Справа № 379/1144/13-ц Головуючий у І
інстанції Бабоїд О.М.Провадження №
22-ц/780/888/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

06 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Таргоній Д.О.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Таращанського районного суду
Київської області від 27 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ будинку в натурі,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ
будинку в натурі, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що ухвалою Таращанського
районного суду Київської області від
14.12.2012 року визнано укладеною мирову
угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за якою за
кожним із сторін, а саме: за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 визнається право власності на 1/2
частину житлового будинку з
відповідними надвірними будівлями, що
розташований в місті АДРЕСА_1 загальною
площею 57,7 кв.м. загальною вартістю 240 000
грн. м.

Посилаючись на те, що з відповідачем
склалися неприязні стосунки, просила
суд поділити житловий будинок між
сторонами у справі у співвідношенні 1/2
до 1/2, зазначаючи вартість спірного
будинку у розмірі 7645 грн. Крім того, у
позові позивач також зазначила, що
земельна ділянка повинна залишатися у
спільній власності.

Рішенням Таращанського районного суду
Київської області від 27 листопада 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено та
проведено поділ будинку в натурі.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
58/100 частин житлового будинку з
господарськими будівлями, який
розташований в АДРЕСА_1 і виділено їй
наступні приміщення: коридор, площею 5,0
кв.м; кухня, площею 9,8 кв.м.; житлова,
площею 11,5 кв.м.; житлова, площею 16,2 кв.м,
загальною площею 42,50 кв.м.; 1/2 частину
забору №1. Загальною вартістю 129 264,50
грн.

ОСОБА_2 виділено земельну ділянку (з
урахуванням площі забудови
приміщеннями житлового будинку),
площею 373,0 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
42/100 частин житлового будинку з
господарськими будівлями, який
розташований в АДРЕСА_1 і виділити йому
приміщення: житлова, площею 11,1 кв.м.;
житлова, площею 9,1 кв.м., загальною
площею 20,2 кв.м., а також сарай літ."Б";
погріб літ."В"; 1/2 частину забору №1,
загальною вартістю 94 342,40 грн.

ОСОБА_1 виділено земельну ділянку (з
урахуванням площі забудови
приміщеннями житлового будинку),
площею 373.0 м2.

Крім того, судом зобов'язано ОСОБА_2 в
строк до 01.07.2014 року: закласти існуючий
дверний проріз між новоутвореними
приміщеннями №3 і №7 для забезпечення
ізоляції кожної з квартир після поділу,
а також частину дверного прорізу у
зовнішній стіні новоутворених
приміщень № 1 (5); закласти існуючі
віконні прорізи у зовнішніх стінах
приміщення №4 (5); влаштувати дверні
прорізи між новоутвореними
приміщеннями № 1 та № 4, а також у
зовнішній стіні новоутвореного
приміщення №1; демонтувати внутрішню
стіну (перегородку) у новоутвореному
приміщенні №5: для забезпечення
повного складу приміщень, необхідного
для життєдіяльності людини та
дотримання вимог ДБН, а саме,
приміщення санвузла №5 мінімальною
нормативною площею 3,80 м2, приміщення
коридору №1 мінімальною шириною 1,10 м2,
влаштувати нові перегородки з дверними
прорізами; обладнати приміщення кухні
№4 необхідним побутовим обладнанням
(газовою плитою, мийкою, витяжкою
тощо);обладнати приміщення санвузла № 5
необхідним сантехнічним обладнанням
(ванною або душовою кабінкою, унітазом,
умивальником тощо).

Зобов'язано ОСОБА_1 в строк до 01.07.2014
року: закласти існуючі віконні прорізи
у зовнішніх стінах приміщення №6 (8);
прибудувати приміщення № 9 - кухню,
мінімальною нормативною площею 7,0 м2 з
забезпеченням природним освітленням
через віконний проріз мінімальною
нормативною площею 0.90 м2; влаштувати
дверні прорізи між новоутвореними
приміщеннями № 6 та № 9, а також у
зовнішній стіні новоутвореного
приміщення № 6, де вхід до приміщення №
6 обладнати подвійними
дверима;влаштувати віконний проріз у
новоутвореному приміщенні №7 -
житловій кімнаті, за умови, що
відношення площі світлових прорізів до
площі підлоги повинно бути в межах від
1:5,5 до 1:8; демонтувати внутрішню стіну
(перегородку) у новоутвореному
приміщенні №7, а також, враховуючи, що
житловий будинок забезпечений
газопостачанням (опаленням) від
газового котла демонтувати печі в
новоутворених приміщеннях №7 та № 8:
для забезпечення повного складу
приміщень, необхідного для
життєдіяльності людини та дотримання
вимог ДБН, а саме, приміщення санвузла
№8 мінімальною нормативною площею 3,80
м2, приміщення коридору №6 мінімальною
шириною 1,10 м2, приміщення житлової
кімнати №7 мінімальною нормативною
площею 15,0 м2, влаштувати нові
перегородки з дверними прорізами;
обладнати приміщення кухні №9
необхідним побутовим обладнанням
(газовою плитою, мийкою, витяжкою
тощо);обладнати приміщення санвузла № 8
необхідним сантехнічним обладнанням
(ванною або душовою кабінкою, унітазом,
умивальником тощо).

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1: зробити
окреме водопостачання, каналізацію,
газопостачання (опалення) та
електропостачання; влаштувати
огородження на межі земельних ділянок,
що вказані на планах запропонованих
варіантів розподілу земельної ділянки
згідно Додатку №3-5 до висновку, яке не
перешкоджатиме освітленню вікон
одного та іншого співвласника; зі
сторони вулиці Зеленої влаштувати
ворота (з хвірткою) для забезпечення
входу (в'їзду) до своїх частин
домоволодіння.

Межі земельної ділянки ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 встановити відповідно до
Додатка №5 висновку експерта.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
різницю вартості часток в сумі 17 461,05
грн

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 4 000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_2 задовольнити
частково, поділити житловий будинок в
натурі між співвласниками, обравши
другий варіант поділу житлового
будинку відповідно до висновку, в решті
позовних вимог відмовити, оскільки суд
вийшов за межі позовних вимог та
поділив земельну ділянку, одноособовим
власником якої є відповідач у справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи, дійшла
висновку про те, що апеляційна скарга
ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі» зазначено, що
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми.
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає
зазначеним вимогам закону зважаючи на
наступне.

На думку колегії суддів висновки суду
першої інстанції не відповідають
фактичним обставинам справи, оскільки
вони зроблені за неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
та в результаті порушення та
неправильного застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права.

Задовольняючи? позовні вимоги ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про поділ житловог?о будинку
в натурі, суд першої інстанції виходив
із того, що? сторони є співвласниками
спі?рного житлового будинку в АДРЕСА_1
та земельної ділян?ки розміром 0,0746 га
на якій розташований житловий будинок
та надвірні будівлі, а також дійшов
ви?сновку про можливість поділу? між
співвласниками будинку т?а земельної
ділянки за виснов?ками судової
будівельно-технічної експертизи №
СЕ-1-1-171/13 від 25 жовтня 2013 р?оку.

Проте такі висновки суду на
ґрунтуються на доказах, які позивач
надав для обґрунтування своїх позовних
вимог, а також на інших доказах, які є у
матеріалах справи.

Встановлено судом та визнається
сторонами у справі, що ухвалою
Таращанського районного суду
Київської області від 14.12.2012 року
визнано укладеною мирову угоду між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за якою було поділено
спільне майно подружжя, у тому числі
житловий будинок з відповідними
надвірними спорудами.

За кожним із сторін, а саме: за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 судом визнано право власності
на 1/2 частину житлового будинку з
відповідними надвірними будівлями, що
розташований в місті АДРЕСА_1 загальною
площею 57,7 кв.м. загальною вартістю 240 000
грн. м.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15, ст. 392
ЦК України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. За змістом наведених норм
права потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у спільній
частковій власності.

Крім того, судом першої інстанції не
враховано, що відповідно до вимог
діючого законодавства поділ будинку в
натурі повинен здійснюватися повністю,
враховуючи частки сторін у праві
спільної часткової власності.

Здійснюючи поділ будинку та надвірних
споруд, позивачу фактично виділено у
власність частину житлового будинку у
двічі більшу ніж відповідачу (
відповідно: 42,5 кв.м і 20,2 кв.м), що не
відповідає їх часткам у спільній
частковій власності, при цьому суд не
поставив на обговорення питання та не
вислухав думку відповідача щодо
можливості грошової компенсації
відповідачу за рахунок зменшення його
частки у праві спільної часткової
власності, а також у відповідності до
ч.4 ст.10 ЦПК України суд не уточнив
вимоги позову, не попередив про
наслідки вчинення або не вчинення
певних процесуальних дій.

У матеріалах справи відсутні належні,
допустимі докази того, що на час
звернення до суду із позовом за
захистом свого права власності через
його порушення, невизнання або
оспорювання позивач ОСОБА_2, а також
відповідач ОСОБА_1 мали зареєстроване у
відповідному порядку право власності
на нерухоме майно, право на яке було
визначене ухвалою суду, тобто, що
сторони є співвласниками нерухомого
майна.

Судовою колегією встановлено та
визнано відповідачем, що після
набрання чинності ухвалою
Таращанського районного суду
Київської області від 14.12.2012 року про
визнання мирової угоди укладеною,
ОСОБА_1 до теперішнього часу не
зареєстрував своє право власності на
частину нерухомого майна: на половину
житлового будинку з надвірними
будівлями.

Встановлено, що відповідно до
державного акту на право власності на
земельну ділянку (а.с.6) ОСОБА_1 на
підставі рішення Таращанської міської
ради 18 сесії 5 скликання №235 від 16.10.2008
року є власником земельної ділянки
площею 0,0746 га , яка розташована за
адресою АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Будь-яких доказів щодо наявності прав
власності ОСОБА_2 на зазначену вище
земельну ділянку або її частку в
матеріалах відсутні і вона не заявляла
позовних вимог про визнання права
власності на будь-яку частку земельної
ділянки, одноособовим власником якої
на час розгляду позову є відповідач у
справі.

Відповідно до ст. 152 ЖК України
переобладнання і перепланування
житлового будинку, що належить
громадянину на праві індивідуальної
власності, проводиться з дозволу
виконавчого комітету місцевої ради.

Рішенням Таращанської міської ради від
20.06.2013 року надано дозвіл на
переобладнання і перепланування
будинку з одноквартирного на
двоквартирний.

Стаття 367 ЦК України передбачає, що
майно, що є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі
між співвласниками за домовленістю між
ними.

Підставою позову про поділ житлового
будинку в натурі є обставини, що
підтверджують наявність у позивача
права власності чи іншого права на
майно.

Необхідною умовою захисту права
власності шляхом його визнання служить
підтвердження позивачем своїх прав на
майно, що випливає із
правовстановлюючих документів в
підтвердження приналежності позивачу
спірного приміщення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
як?і вона посилається як на підст?аву
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України, частина перша якої передбачає,
що обставини, визнанні сторонами та
іншими обставинами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Проте, позивач, в порушення вимог
положень 60 ЦПК України не дове?ла ні в
суді першої інстанції, ні під час
апеляційного розгляду справи право
власності останньої на спірне нерухоме
майно.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновків, що
задовольнивши позов у повному обсязі
та ухваливши рішення про поділ як
житлового будинку так і земельної
ділянки, суд першої інстанції вийшов за
межі позовних вимог ОСОБА_2, яка у
позовній заяві просила провести лише
поділ житлового будинку (а.с.1).

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який під?лягав застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції необхідно скасувати з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволені позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 209, 218, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Таращанського районного суду
Київської області від 27 листопада 2013
року скасувати та ухвалити по справі
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :