АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1310/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 2-175/3770/13
Доповідач - Лаченкова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Лаченкової О.В.,

суддів Варенко О.П.,
Городничої В.С.

при секретарі
Горецькій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на заочне рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 04 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
районного управління юстиції про
стягнення пені за прострочення виплати
аліментів, -

в с т а н о в и л а:

До суду 6 серпня 2013 року звернулася
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, треті особи:
відділ державної виконавчої служби
Дніпропетровського районного
управління юстиції про стягнення пені
за прострочення виплати аліментів.

Заочним рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 04 грудня 2013 року позов
задоволено частково та ухвалено
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
пеню по невиплаченим аліментам у
розмірі 1000 гривень. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими та ставить питання про
зміну рішення суду та задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідно
ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду зміні, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що у
період часу з 08.05.1992 року по 12.07.2011 року
ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з
відповідачем ОСОБА_2.

Від шлюбу мають спільного сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який весь час проживає
разом з нею та перебуває на її повному
утриманні.

На підставі рішення Самарського
районного суду м.Дніпропетровська від
06.07.2011 року відповідача зобов'язано
виплачувати аліменти на користь
позивачки на утримання сина у розмірі
1/4 частини всіх видів заробітку
(доходу), але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи стягнення
з 07.06.2011 року до досягнення дитиною
повноліття. На підставі чого, був
виданий виконавчий лист і пред'явлений
ОСОБА_1 до примусового виконання. Проте,
у зв'язку з несплатою аліментів ОСОБА_2
за вказаними рішеннями, станом на 01.07.2011
року утворилась заборгованість у сумі
8947 грн. 95 коп., що підтверджується
відповідною довідкою-розрахунком,
наданої відділом ДВС
Дніпропетровського РУЮ. Крім того, дані
факти встановлені при ухваленні вироку
Дніпропетровським районним судом від
22.08.2013 року, тому згідно ч.3 ст.61 ЦПК
України не потребують доказуванню при
розгляді даної справи. Також, при
винесенні вироку, судом встановлено, що
ОСОБА_2 офіційно не працює і не має
стабільного заробітку.

Відповідно до ст.196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 196 СК України згідно якої
розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Оскільки розмір неустойки (пені) станом
на 01.07.2013 року за прострочення
відповідачем сплати аліментів,
нарахованих за період з 15 березня 2012
року по 01 червня 2013 року складає 22455,37
грн., розмір заборгованості
відповідача по сплаті аліментів за
вказаний період складав 8947,95 гривень.

Судом першої інстанції необґрунтовано
було визначено суму пені за
прострочення виплати аліментів з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів у
розмірі 1 000 грн.

Враховуючи матеріальний стан
відповідача, той факт що за своїм
характером неустойка (пеня) за
невиплату аліментів є своєрідним
покарання за несплату аліментів,
враховуючи матеріальний стан
відповідача, той факт що за вироком
суду від 22.08.2013 року його визнано винним
у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.
164 КК України і піддано покаранню у
вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. в дохід
держави, колегія суддів вважає за
необхідне збільшити розмір неустойки
(пені) за несплату аліментів
пропорційно до заборгованості по
аліментам до 9000 гривень.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
судом було вірно вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

За таких обставин, колегія суддів не
може визнати рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим в
частині визначення судом розміру пені
по невиплаченим аліментам, яка
підлягають стягненню з ОСОБА_2, тому в
цій частині рішення суду у
відповідність до ст. 309 ЦПК України
повинно бути змінено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 04 грудня 2013 року - змінити,
збільшивши розмір пені стягнутої з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по
невиплаченим аліментам до 9 000 (дев'яти
тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: