Номер провадження № 22-ц/785/1653/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Громіка Р.Д.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне
рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 05 червня 2013 року за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про повернення
грошових коштів набутих без достатніх
правових підстав,

в с т а
н о в и л а:

01 серпня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, який згодом
уточнив, обґрунтовуючи вимоги тим, що в
період з 26 серпня 2009 року по жовтень 2009
року відповідач отримав від нього 864000
грн.: 26 серпня 2009 року - 150000 грн., 15
вересня 2009 року - 80000 грн., 30 вересня 2009
року - 50000 грн., 08 жовтня 2009 року - 20000 грн.,
15 жовтня 2009 року - 3000 грн., 27 жовтня 2009
року - 321000 грн., 30 жовтня 2009 року - 30000
дол. США, що за курсом НБУ було
еквівалентно 240000 грн., що
підтверджується розписками написаними
відповідачем власноруч. Зазначені
грошові кошти були передані
відповідачу під впливом омани - для
здійснення в майбутньому договору про
спільну діяльність по переробці та
підйому мазуту і розробки озер у м.
Львові, але фактично ніякої спільної
діяльності між ним та відповідачем не
було. Від повернення грошових коштів
відповідач ухиляється. Він вважає, що
відповідач зобов'язаний повернути йому
864000 грн. з урахування трьох процентів
річних за користування цими грошовими
коштами в розмірі 75967 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 16, 386, 387, 533, 536, 545, 1048, 1212, 1214 ЦК України,
позивач ОСОБА_3 просив суд стягнути з
відповідача на його користь
безпідставно набуті 864000 грн., три
проценти за користування цими коштами
в розмірі 75967 грн. та судові витрати,
які складаються з судового збору в сумі
3219 грн. і витрати на правову допомогу в
сумі 2000 грн. (а.с. 2-4, 42-43)

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився.

Заочним рішенням суду першої інстанції
позов ОСОБА_3 задоволено. Суд стягнув з
відповідача ОСОБА_5 на користь позивача
безпідставно набуті грошові кошти в
розмірі 864000 грн., три процента річних за
користування грошовими коштами в
розмірі 75967 грн., а всього 939967 грн., та
судові витрати: судовий збір в сумі 3220
грн., витрати на правову допомогу в сумі
2000 грн. та витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача в сумі 1383 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 30 жовтня 2013 року заява
відповідача ОСОБА_5 про перегляд
заочного рішення залишена без
задоволення (а.с. 84).

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_5 просить рішення суду першої
інстанції скасувати й позовну заяву
залишити без розгляду, мотивуючи тим,
що судом першої інстанції порушені
норми процесуального та матеріального
права.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник
ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися,
про розгляд справи сповіщені належним
чином.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у даному випадку їх неявка в
суд не перешкоджає розглядові справи і
не порушує право на доступ до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5
, пояснення на апеляцію представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість заочного рішення суду
в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню
частково за таких підстав.

Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі. У
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Статтею 1214 ЦК України передбачено, що
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе без достатньої правової
підстави, зобов'язана відшкодувати всі
доходи, які вона одержала або могла
одержати від цього майна з часу, коли ця
особа дізналася або могла дізнатися
про володіння цим майном без
достатньої правової підстави. З цього
часу вона відповідає також за допущене
нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла
його у себе без достатньої правової
підстави, має право вимагати
відшкодування зроблених нею
необхідних витрат на майно від часу, з
якого вона зобов'язана повернути
доходи.

У разі безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (стаття
536 цього Кодексу).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
відповідач ОСОБА_5 безпідставно
отримав від позивача ОСОБА_3 грошові
кошти, які зобов'язаний повернути з
урахуванням трьох процентів річних за
користування грошовими коштами й від
повернення цих коштів відповідач
ухиляється.

Однак колегія суддів не може
погодитися з висновком суду першої
інстанції про те, що розмір
безпідставно набутих відповідачем
грошових коштів становить 864000 грн. за
таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
відповідач повинен був довести в
судовому засіданні належними та
допустимими доказами те, що він передав
відповідачу грошові кошті в розмір 864000
грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
в період з 26 серпня 2009 року по жовтень
2009 року відповідач ОСОБА_6 отримав від
позивача 543000 грн.: 26 серпня 2009 року - 150000
грн., 15 вересня 2009 року - 80000 грн., 30
вересня 2009 року - 50000 грн., 08 жовтня 2009
року - 20000 грн., 15 жовтня 2009 року - 3000 грн.,
30 жовтня 2009 року - 30000 дол. США, що за
курсом НБУ було еквівалентно 240000 грн.,
що підтверджується розписками
написаними відповідачем власноруч
(а.с. 7-11).

Належних й допустимих доказів щодо
надання відповідачу 27 жовтня 2009 року
грошових коштів в розмірі 321000 грн.
позивач суду не надав, тому його вимоги
про стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів підлягають
задоволенню частково в розмірі 543000 грн.
(864000 грн. - 321000 грн.).

Помилково суд застосував до спірних
правовідносин положення ст. 625 ЦК
України, тому посилання на цю норму
права слід виключити з мотивувальної
частини судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у
разі безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (стаття
536 цього Кодексу).

Згідно ст. 536 ЦК України за користування
чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти, якщо
інше не встановлено договором між
фізичними особами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

У зв'язку зі зменшенням основної суми
безпідставно отриманих грошових
коштів зміні підлягає й розмір трьох
процентів річних за користування цими
грошовими коштами за період з 27 серпня
2009 року по 01 серпня 2012 року, який
становить 48 174 грн. (75967 - 27793 грн.).

За таких обставин, виконуючи
повноваження суду апеляційної
інстанції колегія суддів дійшла
висновку про те, що відповідач ОСОБА_5
безпідставно набув грошові кошти в
розмірі 543000 грн. та зобов'язаний
сплатити проценти за користування
грошовими коштами в розмірі 48174 грн.
Тому права позивача були порушені і у
відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України
підлягають судовому захисту шляхом
стягнення з відповідача на користь
позивача грошові кошти в розмірі
591174грн. (543000 + 48174 грн.)

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Позивач поніс і документально
підтвердив витрати по сплаті судового
збору в сумі 3 220 грн. (а.с. 1).

Документально підтверджені витрати,
пов'язані з публікацією в пресі
оголошення про виклик відповідача в
сумі 1383 грн. (а.с. 39-40, 46-49).

У частині 1 ст. 56 ЦПК України зазначено,
що правову допомогу може надавати
особа, яка є фахівцем у галузі права і
за законом має право на надання
правової допомоги. ч.2 цієї ж статті
встановлено, що особа, зазначена в
частині першій цієї статті, має право:
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії
долучених до справи документів, бути
присутнім у судовому засіданні. Особа,
яка має право на надання правової
допомоги, допускається ухвалою суду за
заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст.84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Частиною 4 ст. 42 ЦПК України
встановлено, що повноваження адвоката
як представника можуть також
посвідчуватись ордером, який виданий
відповідним адвокатським об'єднанням,
або договором. До ордера адвоката
обов'язково додається витяг із
договору, у якому зазначаються
повноваження адвоката як представника
або обмеження його прав на вчинення
окремих процесуальних дій. Витяг
засвідчується підписом сторін
договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних і
адміністративних справах" від 20 грудня
2011 року № 4191-ІУ, який набрав чинності з
01 січня 2012 року, розмір компенсаційних
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановлених законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи, що визначається у
відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що
інтереси позивача ОСОБА_3 представляла
адвокат ОСОБА_4 за ордером
Адвокатського об'єднання від 10 липня 2012
року та договором з позивачем від 10
липня 2012 року (а.с. 13, 14).

Склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, входить до
предмету доказування по справі. На
підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг та ін.), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов'язаних із наданням правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку (квитанція до
прибуткового касового ордеру, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки,
посвідчення про відрядження).

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув та стягуючи на користь
позивача 2000 грн. на відшкодування йому
витрат по оплаті правової допомоги на
підставі ордеру Адвокатського
об'єднання та договору від 10 липня 2012
року, не обґрунтував її розмір та не
перевірив чи не перевищує така сума
граничного розміру компенсації витрат,
встановленого законом України від 20
грудня 2011 року № 4191-ІУ, мотивів з цього
приводу не навів.

Відомості про те, що представник був
допущений до участі в розгляді справи
ухвалою суду як особа, яка надає
правову допомогу, відсутні.

За таких обставин не було підстав
стягувати з відповідача на користь
позивача 2000 грн. витрат на правову
допомогу.

Доводи відповідача ОСОБА_5 в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
оскільки суд не звернув уваги на те, що
позивач не сплатив судовий збір при
подачі позовної заяви, не приймаються
до уваги так як позивач сплатив судовий
збір в сумі 3 220 грн. (а.с. 1) й цей довід не
може служити підставою для залишення
позову без розгляду.

До апеляційної скарги відповідача не
надано ніяких доказів, які
спростовують висновки суду першої
інстанції в повному обсязі.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції відповідач та
його представник не довів свої
заперечення проти позову, у тому числі
щодо здійснення спільної діяльності,
тому суд обґрунтовано задовольнив
вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна
скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
залишення позовної заяви без розгляду
немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково, заочне рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 05 червня 2013
року змінити й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про повернення
грошових коштів набутих без достатніх
правових підстав задовольнити
частково.

Зменшити розмір безпідставно набутих
грошових коштів з урахуванням трьох
процентів річних за користування
чужими коштами, які підлягають
стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3,
до 591 174 грн. 00 коп. В решті позову
відмовити.

В частині стягнення витрат на правову
допомогу відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький