АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1014/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Янжула С.А. Доповідач - Прозорова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Каратаєвої Л.О.,
Козлова С.П.,

при секретарі: Панченко Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 09
грудня 2010 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна недійсним та визнання договору
дарування дійсним, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У листопаді 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
Першотравенського міського суду з
позовом до ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна недійсним та визнання договору
дарування дійсним.

В обґрунтування своїх вимог зазначив,
що його батько ОСОБА_5 мав квартиру
АДРЕСА_1, яка належала йому на праві
приватної власності.

В 1993 році батько подарував зазначену
квартиру його брату ОСОБА_4, який згодом
вирішив подарувати її позивачеві. З
цією метою вони звернулися до
Промислової товарної біржі у м.
Першотравенську щоб укласти договір
дарування.

При укладенні договору 06.04.2001 року,
фахівці Промислової товарної біржі
пояснили, що договір дарування вони не
здійснюють, а здійснюють договір
купівлі-продажу і що вказані договори
нічим не відрізняється один від одного.
У тому і іншому випадку право власності
настає з моменту підписання договору.
Також їм пояснили, що договір
купівлі-продажу, укладений на Товарній
біржі, не піддягає нотаріальному
посвідченню.

Згідно договору купівлі-продажу від
06.04.2001 року його брат ОСОБА_4 продав йому
вищезазначену квартиру, загальною
площею 44,4 кв.м. вартістю 1000 грн. На час
звернення до суду з цим позовом,
вартість квартири складає 10 000 грн.

Оскільки наявність договору
купівлі-продажу квартири, який
зареєстрований на Товарній біржі не
відповідає вимогам закону, а з
договором, який вони уклали на Товарній
біржі, не має можливості здійснити
жодного правочину щодо розпорядження
квартирою, ОСОБА_3 просив суд винести
рішення, яким визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 44,4 кв.м.
вартістю 10 000 грн., укладений між ним та
ОСОБА_4 06.04.2001 року та зареєстрований
Промисловою товарною біржею за №28-22,
недійсним.

Також ОСОБА_3 просив суд визнати
дійсним договір дарування вказаної
квартири укладений 06.04.2001 року між ним
та ОСОБА_4

Рішенням Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 09
грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені.

Суд визнав недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
загальною площею 44,4 кв.м., вартістю 10000
грн., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
06.04.2001 року та зареєстрований
Промисловою товарною біржею за №28-22.

Суд визнав дійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 06.04.2001 року.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4
на підставі договору дарування,
посвідченого 04.09.1998 року приватним
нотаріусом Першотравенського
нотаріального округу р.2635 та
зареєстрованого міжміським бюро
техніческої інвентаризації м.
Павлограда від 10.09.1998 року за №20-142.

Суд зобов'язав Павлоградське міжміське
бюро технічної інвентаризації
зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14).

Додатковим рішенням Першотравенського
міського суду Дніпропетровської
області від 12 грудня 2010 року стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в
розмірі 100 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в розмірі 120 грн.
(а.с.34).

З такими рішеннями не погодився ОСОБА_2
та звернувся з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,
посилаючись на те, що судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, а також неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для справи
(а.с.26-28).

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скаргу
необхідно задовольнити частково, а
рішення суду - скасувати з наступних
підстав.

Згідно п.2. ч.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог .

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2. постанови "Про судове рішення у
цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК
України, а також правильно витлумачив
ці норми. Якщо спірні правовідносини не
врегульовані законом, суд застосовує
закон, що регулює подібні за змістом
відносини (аналогія закону), а за
відсутності такого - суд виходить із
загальних засад законодавства
(аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам
не відповідає.

Ухвалюючи рішення про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд
першої інстанції, виходив із того, що
договір купівлі-продажу вказаного
майна був вчинений для приховання
договору дарування. При цьому суд
послався на положення ст. 235 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
відповідають вимогам закону та
фактичним обставинам справи виходячи з
наступного .

Судом встановлено, що 06.04.2001 року ОСОБА_4
фактично продав ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1 у Промислової Товарної біржі.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховування іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Тобто, за удаваним правочином обидві
сторони свідомо, з певною метою,
документально оформлюють правочин, але
насправді між ними встановлюються інші
правовідносини.

Визнаючи договір недійсним, суд першої
інстанції не послався на передбачені
законом підстави недійсності
правочину, а послався на обставини, які
передбачають правові наслідки
удаваного правочину для сторін
правочину (ч.2 ст. 235 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
про визнання договору дійсним, суд
першої інстанції, виходив із
доведеності вимог позивача, при цьому
керувався ч.2 ст. 220 ЦК України, якою
передбачена можливість визнання судом
договору дійсним, якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове його виконання, але одна
зі сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення.

Але поза увагою суду залишилися
положення ч.1 ст. 220 ЦК України та суть
заявлених позивачем вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України в разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору,
такий договір є нікчемним.

Згідно із ч.2 цієї ж статті, якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.п.13,14 постанови від 06
листопада 2009 року №9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними",
вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК
України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст.
210, 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін. У зв'язку з
недодержанням вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним лише
з підстав, встановлених ст. 218 та ст. 220
ЦК України. Інші вимоги щодо визнання
договорів дійсними, в тому числі
заявлені в зустрічному позові у
справах про визнання договорів
недійсними, не відповідають можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів. Такі позови не підлягають
задоволенню.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що
договір купівлі-продажу житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

З урахуванням положень ст.ст. 16, 182, 640 ЦК
України визначена ч.2 ст. 220 ЦК України
можливість визнання договору дійсним
поширюється лише на ті договори, які
підлягають тільки нотаріальному
посвідченню, від якого сторона
ухиляється, й не підлягають державній
реєстрації, а тому суперечить
законодавству визнання в судовому
порядку дійсним правочину щодо
нерухомості, оскільки такий правочин в
обов'язковому порядку повинен пройти
державну реєстрацію.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
спірної квартири, укладеного у
Промислової Товарної біржі, суд першої
інстанції не врахував вимоги ст.ст.
207,209,210,220 ЦК України про те, що у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Крім того, в суді апеляційній інстанції
ОСОБА_2 пояснила, що спірна квартира
була придбана за договором
купівлі-продажу за сумісні кошти і була
майном, придбаним під час шлюбу.
Рішенням суду від 09.12.2010 року позбавило
її права на частину нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядок
рішення суду першої інстанції
повністю.

Оскільки ОСОБА_2 не була залученим до
участі у справі у якості третьої
особи, то судова колегія вважає, що суд
вирішив питання про права та обов'язки
осіб, які не брали участь у справі, хоча
ОСОБА_2 володіє таким правом на предмет
спору, який робить необхідним її
залучення до участі у справі,
порушення прав цієї особи ухваленим
рішенням є реальним і в наявності.

Не залучення до участі у справі третьої
особи є суттєвим порушені її прав,
зазначена обставина також тягне за
собою скасування рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303,307,309,315,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 09
грудня 2010 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна недійсним та визнання договору
дарування дійсним.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Судді: