АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1620/3307/12
Номер провадження 22-ц/786/540/14
Головуючий у 1-й інстанції Альошина Н.М.
Доповідач Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М..,

суддів : Бондаревської С.М., Омельченко
Л.М,

при секретарі: Порохні А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 27 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 27 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання поважними причин
пропуску строку позовної давності та
поновлення пропущеного строку,
визнання об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя
домоволодіння, розташоване за адресою
АДРЕСА_1, та в цілому складається з
житлового будинку (літ.Д-2) загальною
площею 101,8 кв.м., сараю-гаража - літньої
кухні (літ-Є), загальною площею 97,2 кв.м.,
сараю з прибудовою (літ. Ж З) загальною
площею 27,4 кв.м., погребу вхідного (літ1)
площею -9,4 кв.м., вбиральні (літ. К) площею
1,1 кв.м., огорожі та підземних
комунікацій відмовлено за пропуском
строку позовної давності.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_1,
який його оскаржив. Просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким його
позов до ОСОБА_2 задовольнити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_2 із 17 серпня 1975 року до 24 липня 2006
року. В період шлюбу відповідачка
ОСОБА_2стала власницею житлового
будинку та господарських споруд, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в
порядку спадкування. З часу прийняття
останньою спадщини вони разом
розпочали перебудову, реконструкцію та
добудову успадкованого майна. В
процесі якого старий будинок був
знесений. А побудоване ними нове
домоволодіння складається з житлового
будинку (літ. Д-2). загальною площею 101. 8
кв.м., сарай -гараж-літня кухня (літ. Є)
загальною площею 97.2 кв.м., сарай з
прибудовою (літ. Ж 3) загальною площею 27.
4 кв.м., погребу вхідного (літ. І)
загальною площею 9.4 кв.м., вбиральні
-(літ. К) загальною площею 1.1 кв.м.,
огорожі та підземних комунікацій .

Поряд з цим майном ними нажито інше
спільне майно, яке вже розділено в
судовому порядку та згідно рішення
Миргородського міськрайонного суду
від 30.09.2008 року йому було відмовлено у
визнанні права власності на 1/2 частину
житлового будинку, як спільної
сумісної власності, що розташований за
адресою АДРЕСА_1, оскільки спірне
будинковолодіння було збудоване
шляхом самочинного будівництва і тому
права власності на нього не набуто.

В 2010 році він звертався до суду з
позовом до Миргородської міської ради,
треті особи про визнання права
власності на самовільно збудоване
нерухоме майно. Але рішенням
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 30.09.2010 року
йому було відмовлено в задоволенні
позову, так як ним не надано було
доказів, що земельна ділянка, на якій
розташоване самовільне будівництво
надана йому в установленому законом
порядку. Оскільки самовільно збудована
будівля розташована на площі 1507 кв. м.
таким чином, що основна його частина
розміщена на земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_1, а тамбур « д» 1 з ганком
розміщений на земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_2. площею 600 кв. м., яка
була виділена 21.07.1989 року під забудову
відповідачці ОСОБА_2, тобто житловий
будинок знаходиться на двох земельних
ділянках, які належать ОСОБА_2

06.06.2008 року Миргородським
міськрайонним судом по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету Миргородської
міської ради про визнання незаконним
та скасування рішення та свідоцтва про
право власності, третя особа: ОСОБА_1,
дочірнє комунальне підприємство
«Миргородтехінвентаризація» було
винесене рішення про визнання
незаконним та скасування рішення
виконавчого комітету Миргородської
міської ради Полтавської області від
28.11.2007 року № 677 «Про індивідуальне
будівництво, прийняття в експлуатацію
індивідуальних будинковолодінь,
оформлення свідоцтва про право
власності на об'єкти нерухомого майна,
переобладнання дачного будинку в
житловий, перепланування кімнат із
збільшенням житлової площі, добудову
до будинку із збільшенням житлової
площі, виключення з Реєстру прав
власності будинковолодіння» в частині
надання дозволу управлінню
архітектури та містобудування видані
затверджений акт про закінчення
будівництва та прийняття в
експлуатацію індивідуального
будинковолодіння ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1, житловою площею 87 кв.м.
корисною площею 152 кв.м. та в частині
дозволу управлінню архітектури та
містобудування оформити свідоцтво на
право власності ОСОБА_2 за адресою
АДРЕСА_1. Також визнано недійсним та
таким, що підлягає скасуванню
свідоцтво про право власності ОСОБА_2
серії ЯЯЯ № 945164 від 29.11.2007 року на
будинковолодіння, яке знаходиться в
АДРЕСА_1, яке було видане на підставі
рішення виконавчого комітету
Миргородської міськради № 667 від 28.11.2007
року.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил; особа , яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Ця обставина була предметом
судового дослідження, ухвалено судове
рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, згідно рішення Миргородського
міськрайонного суду від 30.09.2008 року, що
набрало законної сили відповідно до
ухвали Апеляційного суду Полтавської
області від 22 грудня 2008 року, зокрема,
що стосується розподілу спірного
будинку в задоволенні позовних вимог
позивачу ОСОБА_1 про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя,
про виділення 1/2 частини
недобудованого будинковолодіння та
земельної ділянки про розподіл
земельної ділянки площею 0,12 га, що
належить на праві власності ОСОБА_2 та в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
розподіл земельної ділянки площею
3,15га, що належить на праві власності
ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Відповідно до ст.257, 261 ч.1 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється у три роки, перебіг якої
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Як роз'яснено у п.11 Постанови Пленуму
Верховного суду Укарїни N 14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною
у спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Таким чином, за цим позовом про той же
самий спір між тими ж сторонами строк
позовної давності сплинув 16 травня 2010
року

Позивачеві ОСОБА_1 достовірно було
відомо про перебування в провадженні
Миргородського міськрайонного суду з
24.03.2008 року справи за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету
Миргородської міської ради про
визнання незаконним та скасування
рішення та свідоцтва про право
власності, третя особа: ОСОБА_1, дочірнє
комунальне підприємство
«Миргородтехінвентаризація» та
ухвалення постанови від 06 червня 2008
року, яка сторонами не оскаржувалась та
набрала законної сили

19.03.2009 року позивач ОСОБА_1 в порядку
позовного провадження звернувся до
Миргородського міськрайонного суду з
позовом до Миргородської міської ради,
третя особа ОСОБА_2, Інспекція
державного архітектурно будівельного
контролю в Полтавській області про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно

30.09.2010 року рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області, що набрало законної сили 10
листопада 2010 року, згідно ухвали
Апеляційного суду Полтавської області
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання права власності на 1/2
частину завершеного будівництвом
будинковолодіння і виділення в натурі
1/2 частини завершеного будівництвом
будинковолодіння, що розташоване
АДРЕСА_2, яке складається з житлового
будинку літ. Д-2, загальною площею 101,8
кв.м., сарай гараж - літня кухня літ. «Є»,
загальною площею 97,2 кв.м., сарай з
прибудовою літ «ЖЗ» загальною площею
27,4 кв.м., погребу вхідного літ « 1»
Загальною площею 9,4 кв.м., вбиральні літ
«К» загальною площею1,1кв.м. та споруд №
3-6 та визначення порядку користування
присадибною територією на якій
розташоване будинковолодіння
відмовлено.

А отже і за цією вимогою строк позовної
давності сплинув 19 березня 2012 року.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що рішенням
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 30.09.2008 року, яке
залишено без змін ухвалою Апеляційного
суду Полтавської області від 22.12.2008
року, а також рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 30.09.2010 року, що набрало
чинності, встановлено, що сторони
почали в період шлюбу будувати
будинковолодіння АДРЕСА_1, але до цього
часу не завершили його будівництвом та
право власності на нього не оформили.

Прваильно судом встановлено, що
вказаний об'єкт незавершеного
будівництва побудований сторонами в
період шлюбу і ця обставниа є підставою
для визнання об'єкта незавершеного
будівництва спільною сумісною
власністю подружжя Родик, але у зв'язку
з пропущенням без поважних причин
строку позовної давності, суд
правомірно відмовив у задоволенні
позову з цих підстав.

Враховуючи, що відповідчкою ОСОБА_2 в
суді першої інстанції просила
застосувати строк позовної давності,
із вказаним позовом позивач ОСОБА_1
звернувся до Миргородського
міськрайонного суду 28 листопада 2012
року та в порушення вимог ст. 10,11 ЦПК
України не надав суду переконливих
допустимих доказів поважності
пропуску строку позовної давності,
оскільки фактично з 15 травня 2007 року
між сторонами мається спір про
розподіл даного спірного
будинковолодіння, суд вірно відмовив в
задоволенні позовних вимог за
пропуском строку позовної давності

Керуючись ст.303, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.307, ст.ст.
308, 312,

314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 27 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.М. Триголов

Судді:
С.М. Бондаревська

Л.М. Омельченко