Провадження № 2/537/5/2014
Справа № 537/773/13-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2014 року Крюківський районний суд м.
Кременчука Полтавської області в
складі головуючого судді Мурашової
Н.В., за участі секретаря Омельченко
О.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Кременчук цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої
особи Другої Кременчуцької державної
нотаріальної контори про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
частково недійсним свідоцтв про право
на спадщину та визнання права
власності, об'єднаної з цивільною
справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за
участі Другої Кременчуцької державної
нотаріальної контори, КП "Кременчуцьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації", Управління
Держкомзему у м. Кременчуці про
визнання свідоцтва про право на
спадщину частково недійсним, визнання
права власності, -

в с т а н о в и в:

07.02.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 за участі третьої
особи Другої Кременчуцької державної
нотаріальної контори про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
частково недійсним свідоцтв про право
на спадщину та визнання права
власності.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтував позовні
вимоги наступним. ОСОБА_1 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, мав батьків ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, сестру ОСОБА_2 Мати ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На момент
відкриття спадщини матері ОСОБА_1 був
малолітньою дитиною, проживав з матір'ю
в одному будинку, а тому вважається
таким, що прийняв її спадщину. 12.08.1988
року ОСОБА_1 підписав довіреність на
ім'я батька ОСОБА_3, посвідчену
нотаріусом, якою уповноважив батька
вести справу з оформлення його прав на
спадкове майно, яке залишилось після
смерті матері. Але батько приховав
від нотаріуса, що право на спадщину
померлої ОСОБА_4 мали її діти ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 Тому батько ОСОБА_3 неправомірно
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом на майно померлої
ОСОБА_4, а саме ? частину житлового
будинку по АДРЕСА_1. За життя батько
ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів все
належне йому майно дочці ОСОБА_2 Батько
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Але
ОСОБА_3 мав ще двох спадкоємців першої
черги (сина ОСОБА_1 та дружину ОСОБА_5),
які на момент смерті спадкодавця були
непрацездатними, а тому незважаючи на
зміст заповіту мали право на
обов'язкову частку у спадщині. Дружина
ОСОБА_5 звернулась до нотаріуса та
відмовилась від належної їй
обов'язкової частки у спадщині
померлого чоловіка ОСОБА_3 Проте ОСОБА_1
фактично прийняв спадщину батька,
відповідно до вимог ЦК 1963 року,
оскільки з моменту смерті спадкодавця
ОСОБА_3 у нього знаходились
правовстановлюючі документи на
спадкове майно, а саме технічний
паспорт на будинок та державний акт на
право приватної власності на землю по
АДРЕСА_1, іменний інвестиційний
сертифікат «Київська Русь - МДС»,
посвідчення про нагородження
державними ордерами та медалями та
самі державні ордери та медалі. ОСОБА_1
не подавав нотаріусу заяву про відмову
від спадщини батька. Разом з тим, при
оформленні спадщини його сестра ОСОБА_2
приховала від нотаріуса, що ОСОБА_1 має
право на обов'язкову частку у спадщині
батька. А тому ОСОБА_2 отримала
свідоцтво на право на спадщину за
заповітом померлого ОСОБА_3, з
порушенням вимог закону. ОСОБА_1
стверджував, що ним не пропущено строк
позовної давності звернення до суду,
оскільки він дізнався лише в 2010 році
про порушення своїх прав на спадщину
батька, коли його сестра ОСОБА_2 дала
йому доручення на оформлення
самочинного будівництва в
домоволодінні батьків.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 просив
встановити факт прийняття ним спадщини
матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року, в розмірі 1/6 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1. Встановити факт
прийняття ним спадщини батька ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в розмірі
2/9 частин житлового будинку та 2/9 частин
земельної ділянки, розташованих по
АДРЕСА_1. Визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року, видане 21.09.1988 року Другою
Кременчуцькою державною нотаріальною
конторою на ім'я ОСОБА_3 Визнати
частково недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, видане
27.08.2001 року Другою Кременчуцькою
державною нотаріальною конторою на
ім'я ОСОБА_2

Разом з тим, 05.03.2012 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
за участі третіх осіб Другої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори, КП «Кременчуцьке міжміське
бюро технічної інвентаризації»,
Управління Держкомзему у м. Кременчуці
про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину,
визнання права власності.

ОСОБА_1 обґрунтував позов, поданий до
суду 05.03.2012 року, тими ж підставами, що й
позов поданий до суду 07.02.2013 року. З
відмінністю лише в частині
обґрунтування факту, що ОСОБА_1,
фактично прийняв спадщину померлого
батька ОСОБА_3 відповідно до вимог ЦК 1963
року, оскільки з моменту хвороби батька
в 2000 році доглядав його, а після його
смерті проживав разом зі своєю сім'єю,
робив ремонт і будівництво у
спадковому будинку по АДРЕСА_1.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 просив
визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
видане 27.08.2001 року державним нотаріусом
Другої Кременчуцької державної
нотаріальної контори в частині
визнання права власності за ОСОБА_2 на
житловий будинок з господарськими
будівлями по АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_1
право власності на 5/18 частин житлового
будинку та на 2/9 земельної ділянки по
АДРЕСА_1 в порядку спадкування після
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на
13/18 частин житлового будинку та на 7/9
частин земельної ділянки по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Цивільний позов розглядався судами
першої та апеляційної інстанції, але в
касаційній інстанції судові рішення
були скасовані, а справа направлена на
новий судовий розгляд.

За клопотанням представника позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_6 ухвалою Крюківського
районного суду м. Кременчука від 23.08.2013
року об'єднано цивільну справу
№537/773/2013-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
за участі третьої особи Другої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання частково
недійсним свідоцтв про право на
спадщину та визнання права власності, з
цивільною справою №537/3178/13-ц за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі Другої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори, КП "Кременчуцьке міжміське
бюро технічної інвентаризації",
Управління Держкомзему у м. Кременчуці
про визнання свідоцтва про право на
спадщину частково недійсним, визнання
права власності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_6 підтримали
позовні вимоги з наведених вище
підстав, просили їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
та її представник ОСОБА_7 просили
відмовити в задоволенні позовних
вимог. Відповідач та її представник
визнали, що ОСОБА_1 на момент смерті
матері ОСОБА_4 був неповнолітнім,
проживав з нею в одному будинку, не
звертався до суду ані він, ані його
представники із заявою про відмову від
спадщини. Тому ОСОБА_1 вважається таким
що прийняв спадщину матері. Разом з тим,
з 1988 року ОСОБА_1 було відомо, що батько
ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на
спадщину після померлої ОСОБА_4 на ?
частину будинку по АДРЕСА_1, чим порушив
право ОСОБА_1 на спадщину матері. Проте
ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом
свого права на спадщину померлої
матері лише в 2012 році. Таким чином,
ОСОБА_1 без поважних причин пропустив
передбачений законом трирічний строк
позовної давності звернення до суду за
захистом своїх прав на спадщину
померлої матері ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 повідомила, що за
життя батька ОСОБА_3 вона постійно
мешкала в Російській Федерації, а її
брат ОСОБА_3 постійно мешкав в м.
Краснодон Луганської області. Коли
батько захворів діти прибули в м.
Кременчук, а саме ОСОБА_1 - в листопаді
2000 року, а ОСОБА_2 - в січні 2001 року.
Батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Після похорон та поминок на 9 днів, діти
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 роз'їхалися за місцем
свого постійного мешкання. Оскільки
друга дружина батька ОСОБА_5 у зв'язку
із тяжким станом здоров'я не могла
рухатися, ОСОБА_2 запросила сусідів
доглядати за нею, за що особисто
сплачувала кошти. Правовстановлюючі
документи на спадкове майно та
особисті документи померлого ОСОБА_3
зберігалися у його другої дружини
ОСОБА_5 за місцем її мешкання по
АДРЕСА_1. 27.08.2001 року ОСОБА_2 отримала
свідоцтво про право на спадщину батька
ОСОБА_3, яка складається з будинку по
АДРЕСА_1, грошових заощаджень, іменного
інвестиційного сертифікату з
дивідендами. ОСОБА_2 не отримала
свідоцтва про право на спадщину на
земельну ділянку під будинком,
оскільки в 2001 році вона як громадянка
РФ не мала права одержувати у власність
земельні ділянки в Україні. Разом з тим,
ОСОБА_1 не проживав в спадковому
будинку після відкриття спадщини
батька протягом 6 місяців. Він переїхав
в м. Кременчук лише в 2003 році після того
як купив будинок по АДРЕСА_2, де й
проживав. В 2010 році ОСОБА_1 перевіз в
свій будинок для проживання дружину
батька ОСОБА_5, коли й взяв собі
правовстановлюючі документи на
спадщину та особисті документи
померлого батька.

Відповідач та її представник визнали,
що ОСОБА_1 на момент смерті батька був
непрацездатним інвалідом ІІ групи, а
тому мав право на обов'язкову частку у
спадщині незалежно від заповіту. Проте
зауважили, що ОСОБА_1 не вчинив дії, які
б свідчили про прийняття ним спадщини
батька ОСОБА_3, оскільки відповідно до
вимог ЦК 1963 року протягом 6 місяців з
моменту відкриття спадщини не
звернувся до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини; фактично не
прийняв спадщину, оскільки проживав не
в спадковому будинку, а в м. Краснодон
Луганської області; не мав
правовстановлюючих документів на
спадщину, оскільки зазначені документи
зберігалися у дружини спадкодавця
ОСОБА_5 Таким чином, відповідно до вимог
ст. 553 ЦК 1963 року ОСОБА_1 вважається
таким, що відмовився від спадщини
батька ОСОБА_3 А тому права ОСОБА_1 не
були порушені.

Разом з тим, представник відповідача
просила застосувати строк позовної
давності щодо визнання недійсним
свідоцтва про права на спадщину
померлого ОСОБА_3, оскільки з 2001 року
ОСОБА_1 був обізнаний про оформлення
ОСОБА_2 спадщини, але звернувся до суду
за захистом своїх прав лише в 2012 році,
пропустивши строк звернення до суду за
захистом своїх прав без поважних
причин.

З огляду на наведене відповідач та її
представник просили відмовити в
задоволенні позовних вимог щодо
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання недійсним свідоцтв про право
на спадщину, визнання права власності
на спадкове майно.

Представник відповідача в
обґрунтування заперечень проти
позовних вимог також звертала увагу
суду на той факт, що у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування
свідоцтва про право на спадщину,
визнання права власності - рішення суду
першої інстанції та ухвала суду
апеляційної інстанції були скасовані
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з підстав порушення
права ОСОБА_1 на спадщину матері ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, оскільки
судами помилково було застосовано
норми ЦК УРСР 1963 року, а не норми ЦК УРСР
1922 року, які діяли на момент відкриття
спадщини. Проте Вищим Спеціалізованим
судом України з розгляду цивільних і
кримінальних справ зазначено, що суди
першої та апеляційної інстанції
зробили правомірний висновок про
недоведеність доводів ОСОБА_1, що він
прийняв спадщину після смерті батька
ОСОБА_3, шляхом фактичного вступу в
управління і володіння спадковим
майном, як це передбачено ст.549 ЦК УРСР
1963 року.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору
КП «Кременчуцьке МБТІ», Управління
Держкомзему у м. Кременчуці
Полтавської області повідомлялись про
місце і час розгляду справи, але не
з'явилися в судове засідання,
заперечень по справі не подали.

Третя особа державний нотаріус Другої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори Литвиненко Л.І. в судовому
засіданні зазначила, що ОСОБА_1
фактично прийняв спадщину після матері
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
оскільки на момент відкриття спадщини
він був неповнолітнім та проживав зі
спадкодавцем в одному будинку.
Нотаріус стверджувала, що ОСОБА_1 також
фактично прийняв й спадщину батька
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
оскільки одразу після смерті батька у
нього були наявні правовстановлюючі
документи на спадкове майно, а саме
державний акт на право власності на
земельну ділянку та технічний паспорт
на будинок, розташовані по АДРЕСА_1. Цей
факт підтверджено тим, що Другою
Кременчуцькою державною нотаріальною
конторою було відкрито спадкову справу
№94/01 на ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року. Та в цій спадковій справі ОСОБА_1
було видано свідоцтво на спадщину за
законом додаткове від 16.10.2001 року, а
саме на спадкове майно померлого
ОСОБА_3, яке складається з земельної
ділянки по АДРЕСА_1. Після цього 22.02.2011
року Друга Кременчуцька державна
нотаріальна контора видала ОСОБА_1
дублікат зазначеного свідоцтва у
зв'язку із втратою оригіналу. Тоді
нотаріальна контора встановила, що у
спадковій справі №94/01 ОСОБА_1 було
помилково видано свідоцтво про право
на спадщину за законом додаткове від
16.10.2001 року на спадкове майно померлого
ОСОБА_3 та його дублікат від 22.02.2011 року.
У звязку з чим з чим дублікат свідоцтва
було вилучено у ОСОБА_1 та знищено.

Суд, дослідивши докази, подані
учасниками процесу, заслухавши
позивача ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_7, третю особу
державного нотаріуса Другої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори Литвиненко Л.І., свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, не вбачає
підстав для задоволення позовних
вимог.

На підставі ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданого відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що
Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі поданих сторонами доказів
судом встановлено наступне.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., - рідні брат і сестра.
Сторони визнали цей факт.

ОСОБА_1 мав батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Цей
факт підтверджено свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1, виданим
повторно 16.02.2011 року Крюківським
відділом ДРАЦС Кременчуцького МУЮ
Полтавської області (т.І а.с.67).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі,
зареєстрованому 30.01.1950 року, актовий
запис №19, що підтверджено свідоцтвом
про одруження серії НОМЕР_2, виданим
15.02.1950 року Крюківським районним ЗАГС
Полтавської області. (т.І а.с.70).

13.10.1953 року Крюківське житлове
управління уклало з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
договір на право побудови житлового
будинку та безстрокового користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1,
посвідчений Крюківською державною
нотаріальною конторою 17.10.1953 року за
реєстром №8871/1. (т.І а.с.59-62) .

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4, що
підтверджено свідоцтвом про смерть,
виданим міським бюро ЗАГС від 08.01.1960
року, актовий запис №9 (т.І. а.с. 55).

Таким чином, на час відкриття спадщини
матері ОСОБА_4 її син ОСОБА_1 був
малолітнім.

Сторони визнали, і цей факт
підтверджується домовою книгою, що на
момент відкриття спадщини матері
ОСОБА_4 її малолітні діти ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 були зареєстровані за місцем
проживання батьків в житловому будинку
по АДРЕСА_1.

З огляду на те, що ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, то до правовідносин з
приводу прийняття спадщини після її
смерті підлягають застосуванню норми
ЦК УРСР 1922 року, які діяли на момент
відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 418, 420, 428, 429, 431 ЦК
УРСР 1922 року коло осіб, що закликаються
до спадкування обмежуються прямими
низхідними (дітьми, онуками та
правнуками) і пережилим подружжям
померлого, а також непрацездатними і
неімущими особами, що фактично
перебували на повному утриманні
померлого не менше одного року до його
смерті. При спадкоємстві за законом
спадщина ділиться поголовно на рівні
частки між усіма особами. Незгоди і
спори між приватними особами або між
приватними особами і органами держави
в питаннях оцінки, поділу і порядку
розрахунків по спадщині розглядаються
судом. Коли присутній на місці
відкриття спадщини спадкоємець
протягом 3-х місяців з дня вжиття
заходів охорони не заявить в належний
суд про відмову від спадщини,
вважається що він прийняв спадщину.
Місцем відкриття спадщини вважається
останнє місце проживання спадкодавця.

В судовому засіданні сторони визнали,
що ОСОБА_1 прийняв спадщину після
смерті матері ОСОБА_4, оскільки був
малолітнім, проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, та ані він, ані його законний
представник не подавав заяву до суду
про відмову від спадщини.

Відповідно до вимог ст. 60 КПК України,
обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Таким чином, ОСОБА_1 вважається таким,
що відповідно до вимог ст.ст. 418, 420, 428, 429,
431 ЦК УРСР 1922 року як спадкоємець мав
право разом із неповнолітньою сестрою
ОСОБА_2 та батьком-чоловіком ОСОБА_3 на
спадщину померлої матері ОСОБА_4, яка
складалась з ? частини будинку по
АДРЕСА_1. Тобто по 1/6 частини спадкового
майна кожному спадкоємцю.

21.09.1988 року ОСОБА_3 звернувся із заявою
до Другої Кременчуцької державної
нотаріальної контори про видачу
свідоцтва про право на спадщину, на
підставі якої було відкрито спадкову
справу №308/88 на ОСОБА_4, померлу
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. (т.І а.с.171).

ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право
на спадщину за законом, посвідчене
21.09.1988 року державним нотаріусом Другої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори Литвиненко Л.І., на спадщину
дружини ОСОБА_4, яке складалася з ?
частини житлового будинку з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1.
(т.І а.с. 179).

Позивач ОСОБА_1 був обізнаний про те, що
батько ОСОБА_3 оформлює свідоцтво про
право на спадщину померлої матері
ОСОБА_4 Про це свідчить той факт, що
ОСОБА_1 видав батьку довіреність,
посвідчену державним нотаріусом 12.08.1988
року, на оформлення його спадкових прав
на спадщину матері ОСОБА_4 (т.І а.с. 137), а
також ОСОБА_1 написав в Другу
Кременчуцьку державну нотаріальну
контору заяву, посвідчену державним
нотаріусом 12.08.1988 року, про те, що він
пропустив строк прийняття спадщини
померлої матері, але не буде звертатися
до суду для продовження строку
прийняття спадщини (т.І а.с.170).

Разом з тим з відповіді Другої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори від 01.03.2012 року за №341
вбачається, що ОСОБА_1 не звертався до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини після матері ОСОБА_4
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та батька
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року. У
зв'язку з чим ОСОБА_1 було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину.
(т.І а.с.54).

Згідно ст. 44 ЦК УРСР 1922 року, права на
позов погашаються по закінченню
трирічного строку (позовна давність).

Згідно ст. 45 ЦК УРСР 1922 року, Перебіг
строку позовної давности починається з
моменту, коли виникло право на позов.
Тобто з моменту коли особа дізналась
або повинна була дізнатися про
порушення її прав та інтересів.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року та
досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

21.09.1988 року на день звернення батька
ОСОБА_3 за видачею свідоцтва про право
на спадщину позивач ОСОБА_1 був
повнолітнім (34 роки), був обізнаним, що
батько оформлює свідоцтво про право на
спадщину матері ОСОБА_4, однак ОСОБА_1
самостійно не звернувся до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що позивач звернувся до суду із позовом
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину матері ОСОБА_4,
виданого 21.09.1988 року ОСОБА_3, - майже
через 24 роки з моменту коли він
дізнався (або мав дізнатися) про
порушення свого права, не зазначивши
поважних причин пропуску трирічного
строку позовної давності.

Представник позивача подав клопотання,
в якому просив застосувати строк
позовної давності для звернення до
суду ОСОБА_1

За таких обставин суд вважає за
необхідне у зв'язку із пропуском строку
позовної давності відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
частині встановлення факту прийняття
спадщини матері ОСОБА_4, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, посвідчене 21.09.1988
року державним нотаріусом на ім'я
ОСОБА_3, та у визнанні за ОСОБА_1 права на
спадкове майно після матері - на
частину будинку по АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 19.09.1961 року ОСОБА_3
зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 Цей факт
підтверджено свідоцтвом про одруження
серії НОМЕР_2, виданим 15.02.1950 року
міським Крюківським районним ЗАГС
Полтавської області. (т.І а.с.71).

21.12.1992 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким
заповідав повністю все своє майно
дочці ОСОБА_2 (т.І а.с.63).

Рішенням виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради від 03.04.1997
року №309 затверджена площа 565 кв.м.
земельної ділянки по АДРЕСА_1,
переданої безкоштовно у приватну
власність для обслуговування будинку і
господарських будівель ОСОБА_3 (т.І а.с.72
).

Відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю серії 1-ПЛ
№048048, виданим 21.04.1997 року Кременчуцькою
міською радою народних депутатів на
підставі Рішення виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради від 03.04.1997
року №309, ОСОБА_3 належало право
власності на земельну ділянку площею
0,0565 га для обслуговування жилого
будинку і господарських будівель по
АДРЕСА_1. (т.ІІ а.с.34).

За життя ОСОБА_3 належав на праві
власності будинок по АДРЕСА_1, на
підставі договору з Крюківським
житловим управлінням від 13.10.1953 року на
право побудови житлового будинку та
безстрокового користування земельною
ділянкою, посвідченим Крюківською
державною нотаріальною конторою 17.10.1953
року за реєстром №8871/1 (т.І а.с.158-160), та
свідоцтва про право на спадщину,
виданого Другою Кременчуцькою
державною нотаріальною конторою 21.09.1988
року за реєстром №2716, зареєстрованим в
Кременчуцькому МБТІ в реєстровій книзі
№24 під р.№2758 (т.І а.с.160).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим 06.02.2001 року відділом реєстрації
актів громадянського стану
виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради, актовий запис №319. (т.І
а.с.56).

З огляду на те, що ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, то до правовідносин з
приводу прийняття спадщини після його
смерті підлягають застосуванню норми
ЦК УРСР 1963 року, які діяли на момент
відкриття спадщини.

Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.524, 534 ЦК УРСР 1963 року,
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Кожний громадянин може
залишити за заповітом усе своє майно
або частину його (не виключаючи
предметів звичайної домашньої
обстановки і вжитку) одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що
не входять до кола спадкоємців за
законом, а також державі або окремим
державним, кооперативним та іншим
громадським організаціям. Заповідач
може у заповіті позбавити права
спадкоємства одного, кількох або всіх
спадкоємців за законом.

Разом з тим, в ст. 535 ЦК УРСР 1963 року
передбачено право спадкоємця на
обов'язкову частку в спадщині,
незалежно від змісту заповіту. Так,
непрацездатні діти спадкодавця, а
також непрацездатні дружина, померлого
успадковують, незалежно від змісту
заповіту, не менше двох третин частки,
яка належала б кожному з них при
спадкоємстві за законом (обов'язкова
частка).

Сторони визнали, що спадкодавець
ОСОБА_3 мав трьох спадкоємців першої
черги, а саме дружину ОСОБА_5, доньку
ОСОБА_2, сина ОСОБА_1

Сторони визнали, що ОСОБА_5 на момент
відкриття спадщини ОСОБА_3 була
непрацездатною, а тому мала право на
обов'язкову частку у спадщині
померлого чоловіка ОСОБА_3

23.02.2001 року ОСОБА_5 подала нотаріусу
заяву, в якій відмовилась від належної
їй частки у спадщині померлого
чоловіка ОСОБА_3. (т.І а.с.64).

ОСОБА_2 звернулася до Другої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття за
заповітом спадщини батька ОСОБА_3(т.І
а.с.62).

27.08.2001 року в.о. державного нотаріуса
Другої Кременчуцької державної
нотаріальної контори Курочкін О.О.
посвідчив свідоцтво про право на
спадщину за заповітом ОСОБА_2 після
померлого ОСОБА_3, яка складається

- з житлового будинку з господарськими
будівлями по АДРЕСА_1, р.НОМЕР_3, що
належали померлому на підставі
договору на право будівництва будинку,
посвідченого Крюківською
держнотконторою 17.10.1953 року за р.№8871/1, а
також свідоцтва про право на спадщину,
посвідченого Другою Кременчуцькою
державною нотаріальною конторою 21.09.1988
року за р.№2716, зареєстрованих в
Кременчуцькому БТІ в реєстраційній
книзі №24 за р.№2758;

- грошових заощаджень з відсотками та
всіма видами компенсаційних
нарахувань до них, що знаходяться в
філіалі №8375/06 Ощадного Банку України в
м. Кременчук на рахунках НОМЕР_4, НОМЕР_5,
належних померлому на підставі ощадних
книжок, виданих на його ім'я та
перевірених нотаріусом;

- іменного інвестиційного сертифікату
з належними дивідендами АТЗТ Закритий
інвестиційний фонд "Київська Русь МДС"
серії ІСП №576391, виданого на ім'я
померлого 29.05.1995 року та перевіреного
нотаріусом. (т.І а.с.65).

Разом з тим, на момент відкриття
спадщини ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року, його син ОСОБА_1 - спадкоємець
першої черги померлого - був
непрацездатним інвалідом ІІ групи. Цей
факт підтверджено довідками МСЕ №199223,
МСЕ №0016521, та визнаний сторонами в
судовому засіданні.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 мав право
на обов'язкову часту у спадщині
спадкодавця ОСОБА_3 незалежно від
змісту заповіту.

Разом з тим, ст. 548 ЦК УРСР 1963 року
передбачено, що для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Не допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

В ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії,
що свідчать про прийняття спадщини.

Так, визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи №94/01
ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
вбачається, що ОСОБА_1 не звертався
протягом 6 місяців з моменту відкриття
спадщини до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини. Цей факт
також підтверджено листом Другої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори від 01.03.2012 року №341/02/14 (т.І а.с.54).

В судовому засіданні допитані свідки
ОСОБА_11, ОСОБА_13 - сусіди сім'ї ОСОБА_1,
ОСОБА_14 - знайомий сім'ї ОСОБА_1, ОСОБА_12 -
соцпрацівник, яка доглядала ОСОБА_1.
Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14 -
знайомі ОСОБА_1 Свідки ОСОБА_18, ОСОБА_20 -
діти ОСОБА_20

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14
пояснили суду, що ОСОБА_3 проживав з
дружиною ОСОБА_5 в будинку по АДРЕСА_1.
Його діти мешкали окремо: ОСОБА_1 - на
Донбасі, а ОСОБА_2 - в Російській
Федерації. Коли ОСОБА_3 захворів, діти
приїхали до батька: ОСОБА_1 - в
листопаді 2000 року, а ОСОБА_2 - в січні 2001
року. При цьому перебуваючи у батьків
ОСОБА_1 поводив себе непристойно. Після
смерті батька та поминок на 9 днів діти
ОСОБА_1, ОСОБА_2 повернулися до місця
свого постійного мешкання. В
спадковому будинку залишилась
проживати лише ОСОБА_5 Оскільки ОСОБА_5
у зв'язку із хворобливим станом
здоров'я не могла рухатись, то за нею
постійно доглядала мати свідка ОСОБА_13
- ОСОБА_21, якій оплачувала роботу ОСОБА_2
Щоденно ОСОБА_21 приходила до ОСОБА_5,
готувала їжу, прибирала, доглядала,
іноді ночувала. Поминки батька ОСОБА_3
на 6 місяців з дня смерті організувала
ОСОБА_2 На цих поминках не було ОСОБА_1
та його сім'ї. Після смерті батька
ОСОБА_1 не проживав в будинку по
АДРЕСА_1. Через декілька років ОСОБА_1
придбав в м. Кременчук будинок по
АДРЕСА_2, куди й переїхав проживати
разом зі своєю сім'єю з м. Краснодон.
ОСОБА_1 не проводив протягом 6 місяців
після смерті батька ремонтних робіт
або будівництва в будинку. Після смерті
батька ОСОБА_3 в будинку робила ремонт
ОСОБА_2, коли повернулася з Російської
Федерації.

Свідок ОСОБА_12 повідомила суду, що в 2000
році за проханням ОСОБА_2 доглядала її
батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Роботу їй
оплачувала ОСОБА_2 В листопаді 2000 року
до батьків приїхав син ОСОБА_1 Тоді
ОСОБА_12 була змушена відмовитися від
цієї роботи, оскільки ОСОБА_1 пиячив та
вів себе непристойно по відношенню до
неї.

Допитаний судом свідок ОСОБА_5
повідомила суду, що після смерті ОСОБА_3
вона проживала одна у будинку по
АДРЕСА_1. Діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2
повернулись до місця свого постійного
мешкання. Всі документи ОСОБА_3, в тому
числі правовстановлюючі документи на
спадкове майно, зберігались у неї в
будинку по АДРЕСА_1. Через декілька
років після смерті батька ОСОБА_1
переїхав до м. Кременчук проживати у
придбаному ним будинку по АДРЕСА_2.
Після цього ОСОБА_1 забрав ОСОБА_5 жити
до себе разом із документами на
спадкове майно. Але через деякий час
ОСОБА_1 повернув ОСОБА_5 проживати до
будинку по АДРЕСА_1. Але документи на
спадкове майно залишились у ОСОБА_1

Й сам ОСОБА_1 в судовому засіданні 21.02.2014
року визнав, що після смерті батька
ОСОБА_3 його документи, в тому числі
правовстановлюючі на спадкове майно,
перебували в будинку по АДРЕСА_1.

Допитані судом свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_16 повідомили, що
є знайомими позивача ОСОБА_1, знають
останнього тривалий час. Але їм
невідомо, де ОСОБА_3 зі своєю сім'єю
постійно проживав в період з 06.02.2001 року
по 06.08.2001 року.

Суд критично відноситься до
суперечливих пояснень ОСОБА_3 про те, що
він маючи власний бізнес, працівників,
автомобілі, декілька об'єктів
нерухомості в м. Краснодон Луганської
області, після смерті батька протягом 6
місяців почав проживати разом зі своєю
сім'єю (дружиною, двома дорослими
доньками, онукою), а також хворою
мачухою ОСОБА_5 в невеличкому будинку
по АДРЕСА_1, де вони спали всі разом,
навіть й на підлозі. Незважаючи й на те,
що у одній його дочки була алергія на
глину, з якої побудовані стіни будинку.
В той же час дружина керувала його
бізнесом в м. Краснодон. А він після
інсульту продавав нерухомість в м.
Краснодон, перевозив речі в м.
Кременчук, де займався будівництвом та
ремонтом.

Такі пояснення ОСОБА_1 про його місце
проживання в м. Кременчук протягом 6
місяців з дня відкриття спадщини
об'єктивно спростовуються іншими
доказами. Так, ОСОБА_1 пояснив суду, що у
зв'язку з інвалідністю має тяжкий стан
здоров'я, з 1992 року постійно потребує
медичної допомоги, у зв'язку з чим
лікується в медичних установах. Але
подав суду копію медичної
документації, з якої вбачається, що
після відкриття спадщини протягом 6
місяців він лікувався в м. Краснодон. А
в м. Кременчук він лікувався набагато
пізніше закінчення шестимісячного
строку для прийняття спадщини батька.
Так, з поданих суду доказів вбачається,
що в квітні-травні 2001 року ОСОБА_3
стаціонарно лікувався в м. Краснодон
Луганської області, в жовтні 2002 року
проходив медичний огляд для
підтвердження інвалідності в обласній
МСЕК м. Луганськ (т.І а.с.80), в 2001 році
отримав в м. Краснодон посвідчення
інваліда ІІ групи (т.І. а.с.82), в жовтні 2002
року отримав в Луганській
облдержадміністрації вкладку до
посвідчення громадянина, який
постраждав від наслідків
Чорнобильської катастрофи (т.ІІ а.с.7).

ОСОБА_1 визнав, що на час відкриття
спадщини батька та протягом 6 місячного
строку для прийняття спадщини він мав
зареєстроване місце проживання в м.
Краснодон Луганської області.

Пояснення ОСОБА_1 про те, що він після
смерті батька здійснив самочинне
будівництво у спадковому будинку, - не
знайшли свого підтвердження в суді.
Так, відповідно до технічного паспорту
будинку по АДРЕСА_1, останнє
будівництво в зазначеному
домоволодінні здійснено в 1970 році.
Тобто, за життя ОСОБА_3, коли ОСОБА_1 був
ще неповнолітнім. (т.І а.с.11).

Суд критично відноситься до показань
ОСОБА_20 та ОСОБА_18 про те, що їх батько
ОСОБА_1 проживав в будинку по АДРЕСА_1
після смерті ОСОБА_3 Так, свідки ОСОБА_20
та ОСОБА_18 є доньками позивача, а тому
зацікавлені у результаті вирішення
справи. Їх показання об'єктивно
протирічать показанням інших свідків
та доказам, зібраним у справі. Їх
показання є поверховими, оскільки вони
не змогли описати детально свій побут в
спадковому будинку, деталі організації
та проведення поминок ОСОБА_3 на 6
місяців. Свою відсутність на поминках
обґрунтували зайнятістю на роботі. Але
при цьому не пояснили, де ж в цей час
знаходилися проживаючі разом з ними в
будинку ОСОБА_1, його онука та дружина,
яких також не бачили інші свідки.

Суд вважає, що подана ОСОБА_1 розписка
про сплату 04.10.2001 року завдатку за
будинок по АДРЕСА_2 не може свідчити
про те, що протягом 6 місяців з дня
відкриття спадщини (тобто з 06.02.2001 року
по 06.08.2001 року) ОСОБА_1 проживав в
спадковому будинку.

Разом з тим дана розписка про сплату
завдатку від 04.10.2001 року спростовує
пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_20, ОСОБА_18 в
судовому засіданні про те, що в червні
2001 року вони внесли завдаток за
будинок по АДРЕСА_2, де одразу почали
ремонт, перевезли речі, при цьому під
час ремонту проживали у спадковому
будинку.

Хоча державний нотаріус Литвиненко Л.І.
в судовому засіданні стверджувала, що
ОСОБА_1 фактично вступив у спадщину
батька, оскільки після смерті
спадкодавця зберігав
правовстановлюючі документи на
спадщину, а саме державний акт на землю
та технічний паспорт на будинок. На
підставі цих документів ОСОБА_1 було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом додаткове від 16.10.2001 року, а
22.02.2011 році його дублікат.

Але суд звернувся до Головного
Управління юстиції у Полтавській
області із ухвалою про витребування
доказів - спадкової справи №94/01,
заведеної на померлого ОСОБА_3, в якій
незважаючи на наявність заповіту та
факту видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом ОСОБА_2, також й
ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право
на спадщину за законом додаткове від
16.10.2001 року та його дублікат від 22.02.2011
року.

Після цього Державний нотаріус
Литвиненко Л.І. листом від 14.02.2014 року
№215/02/14 повідомила, що у спадковій
справі, заведеної на померлого ОСОБА_3,
не видавалось ОСОБА_1 свідоцтво про
право на спадщину та його дублікат.

Суд також критично відноситься до
пояснень ОСОБА_1 про те, що після смерті
батька ОСОБА_3 у нього знаходився
правовстановлюючий документ на
спадщину, а саме іменний інвестиційний
сертифікат АТЗТ Закритий
інвестиційний фонд "Київська Русь МДС"
серії ІСП №576391, виданий на ім'я
померлого 29.05.1995 року, та технічний
паспорт на спадковий будинок.

Такі пояснення ОСОБА_1 спростовуються
доказами поданими сторонами, з яких
вбачається, що 27.08.2001 року ОСОБА_2
пред'явила зазначений інвестиційний
сертифікат в.о. нотаріуса Другої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори для отримання свідоцтва про
право на спадщину за заповітом.
Наведений факт об'єктивно підтверджує,
що зазначений інвестиційний
сертифікат не міг зберігатися у ОСОБА_1
після смерті батька (т.І а.с.65).

Технічний паспорт на будинок не є
правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.60 ЦПК, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України,
саме сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином суд вважає недоведеним
факт, що ОСОБА_1 прийняв спадщину
померлого ОСОБА_3 вчинивши дії,
передбачені ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, а
саме шляхом проживання в спадковому
будинку та шляхом зберігання
правовстановлюючих документів потягом
6 місяців з дня відкриття спадщини.

В ч.2 ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, встановлено
умови відмови від спадщини. Так,
вважається, що відмовився від спадщини
той спадкоємець, який не вчинив жодної
з дій, що свідчать про прийняття
спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

А тому на підставі ч.2 ст. 553 ЦК УРСР 1961
року суд вважає ОСОБА_1 таким, що
відмовився від спадщини ОСОБА_3
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року

За таких обставин, суд вважає за
необхідне відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
встановлення факту прийняття спадщини
батька ОСОБА_3, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, посвідчене 27.08.2001 року
державним нотаріусом на ім'я ОСОБА_2, та
у визнанні за ОСОБА_1 права на спадкове
майно після батька - на частину будинку
та земельної ділянки по АДРЕСА_1.

З огляду на наведене, суд вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
позову, поданого 07.02.2013 року, в якому
ОСОБА_1 просив встановити факт
прийняття ним спадщини матері ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в розмірі 1/6
частини житлового будинку по АДРЕСА_1;
встановити факт прийняття ним спадщини
батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року, в розмірі 2/9 частин житлового
будинку та 2/9 частин земельної ділянки,
розташованих по АДРЕСА_1; визнати
частково недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, видане 21.09.1988 року
Другою Кременчуцькою державною
нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3;
визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
видане 27.08.2001 року Другою Кременчуцькою
державною нотаріальною конторою на
ім'я ОСОБА_2

Також суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні позову,
поданого 05.03.2012 року, в яких ОСОБА_1
просив визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, видане 27.08.2001 року державним
нотаріусом Другої Кременчуцької
державної нотаріальної контори в
частині визнання права власності за
ОСОБА_2 на житловий будинок з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1;
визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/18
частин житлового будинку та на 2/9
земельної ділянки по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року; визнати за ОСОБА_2
право власності на 13/18 частин житлового
будинку та на 7/9 частин земельної
ділянки по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, -

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третіх осіб
Другої Кременчуцької державної
нотаріальної контори, Комунального
підприємства "Кременчуцьке міжміське
бюро технічної інвентаризації",
Управління Держкомзему у м. Кременчуці
про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину,
визнання права власності.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої
особи Другої Кременчуцької державної
нотаріальної контори про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
частково недійсним свідоцтв про право
на спадщину, визнання права власності.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Полтавської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області
Н.В.
Мурашова