475/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Малинников О.Ф.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.підтримала апеляційну скаргу,
пояснення представника відповідача,
яка заперечувала проти

- 2 -

задоволення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона задоволенню не підлягає
з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 вересня
2009р. між ПАТ «Альфа-банк» та позивачем
укладено договір поруки № SMERSO1212/4,
відповідно до якого позивач взяв на
себе зобов'язання перед банком
відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_3,
які виникають з умов рамкової угоди №
SMERSO1212 від 4 липня 2008р., договору траншу
№ SME0015157 від 4 липня 2008р., додаткової
угоди від 4 вересня 2009р. до договору
траншу № SME0015157, договору траншу №
SME0017951 від 24 вересня 2008р., додаткової
угоди від 1 вересня 2009р. до договору
траншу № SME0017951, договору траншу №
SME0015157-1 від 18 вересня 2009р., додаткової
угоди від 18 вересня 2009р. до договору
траншу № SME0015157-1 в повному обсязі цих
зобов'язань, незалежно від отримання
або неотримання вимоги кредитора про
погашення кредитного договору.

3 березня 2010р. сторони уклали
договір про внесення змін та доповнень
до договору поруки № SMERSO1212/4,
відповідно до якого переліків
договорів, за виконання яких поручився
позивач, був доповнений додатковою
угодою від 1 березня 2010р. до договору
траншу № SME0015157 від 4 липня 2008р., та
додатковою угодою від 1 березня 2010р. до
договору траншу № SME0017951 від 24 вересня
2008р.

Вказані договори укладені у
письмовій формі та посвідчені
нотаріально.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з їх недоведеності та
безпідставності.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції.

Звертаючись до суду з позовом,
позивач зазначає про недійсність
спірного договору відповідно до ч. 1 ст.
203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Частиною 1 статті 203 ЦК України
визначено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Частиною 1 статті 638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Діюче законодавство не визначає
конкретних істотних умов договору
поруки, однак зі змісту статті 553 ЦК
України можна зробити висновок, що це
обов'язок виконати зобов'язання
боржника перед кредитором.

З тексту спірного договору
вбачається, що його умови містять
перелік договорів, за виконання яких
поручився позивач.

Доводи апелянта про те, що
спірний договір не містить розширеного
визначення умов основного
зобов'язання, зокрема, розміру кредиту,
процентної ставки, колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки такі
вимоги до договору поруки не
пред'являються нормами матеріального
права.

Крім того, укладаючи договір
поруки та взявши на себе обов'язок
відповідати за виконання конкретних
зобов'язань боржника, передбачається,
що поручитель обізнаний зі змістом цих
зобов'язань.

Статтею 204 ЦК України
встановлена презумпція правомірності
правочину, тому позивач повинен був
довести його недійсність.

Позивачем суду першої інстанції
не було надано доказів у підтвердження
того, що

-
3 -

укладаючи договір поруки він не був
обізнаний про зміст та обсяг
зобов'язання, за виконання якого він
поручився.

Про безпідставність тверджень
позивача свідчить і той факт, що про
необізнаність зі змістом зобов'язань
було позивачем заявлено тільки у липні
2013р. після звернення банку із позовом
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Твердження апелянта про те, що
зміст та розмір основного зобов'язання
є істотною умовою договору поруки, що
впливає на його дійсність, колегія
суддів вважає безпідставним, оскільки
пунктом 1.7. договору поруки сторони
погодили, що поручитель надав свою
згоду на будь-які майбутні зміни обсягу
відповідальності позичальника за
кредитним договором, в тому числі такі,
внаслідок яких відбудеться збільшення
обсягу відповідальності поручителя за
цим договором.

Отже, зміст та обсяг основного
зобов'язання, за виконання якого
поручився позивач, не впливає на
дійсність укладеного договору поруки.

Судом першої інстанції
правильно застосовані нормі
матеріального права, повно встановлені
обставини справи, не допущено порушень
норм процесуального права, тому
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 21 листопада 2013р. залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: