Провадження : 22ц/790/1284/14
Головуючий 1-ї інстанції - Грищенко І.О.
Справа № 2-638/3877/13
Доповідач - Шевченко Н.Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського
В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 28 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - приватний нотаріус ХМНО
ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису
таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О
В И Л А :

У березні 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання виконавчого напису
таким, що не підлягає виконанню,
посилаючись на те, що у грудні 2009 року
між ним та відповідачкою укладено
договір позики, за яким він позичив у
ОСОБА_2 159 360 грн.

В подальшому, у березні 2010 сторони
уклали договір про зміни та доповнення
до договору позики, згідно якого сума
позики була збільшена до 319 368 грн., що є
еквівалентом 40 000 доларів США. Строк
повернення позики подовжено до 01
червня 2010 року.

Зазначений договір позики є
передоплатою за квартиру, яку ОСОБА_2
мала у нього придбати, але цього не
зробила.

У вересні 2012 року приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 вчинено
виконавчий напис, за яким з нього на
користь відповідача має бути стягнуто
319 368 грн., зміст якого, на його думку, не
відповідає вимогам закону.

Представник відповідача проти
позову заперечував, просив відмовити у
задоволенні позову, оскільки
виконавчий напис вчинено у спосіб та за
змістом відповідно до чинного
законодавства.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 28 листопада 2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог та стягнути з
ОСОБА_2 на його користь судові витрати.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального і матеріального права.
Зокрема на те, що судом порушені ст.88
Закону України «Про нотаріат» та норми
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
щодо підтвердження безспірності
заборгованості боржника перед
стягувачем, оскільки розрахунок
розміру заборгованості зроблений
відповідачем самостійно, без
узгодження суми з позивачем; тільки в
разі відсутності заперечень з боку
позивача зазначена сума може бути
безспірною.

Повторна неявка ОСОБА_1 у судове
засідання, належним чином
повідомленого про час та місце
судового розгляду справи являється
його волевиявленням, яке свідчить про
відмову від реалізації свого права на
безпосередню участь у судовому
розгляді справи та інших процесуальних
прав, тому не може бути перешкодою для
розгляду судом апеляційної інстанції
питання по суті. Виходячи з вимог
частини 3 статті 27 ЦПК України щодо
неприпустимості зловживання сторонами
своїми процесуальними правами, статті
303-1 ЦПК України щодо строку розгляду
апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо
строків процесуальних дій, а також
зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів визнала неявку
ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника ОСОБА_2,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що були заявлені у суді
першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
приходить до наступного.

Особи, які брали участь у справі,
про час і місце засідання суду
апеляційної інстанції повідомлені
належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги відповідно до ст.303
ЦПК України, заслухавши сторони та
представника позивача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог з
урахуванням того, що вчинення
виконавчого напису відповідало
встановленій процедурі з наданням
відповідних документів, передбачених
нормами матеріального права.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 24.12.2009 року
між ОСОБА_2 та позивачем було укладено
нотаріально посвідчений договір
позики, за умовами якого ОСОБА_2 надала
позичальнику грошові кошти у сумі 159 360
грн. (а.с.8).

05 березня 2010 року сторони уклали
договір про зміни та доповнення до
договору позики від 24.12.2009 року, за
умовами якого сума позики становить 319
368 грн., що є еквівалентом 40 000 доларів
США зі строком виплати до 01.06.2010 року
(а.с.11).

У зв'язку з неналежним виконанням
позивачем зобов'язань за договором
позики ОСОБА_2 звернулась до приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу з заявою про
вчинення виконавчого напису на
договорі позики. 14 вересня 2012 року
нотаріусом було вчинено виконавчий
напис, зареєстрований в реєстрі за №1713
(а.с.13).

За положеннями ст.ст.87,88 Закону
України «Про нотаріат» для стягнення
грошових сум або витребування від
боржника майна нотаріуси вчиняють
виконавчі написи на документах, що
встановлюють заборгованість. Перелік
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи,
якщо подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.
Якщо для вимоги, за якою видається
виконавчий напис, законом встановлено
інший строк давності, виконавчий напис
видається у межах цього строку.

Як встановлено п.2 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 року за № 282/20595,
нотаріуси в Україні діють відповідно
до Закону України «Про нотаріат»,
Цивільного та Сімейного кодексів
України, згідно до яких нотаріуси
вчиняють нотаріальні дії, у тому числі
і виконавчі написи.

За правилами глави 16 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України для вчинення
виконавчого напису стягувачем або
уповноваженим представником нотаріусу
подається заява, у якій, зокрема, має
бути зазначено: відомості про
найменування і місце проживання або
місце знаходження стягувача та
боржника; дата і місце народження
боржника-фізичної особи і місце його
роботи; номери рахунків у банках; строк,
за який має проводитися стягнення;
інформація щодо суми, яка підлягає
стягненню.

Заява може містити також іншу
інформацію, необхідну для вчинення
виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу буде
необхідно отримати іншу інформацію чи
документи, які мають відношення до
вчинення виконавчого напису, нотаріус
вправі витребувати їх у стягувача.
Вчинення виконавчого напису в разі
порушення основного зобов'язання
здійснюється нотаріусом після спливу
тридцяти днів з моменту одержання
письмової вимоги про усунення
порушень.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи,
якщо подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем і за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років.

Заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172
«Про затвердження переліку документів,
за якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів»

Пунктом 1 вказаної постанови
визначено, що для одержання
виконавчого напису за нотаріально
посвідченими угодами, що передбачають
право звернення стягнення на
заставлене майно подаються: а) оригінал
нотаріально посвідченої угоди; б)
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, на
підтвердження суми заборгованості
ОСОБА_2 було надано нотаріусу
нотаріально посвідчені договори
позики.

Колегія суддів дійшла висновку, що
надання ОСОБА_2 тільки нотаріально
посвідчених договорів позики на
підтвердження розрахунку
заборгованості не суперечить нормам
Закону України «Про нотаріат», які
стосуються вчинення виконавчого
напису, оскільки за вимогами закону
нотаріус не уповноважений перевіряти
саме правильність розрахунку. Закон
також не пов'язує вчинення виконавчого
напису з обов'язковим отримання від
боржника письмової згоди із сумою
заборгованості.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не заявив у
будь-який спосіб претензій щодо
перерахунку заборгованості суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що безспірність суми заборгованості
підтверджується нотаріально
посвідченими угодами.

Оскаржуючи виконавчий напис як
вчинений без перевірки суми
заборгованості, апелянт не вказав ні в
суді першої інстанції, та не послався у
апеляційній скарзі на наявність
конкретних помилок або неправильного
розрахунку заборгованості і не наддав
суду доказів на підтвердження того, що
його заборгованість перед ОСОБА_2 за
договором позики не відповідала
вказаній у виконавчому написі сумі.

Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК
України, якими встановлені
змагальність та диспозитивність
цивільного процесу, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, шляхом надання
належних і допустимих доказів;
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Апеляційна скарга не містить
доводів або посилання на докази, які б
спростували висновки суду першої
інстанції.

На підставі наведеного, приймаючи
до уваги те, що позивач не довів
порушення його прав при вчиненні
виконавчого напису, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Рішення суду ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 324 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 28 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: