Справа № 663/1880/13-ц
Провадження № 2/663/8/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року Скадовський районний
суд Херсонської області у складі:

головуючого судді
Кустова О.Ю.

при секретарях
Кручиненко А.С.,

Мальковій Т.О., Кліщ Л.П.

з участю адвоката
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Скадовську цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою
шляхом перенесення огорожі та визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року позивач звернувся до
відповідачів з вказаним позовом
посилаючись на те що є власником
земельної ділянки АДРЕСА_1. Власником
сусідньої земельної ділянки АДРЕСА_2
згідно державного акту є ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті з
заявами про прийняття спадщини
звернулися її чоловік ОСОБА_5 та дочка
ОСОБА_6 Позивач зазначив, що відповідач
ОСОБА_5 самовільно змістив суміжну
огорожу між земельними ділянками
сторін в бік його земельної ділянки чим
порушує його право власності на
земельну ділянку. З урахуванням
уточнених позовних вимог просив
усунути йому перешкоди у користуванні
земельною ділянкою АДРЕСА_1 шляхом
переносу суміжної огорожі земельних
ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у
відповідність до державних актів
сторін на вказані ділянки, зокрема, з
фасадного боку на 0,21 м. в бік земельної
ділянки відповідачів та з тильної
сторони на 0,12 м. в бік земельної ділянки
відповідачів згідно план-схеми його
земельної ділянки виготовленої ПП
«Землевпорядник». Також просив визнати
недійсним та скасувати державний акт
на право власності на землю ОСОБА_7,
оскільки він виданий з порушенням
чинного законодавства, а саме без
урахування розмірів та конфігурації
земельних ділянок сторін, яка є в
матеріалах технічної документації на
їх домоволодіння.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
з підстав викладених у позові, пояснили
що відповідачка ОСОБА_7 зверталася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою обґрунтовуючи позовні вимоги
тим, що ОСОБА_4 змістив огорожу в бік її
земельної ділянки і у задоволенні
вказаного позову було відмовлено. Під
час розгляду вказаної справи було
проведено дві судові
будівельно-технічні експертизи, згідно
висновку яких встановлено
невідповідність розмірів земельної
ділянки позивача розмірам зазначеним у
державному акті. Вказані обставини
також знайшли відображення у рішенні
суду. Крім того, про порушення прав
позивача свідчить план-схема його
земельної ділянки зроблена ПП
«Землевпорядник» в грудні 2013 року.
Також позивач просив визнати недійсним
державний акт на право власності на
землю виданий на ім'я ОСОБА_7, оскільки
він був виданий після того, як
відповідач змістив огорожу в бік його
земельної ділянки тим самим зменшивши
її площу та збільшивши площу своєї
земельної ділянки про що позивач
дізнався під час ознайомлення з
технічною документацією на
домоволодіння сторін. Внаслідок цього
позивач помилково підписав
відповідачці ОСОБА_7 акт узгодження
меж. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та представник
відповідачів ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов не визнали. Пояснили,
що межа між земельними ділянками
сторін під час приватизації була
встановлена по існуючій огорожі, яка в
подальшому була самовільно зміщена
позивачем і саме з цих підстав ОСОБА_7
зверталася до суду з попереднім
позовом. Враховуючи, що в теперішній
час неможливо визначити межу між
земельними ділянками вважають, що
вирішення вказаного спору можливе
органом місцевого самоврядування
шляхом процедури відновлення межі.
Також не згодні з позовними вимогами в
частині скасування державного акту
ОСОБА_7, оскільки під час приватизації
нею земельної ділянки позивач погодив
їй межі земельних ділянок. З цих
підстав вважають позов
необґрунтованим і таким, що не підлягає
задоволенню.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін, їх представників, суд
приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_4 на підставі Державного
акту на право власності на земельну
ділянку Серії ЯЕ №935241 є власником
земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,0589
га. для індивідуального житлового
будівництва.

За ОСОБА_7 на підставі Державного акту
на право власності на земельну ділянку
Серії ЯБ №892592 зареєстровано право
власності на земельну ділянку АДРЕСА_2
площею 0,0419 га. для індивідуального
житлового будівництва.

Як вбачається з відповіді приватного
нотаріуса Скадовського районного
нотаріального округу ОСОБА_8 вих.
№02-14/202 від 27.11.2012 року ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті з заявами
про прийняття спадщини звернулися
чоловік померлої ОСОБА_5 та дочка
померлої ОСОБА_6 - відповідачі у справі
(а.с. 17).

Таким чином, враховуючи положення
ст.ст. 1225, 1261, 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України,
суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 є належними відповідачами у
справі.

Між сторонами виник спір з приводу
відповідності існуючої огорожі межі,
яка була встановлена під час
приватизації сторонами земельних
ділянок. Таким чином, для вирішення
питання про порушення прав позивача
слід визначити де має проходити
спільна межа між земельними ділянками
сторін.

Як вбачається з пояснювальних записок
до Технічної документації щодо
складання державний актів на право
власності на земельні ділянки АДРЕСА_1
(ОСОБА_4) та АДРЕСА_2 (АДРЕСА_7) по АДРЕСА_2
межі земельних ділянок були
встановлені по фактичному їх
місцеположенню на місцевості і
узгоджені з суміжними
землекористувачами, про що складено
відповідні акти узгодження меж. Крім
того, були визначені координати кожної
з земельних ділянок (а.с. 26, 37, 48, 57).

У технічній документації ОСОБА_4 є акт
узгодження зовнішніх меж
землекористування від 17.07.2007 року
погоджений ОСОБА_7 (а.с. 39), а у технічній
документації ОСОБА_7 є акт узгодження
зовнішніх меж землекористування від
02.06.2005 року погоджений ОСОБА_4 (а.с. 60).

Виходячи з викладеного, і вказане
сторонами визнавалося, суміжна межа
між земельними ділянками була
встановлена по існуючій огорожі.
Будь-яких відомостей про закріплення
її межовими знаками технічна
документація не містить.

Також сторонами фактично визнавався
факт того, що після приватизації
сторонами земельних ділянок суміжна
огорожа зміщувалася. Позивач
стверджував, що її змістив відповідач
ОСОБА_5 в бік його земельної ділянки, а
відповідач ОСОБА_5 навпаки, що її
змістив ОСОБА_4 в бік його земельної
ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.
Використання власності не може
завдавати шкоди правам, свободам та
гідності громадян.

Аналогічні положення містяться і в ст.
319 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 91 ЗК України,
власники земельних ділянок зобов'язані
не порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

Відповідно до ч. 1-2, п. «б» ч. 3 ст. 152 ЗК
України, держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом,
зокрема, відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 158 ЗК України,
виключно судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей. Органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів
порушення відповідачами його прав на
земельну ділянку.

Судом не можуть бути прийняті до уваги
висновки судових будівельно-технічних
експертиз з матеріалів цивільної
справи №2119/2-68/2011 (а.с. 36-42, 116-145).

Так, з висновку судової
будівельно-технічної експертизи №292/10
від 17.11.2010 року вбачається, що для
визначення порушень прав власника
земельної ділянки АДРЕСА_2 необхідно
визначити фактичне розташування
правої межі земельної ділянки у
відповідності кадастрових документів,
для чого необхідно звернутися до
відповідної організації, яка повинна
перенести в натуру (на місцевість) межі
земельної ділянки у відповідності до
державного акту та закріпити їх
довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка, у державному
акті немає прив'язки існуючих об'єктів
до меж земельної ділянки.

З дослідницької частини експертизи №52
від 17.05.2012 року також вбачається, що
експерт посилався на прив'язку
будівель і споруд до меж земельної
ділянки у технічній документації на
домоволодіння, проте експертом не
враховані координати земельних
ділянок визначені під час виготовлення
державних актів на право власності на
земельні ділянки. На вказане посилався
експерт у попередній експертизі.

При цьому, суд також враховує, що
позивачем ОСОБА_4 та відповідачем
ОСОБА_5 надано суду план схеми
земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2, відповідно, виготовлені
землевпорядною організацією ПП
«Землевпорядник», які містять
суперечливі відомості. Зокрема, з план
схеми на земельну ділянку АДРЕСА_1
вбачається, що права позивача порушені
відповідачами (огорожа зміщена в бік
його земельної ділянки), а з план схеми
на земельну ділянку АДРЕСА_2 навпаки
вбачається, що огорожа зміщена в бік
земельної ділянки АДРЕСА_2.

Відсутність достовірних відомостей
щодо розташування межі земельних
ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 об'єктивно
не дає суду можливості перевірити
відповідність існуючої огорожі
вказаній межі і вирішення спору по
суті.

Суд вважає, що в даному випадку
сторонам слід звернутися до органу
місцевого самоврядування та відновити
існуючі межі між земельними ділянками
у відповідності до їх меж у державних
актах на право власності на земельні
ділянки.

Доводи представника позивача про те, що
рішенням Скадовського районного суду
Херсонської області від 07.12.2012 року (яке
набрало законної сили) встановлено, що
розміри земельної ділянки АДРЕСА_1 не
співпадають з розмірами визначеними в
державному акті судом до уваги не
приймаються, оскільки порушення права
ОСОБА_4 не було предметом судового
розгляду під час вирішення вказаної
справи, в основу вказаного висновку
суду покладено експертизу яка критично
оцінена судом та експерт визначив лише
конфігурацію земельної ділянки
позивача (довжину та ширину) без
врахування розташування вказаної
земельної ділянки на місцевості за
визначеними координатами.

В частині позовних вимог про визнання
незаконним та скасування державного
акту на право власності на земельну
ділянку виданого на ім'я ОСОБА_7 суд
також вважає за необхідне відмовити,
оскільки позивачем належним чином не
обґрунтовано і не доведено чим
вказаний державний акт порушує його
право власності. При цьому, суд також
враховує, що під час приватизації
земельних ділянок позивач ОСОБА_4
погодив ОСОБА_7 межі земельної ділянки
і вказане погодження не оспорено ним і
не визнано недійсним у встановленому
законом порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає позов
необґрунтованим і таким, що не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою
шляхом перенесення огорожі та визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку -
відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Херсонської області через Скадовський
районний суд Херсонської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений
10.02.2014 року.

Суддя
О. Ю. Кустов