АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай
Л.Д.,

суддів: Левенця
Б.Б., Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 25 листопада 2013 року в справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства «Прокредит
Банк», третя особа: відділ державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції в м. Києві
про визнання правочину удаваним,
визнання права власності на майно,
звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до відповідачів, в якому
просив визнати правочин, вчинений з
метою приховання іншого
правочину-договору купівлі-продажу
транспортного засобу «ВАЗ-21150» д.н.
НОМЕР_1 удаваним, визнати на ним право
власності на вказаний автомобіль та
звільнити автомобіль з-під арешту.

В обґрунтування позову зазначав, що у
2009 році ОСОБА_2 запропонував придбати
у нього автомобіль «ВАЗ-21150» д.н. НОМЕР_1,
оскільки йому терміново потрібні були
грошові кошти. Вони погодили, що такий
продаж буде вчинено шляхом оформлення
доручення на право володіння,
користування та розпорядження
автомобілем та 06.07.2009 року така
довіреність ОСОБА_2 була видана. При
цьому йому було передано комплект
ключів та свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу. Ним була видана
розписка про сплату ОСОБА_2 за
автомобіль 32 000 грн. 05.07.2012 року
державним виконавцем на підставі
виконавчого листа, було винесено
постанову про арешт майна боржника
ОСОБА_2, а 14.07.2013 року у нього було
вилучено придбаний автомобіль.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 25.11.2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/2118/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Колесник
О.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д. Не погоджуючись з
даним рішенням суду, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про задоволення позову.
Посилається на неправильне
застосування норм процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
А саме, суд не врахував, що між
сторонами було укладено не
односторонній правочин у вигляді
довіреності на право володіння,
користування та розпорядження
транспортним засобом, а договір
купівлі-продажу. Довіреність була
видана виключно з метою приховання
правочину договору купівлі-продажу.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_3 підтримав апеляційну
скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи
у його відсутності.

Інші сторонив судове в судове
засідання не з`явилися, про день та час
розгляду справи повідомлені у
встановленому законом порядку, причини
неявки не повідомили, у зв`язку з чим
колегія суддів вважає за можливе
розгляд справи у їх відсутності, за
правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 є власником автомобіля
«ВАЗ-21150»д.н. НОМЕР_1, згідно свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2 від 30.03.2005 року.

06.07.2009 року ОСОБА_2 видав на ім`я ОСОБА_1
довіреність ВМЕ № 815119, посвідчену
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
якою надав право позивачу
користуватися та розпоряджатися
автомобілем «ВАЗ-21150» д.н. НОМЕР_1. Строк
довіреності визначено у три роки, до
06.07.2012 року.

Позивачу було передано комплект ключів
від автомобіля та свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу.

Згідно розписки від 06.07.2009 року ОСОБА_1
передав ОСОБА_2 як оплату за автомобіль
грошові кошти в розмірі 32 000 грн. та в
цій розписці зазначено, що ОСОБА_1
зобов'язується зняти з обліку в ДАІ
даний автомобіль і оформити його на
власне ім`я.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив, з того, що
сторонами не додержано належної форми
та процедури оформлення договору
купівлі-продажу автомобіля та
сторонами не досягнуто згоди щодо всіх
істотних умов договору купівлі -
продажу автомобіля.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

ОСОБА_2 у письмових поясненнях не
заперечував, що ним була видана
довіреність з метою відчуження
автомобіля за ціною 32 000 грн. та що такі
кошти від позивача були отримані.

За удаваним правочином сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини, тобто між сторонами
виникають права та обов`язки, але не ті,
що випливають із змісту правочину.

Довіреність на ім`я позивача була
видана на право розпорядження
автомобілем. Сплата коштів при видачі
довіреності в такому випадку може
свідчити лише про можливу домовленість
сторін про те, що кошти виручені від
продажу автомобіля залишаться у особи,
на ім`я якої видано довіреність, проте
зазначена обставина не свідчить про
домовленість сторін на укладення
договору купівлі - продажу автомобіля
саме між ними. Позивач, отримавши
довіреність на розпорядження
автомобілем не став покупцем цього
автомобіля та відповідно до вимог ч. 3
ст. 238 ЦК України, згідно з якою
представник не може вчиняти правочин
від імені особи, яку він представляє, у
своїх інтересах або в інтересах іншої
особи, представником якої він
одночасно є, за винятком комерційного
представництва, а також інших осіб,
встановлених законом і не міг стати
стороною за договором купівлі - продажу
цього автомобіля.

Таким чином укладаючи договір
доручення сторони домовилися про
вчинення повіреним від імені
довірителя дій, направлених на продаж
автомобіля, проте таких дій протягом
строку дії доручення позивач не вчинив.
Строк дії довіреності закінчився 06.07.2012
року.

Суд першої інстанції правильно виходив
з того, що оформлення договору купівлі -
продажу автомобіля шляхом видачі
довіреності не відповідає вимогам
законодавства.

Видачу довіреності на транспортний
засіб без укладення договору купівлі -
продажу не можна вважати договором, що
укладений відповідно до закону та
допускає перехід права власності до
третіх осіб.

Суд першої інстанції правильно виходив
з вимог п. 7 та п. 8 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 7
вересня 1998 р. № 1388 (в редакції чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
згідно з якими для реєстрації
транспортних засобів, що перебували в
експлуатації і зареєстровані в
підрозділах ДАІ, серед інших
документів додається свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) з відміткою
підрозділу ДАІ про зняття
транспортного засобу з обліку. Перед
відчуженням, передачею такий
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження,
передача власником придбаних
транспортних засобів, не
зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не
проводиться.

Сторони не визначили питання про
зняття автомобіля з обліку, сплату
податків, платежів за огляд
автомобіля, реєстрацію,
перереєстрацію та зняття їх з обліку,
відшкодування вартості бланків
реєстраційних документів та номерних
знаків, а також про оцінку його
вартості, яка провадиться
спеціалістом, що пройшов необхідну
підготовку, а тому відповідно не
досягли всіх істотних умов, визначених
законом для укладення договору купівлі
- продажу. Оскільки автомобіль на час
видачі довіреності не був знятий з
реєстраційного обліку, не було
сплачено відповідні податки та збори
договір купівлі - продажу не міг бути
укладений, а тому суд першої інстанції
дійшов правильних висновків про те, що
між сторонами було укладено договір
доручення на право користування та
розпорядження автомобілем, позивач за
довіреністю не набув права власності
на автомобіль, а тому застосувати
наслідки договору купівлі - продажу
неможливо.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення є
законним і обґрунтованим і не може бути
скасоване з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 25 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді