АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1034 /2014
Головуючий у 1-ій інстанції -
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб:
представника позивачів адвоката
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Правекс -
банк», треті особи: ВДВС Солом'янського
РУЮ у м. Києві, ВДВС Харцизського
міського управління юстиції Донецької
області, Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про встановлення факту відсутності в
кредитному договорі передбачених
законом умов, необхідних для його
укладення, визнання недійсним договору
застави транспортного засобу та
договору поруки;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та особи,
яка приєдналась до апеляційної скарги -
ОСОБА_4

на рішення Солом'янського районного
суду м.Києва від 22 жовтня2013 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного
суду м.Києва від 22.10.2013 року в позові
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Правекс-банк»
про встановлення факту відсутності в
кредитному договорі передбачених
законом умов, необхідних для його
укладення, визнання недійсним договору
застави транспортного засобу та
договору поруки відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
(ОСОБА_4 приєднався до апеляційної
скарги) подав апеляційну скаргу, в якій
просять суд рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог. Посилаються на
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення, неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Помилковим, на думку апелянтів, є
висновок суду про відповідність
укладеного між сторонами кредитного
договору вимогам закону, узгодженість
його змісту та умов сторонами та
підписання ними. Крім того, апелянти
посилаються на відсутність укладеного
між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Правекс-банк»
кредитного договору, що призводить до
недійсності іпотечного договору та
договору застави.

В суді апеляційної інстанції
представник позивачів адвокат ОСОБА_2
підтримав апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Позивачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, представники ПАТ КБ
«Правекс-банк», ВДВС Солом'янського РУЮ
у м. Києві, ВДВС Харцизського міського
управління юстиції Донецької області,
приватний нотаріус КМНО ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, про що свідчать
розписки. Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 20.02.2008 року між позивачем ОСОБА_3
та ПАТ КБ «Правекс-банк» був укладений
Кредитний договір № 9-009/08р, за умовами
якого йому був наданий кредит у розмірі
26629, 00 дол. США строком до 20.02.2015 року під
11,99% річних.

Відповідно до п.4.4. Кредитного
договору кредит мав погашатися
відповідачем шляхом внесення рівними
частинами в сумі 318,00 дол. США щомісяця
до 10 числа наступного місяця.

В день укладення Кредитного договору
між банком таОСОБА_3 був укладений
Договір застави транспортного засобу,
за умовами якого він передав у заставу
банку автомобіль марки CHEVROLET, модель
ЕРІКА LA69L, 2008 року випуску.

В цей же день між банком та позивачем
ОСОБА_4 був укладений Договір поруки, за
п.1.1 якого ОСОБА_4 зобов'язався нести
солідарну відповідальність перед
кредитором за виконання в повному
обсязі зобов'язань позичальника ОСОБА_3
за кредитом у строк до 20.02.2015 року.

У зв'язку з невиконанням умов
Кредитного договору рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
стягнуто солідарно з позивачів на
користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» 184191, 94
грн. заборгованості.

Постановою старшого державного
виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві від 30.01.2012 року відкрито
виконавче провадження з виконання
рішення суду.

Постановами від 06.08.2012 року головним
державним виконавцем ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві накладено
арешт на майно боржника ОСОБА_3 та
оголошена заборона на його відчуження,
а також про розшук майна боржника (т.1,
а.с.12-14; 16-21).

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В силу ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Сторони оспорюваного кредитного
договору погодили та визначили всі
істотні його умови. ОСОБА_3 просив
проотримання кредиту в іноземній
валюті та його погашення в іноземній
валюті, що не суперечило діючому на той
час законодавству, та свідчить про
вільне волевиявлення сторін при
укладенні та підписанні договору.

Крім того, позивач не скористався
передбаченим п.6 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів» правом
відкликати свою згоду на укладення
договору про надання споживчого
кредиту протягом 14 календарних днів
без пояснення причини, не відмовився
від його виконання, а тривалий час
користувався кредитними коштами, що
свідчить про те, що він був згодний з
умовами кредитного договору.

Відповідно до п. 3.4 Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупності
вартості кредиту, затверджених
постановою Правління НБУ № 168 від
101.05.2007 року банки зобов'язані в
кредитному договорі зазначити правило,
за яким змінюється процентна ставка за
кредитом, якщо договором про надання
кредиту передбачається можливість
зміни процентної ставки за кредитом
залежно від зміни облікової ставки
Національного банку або в інших
випадках.

В п.3.8 Правил зазначено, що у разі
надання кредиту в іноземній валюті
банки зобов'язані під час укладення
кредитного договору надати інформацію
щодо методики, яка використовується
банком для визначення валютного курсу,
строків і комісій, пов'язаних з
конвертацією валюти платежу у валюту
зобов'язання під час погашення
заборгованості за кредитом та
процентами за користування ним.

Зі змісту Кредитного договору
вбачається, що ОСОБА_3 власноручно
зробив відмітку на його а.6 щодо того, що
при його підписанні він був
ознайомлений з усіма зборами,
відсотками, тарифами, комісіями та
іншими елементами вартості кредиту та
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів».

П.п.1,3, 4.5, , 6.1.3 та 7.1.2 Кредитного договору
сторони узгодили всі умови, пов»язані з
розміром процентної ставки за змістом
договору, сплатою процентів, а також
підстави зміни відсоткової ставки.

При цьому суд звертає увагу на те, що
умовами договору не передбачено зміни
відсоткової ставки за кредитом залежно
від облікової ставки НБУ.

За умовами договору кредит ОСОБА_3 був
наданий в іноземній валюті і погашався
в валюті кредитування.

Ці умови були узгоджені сторонами і на
таких умовах договір був підписаний
сторонами.

За таких обставин, суд дійшов
правомірного висновку, що укладений
між сторонами Кредитний договір
відповідає вимогам закону, його зміст
та умови узгоджені сторонами та
підписаний ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

За змістом ст.572 ЦК в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Тобто, з точки зору ч.1 ст.546 ЦК України
застава та порука є забезпеченням
виконання зобов»язання.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.548 ЦК виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Недійсне зобов'язання не підлягає
забезпеченню. Недійсність основного
зобов'язання (вимоги) спричиняє
недійсність правочину щодо його
забезпечення, якщо інше не встановлено
цим Кодексом.

Рішенням суду з позивачів стягнута
заборгованість за Кредитним договором
у зв'язку з його невиконанням ОСОБА_3,
як позичальником.

Недійсність даного зобов'язання або
його неукладеність у встановленому
законом порядку не встановлена і при
розгляді справи про стягнення
заборгованості позивачами не
доказувалася.

Безпідставним та необґрунтованим є
твердження апелянтів про відсутність
укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«Правекс-банк» кредитного договору, що
призводить до недійсності іпотечного
договору та договору застави, оскільки
за рішенням суду з позивачів стягнута
заборгованість за кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною/сторонами/ вимог,
які встановлені ч.ч.1-3, 5-6 ст.203 цього
кодексу.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
договір поруки укладається кредитором
за зобов'язаннями, які забезпечуються
порукою, і поручителем.

Оскільки позичальник є не стороною
договору поруки, а стороною у
зобов'язанні, забезпеченому порукою,
чинне законодавство України не
передбачає обов'язку кредитора чи
поручителя отримувати згоду
позичальника на укладення договору
поруки. Разом із тим це не означає, що за
позовом позичальника такий договір
поруки не може бути визнано недійсним,
якщо буде доведено, що він звужує його
права чи розширює обов'язки, зокрема,
передбачає оплату послуг поручителя
боржником відповідно до вимог ст.558 ЦК
України, чи доведено зловмисну
домовленість кредитора з поручителем
тощо.

Враховуючи дані вимоги закону та
надані роз'яснення, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що безпідставними є твердження
позивачів щодо недійсності Договору
поруки з підстав створення обов'язків
для позичальника ОСОБА_3, як 3-ї особи,
яка не є його стороною.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та особи, яка
приєдналась до апеляційної скарги -
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м.Києва від 22 жовтня2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: