Справа № 361/9114/13-ц Головуючий у І
інстанції Шинкарь А.О.Провадження №
22-ц/780/1165/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 47
УХВАЛА

Іменем України

05 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Сліпченко О.І.

суддів Іванова І.В., Олійник В.І.

при секретарі: Власенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 11 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
додаткових витрат на дитину, пені за
прострочення сплати аліментів та
моральної шкоди ,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У вересні 2013 року позивач звернулась до
суду з зазначеним позовом, який
обґрунтовував тим, що з 21 липня 2007 року
перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

06 березня 2013 року шлюб між ними
розірвано та рішенням Броварського
міськрайонного суду від 21 березня 2013
року з відповідача стягнуто аліменти
на її користь на утримання сина в
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку (доходу), починаючи з
25 січня 2013 року і до досягнення
дитиною повноліття.

Зазначала, що дитина часто хворіє,
потребує належного лікування і
грошових коштів на придбання ліків,
консультації лікарів, тому посилаючись
на вимоги ст. 185 СК України, просила
стягнути з відповідача на її користь
додаткові витрати на утримання сина в
розмірі 1/6 частини з усіх видів
заробітку. Оскільки відповідач має
заборгованість по сплаті аліментів,
яка станом на 01.08.2013 року складає 3 258,21
грн., просила стягнути з нього на її
користь неустойку за прострочення
сплати аліментів у розмірі 1889,64 грн.,
згідно розрахунку наведеного в
позовній заяві. Також, зазначала, що
відповідач, ухиляючись від сплати
аліментів, спричинив їй моральну шкоду,
яку вона оцінює в 1000 грн. які просила
стягнути з відповідача.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 11 грудня 2013
року відмовлено в задоволенні позову.

У своїй апеляційній скарзі позивач
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати вказане рішення та
прийняти нове, яким задоволити позовні
вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Місцевим судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
21 липня 2007 року по 06
березня 2013 року, від якого мають
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 21 березня 2013
року з відповідача стягнуто аліменти
на користь позивача на утримання сина в
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку (доходу), починаючи з дня
пред'явлення позову до суду - 25 січня 2013
року і до досягнення дитиною
повноліття. Цим же рішенням суду
встановлено, що з відповідача
проводиться стягнення аліментів за
виконавчим листом № 2-1009/06 в
розмірі 1 /3 частини від усіх видів
заробітку (доходу) на користь ОСОБА_4 на
утримання дитини ОСОБА_5, -ІНФОРМАЦІЯ_2

Виконавчий лист про стягнення
аліментів з відповідача на користь
позивача видано 17 травня 2013 року. 18
травня 2013 відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа про стягнення з відповідача на
користь позивача аліментів на
утримання сина. Постановою державного
виконавця ВДВС Броварського МРУЮ від 04
липня 2013 року звернуто стягнення на
заробітну плату, пенсію, стипендію та
інші доходи відповідача, а також
зобов'язано управління ветеринарної
медицини у Київській області, де працює
відповідач, проводити щомісячне
утримання з усіх видів заробітку
(доходу), що належить до виплати
боржнику ОСОБА_2 після відрахування
податків, починаючи з 01.06.2013 року, в
розмірі 50% заробітної плати: 25% на
погашення суми боргу, яка на 01.06.2013
складає 2412,70 грн., та 25% щомісячних
платежів, а після повного погашення
боргу в розмірі 1/4 частини його
заробітку і до досягнення дитиною
повноліття. З довідки відділу ДВС
Броварського МРУЮ Київської області
від 19.11.2013 року № 63020 вбачається, що в
період з січня по липень 2013 року
аліменти не сплачено, заборгованість
станом на 01.11.2013 року складає 3028,16 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 196 СК
України, при виникненні заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду,
одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" передбачена ст.196
СК відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Таким чином, враховуючи, що рішення
суду про стягнення аліментів набрало
законної сили 01.04.2013 року, виконавчий
лист видано 17.05.2013р. та надано для
виконання 18.05.2013р., а постановою
державного виконавця від 04.07.2013 р.
звернуто стягнення на доходи
відповідача, в тому числі для погашення
боргу, а також стягнення з відповідача
аліментів в розмірі 1/3 частини
заробітку на утримання дитини від
іншого шлюбу суд прийшов до
правильного висновку, що підстав для
стягнення неустойки за прострочення
виплати аліментів немає, оскільки в
даному випадку відсутня вина
відповідача щодо прострочення виплати
аліментів.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі
про те, що суд першої інстанції
неправомірно дійшов висновку, що борг
по аліментам виник не з вини ОСОБА_2
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки заборгованість утворилася з
незалежних від позивача причин, а
нормами законодавства не передбачена
можливість стягнення такої
заборгованості . Питання щодо
погашення заборгованості по аліментах
вирішуються державним виконавцем при
виконанні судового рішення про
стягнення аліментів, а шляхи вирішення
даного питання передбачені вимогами
Закону України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до ст.185 СК України, той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Додаткові витрати на дитину можуть
фінансуватися наперед або покриватися
після їх фактичного понесення разово,
періодично або постійно залежно від
причини, що зумовила додаткові витрати.

Доказами, які підтверджують наявність
особливих обставин, що призвели до
додаткових витрат на дитину, можуть
бути документи, які свідчать про
витрати на гуртки, на придбання
спеціальних інструментів, призначених
для розвитку здібностей дитини,
довідки медичних закладів, а також інші
документи, які підтверджують те, що
дитина страждає на тяжке захворювання
і свідчать про необхідність у зв'язку з
цим збільшення витрат на придбання
ліків, спеціальний медичний і
звичайний догляд за дитиною, її
побутове обслуговування,
санаторно-курортне лікування тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину має
обґрунтовуватись відповідними
документами. Наприклад, витрати на
додаткове харчування дитини за
нормами, розробленими Міністерство
охорони здоров'я України, повинні
підтверджуватись довідками органів
місцевого самоврядування,
торгівельних організацій або дирекції
ринків про середні ціни на продукти
харчування у період їх придбання;
витрати на спеціальний медичний догляд
- довідками медичних закладів про
вартість медичних послуг; витрати на
лікування, санаторно-курортне
лікування - виписками з історії хвороби
дитини, рецептами лікарів, довідками,
чеками і рахунками, проїзними
документами тощо.

Відмовляючи в задоволенні позову,
місцевий суд правомірно виходив з того,
що доказів того, які витрати поніс чи
несе позивач, викликані хворобою
дитини позивачем не надано.

Наявність копій квитанцій, про оплату
оздоровчих послуг у вересні-жовтні 2013
року та довідку про оплату послуг
педагога-психолога не свідчить про
особливі обставини розвитку дитини,
оскільки необхідність цих витрат не
підтверджена належними доказами, а
надана медична довідка від 16.09.2013 року
не свідчить про тяжку чи тривалу
хворобу крім того позивачем не
зазначено конкретну суму витрачену на
лікування згідно вказаного у довідці
діагнозу.

Відмовляючи у відшкодуванні моральної
шкоди, місцевий суд, з висновками якого
погодилась і колегія суддів, - виходив з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою
яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" при
визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд приймає до уваги
стан здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його житті, ступінь
зниження престижу, ділової репутації,
час та зусилля необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити з засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
оскільки місцевим судом не
встановлено, що відповідач ухиляється
від сплати аліментів і заборгованість
виникла з його вини, а позивачем не
доведено заподіяння йому моральних
страждань будь-якого роду, тому суд
першої інстанції правильно відмовив в
задоволенні цієї позовної вимоги.

Інші доводи викладені в апеляційній
скарзі про незаконність та
необґрунтованість рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
при його ухваленні, на переконання
колегії суддів апеляційної інстанції,
не знайшли свого підтвердження і
повністю спростовуються дослідженими
належними та допустимими доказами по
справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 11 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :