ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Івано-Франківської
міської ради до ОСОБА_3 про знесення
гаражу за касаційною скаргою
Івано-Франківської міської ради на
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 15
квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 3 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Івано-Франківська
міська рада звернулася до суду із
указаним позовом, посилаючись на те, що
ОСОБА_3 у порушення встановленого
законом порядку, без належного дозволу
встановив гараж на не відведеній для
цього земельній ділянці по АДРЕСА_1, що
відноситься до земель територіальної
громади м. Івано-Франківська. З
урахуванням викладеного позивач
просив суд зобов'язати ОСОБА_3 за
власний рахунок знести гараж по
АДРЕСА_1 та повернути самовільно
зайняту земельну ділянку
Івано-Франківській міській раді.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 15
квітня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 3 жовтня
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі Івано-Франківська
міська рада просить скасувати судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем не надано належних
доказів на підтвердження факту
належності відповідачу самочинно
встановленого гаражу.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до ст. 83 ЗК України у
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності.

Відповідно до п. п. а, б, в ст. 12 ЗК
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить: розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб; надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності.

Судами установлено, що земельна
ділянка, на якій розташований гараж,
належить до територіальної громади м.
Івано-Франківськ.

Івано-Франківською міською радою
рішення про надання дозволу ОСОБА_3 на
користування земельною ділянкою під
гараж не приймалось, земельна ділянка
для цієї мети не виділялась.

На ОСОБА_3 9 серпня 2012 року складено
протокол про адміністративне
правопорушення, яким встановлено, що
вказана особа здійснила розташування
(МАФ) гараж на інженерних мережевих
кабелях, чим здійснено самовільне
захоплення земельної ділянки по
АДРЕСА_1 та на відповідача накладено
штраф на відповідача за вчинене
адміністративне правопорушення, який
остатнім сплачено.

Згідно зі змісту ст. 212 ЗК України
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування ними.

Як убачається з матеріалів справи,
Івано-Франківська міська рада у позові
заявила вимоги до ОСОБА_3 про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки шляхом знесення
самовільно збудованої споруди та
приведення земельної ділянки у
придатний для використання стан.

Визначаючись з правовідносинами, які
виникли між сторонами та їх змістом на
підставі наданих сторонами доказів,
суд має відповідно до ст. 212
ЦПК України оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достовірність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності

Надаючи оцінку наданим сторонами
доказів, суди мають оцінювати кожний
доказ окремо, а потім надавати оцінку
сукупності доказів і їх
співвідношенню. При цьому, суд має
з'ясовувати як належність та
допустимість доказів формою та їх
відношенням до правовідносин між
сторонами так і за їх змістом.

Рішення суду не може ґрунтуватись на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Проте, розглядаючи даний спір, місцевий
суд у порушення вимог ст. 212
ЦПК України належним чином не
перевірив належність і допустимість
всіх наданих сторонами доказів та не
дав їм правової оцінки, зокрема, не
навів мотивів, чому не прийняв до уваги
протокол про адміністративне
правопорушення, яким було встановлено
факт порушення з боку відповідача меж
земельної ділянки комунальної
власності та постанові про накладення
штрафу за самовільне захоплення
спірної земельної ділянки.

Вказані обставини мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, тому суду першої інстанції
необхідно було їх перевіряти.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, у порушення вимог
ст. ст. 303, 315 ЦПК України, у достатній
мірі не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

З огляду на викладене постановлені
судами рішення не можна вважати
законними та обґрунтованими, вони
підлягають скасуванню, а справа -
передачі на новий розгляд до суду
першої інстанції з підстав
передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Івано-Франківської
міської ради задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 15
квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 3
жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко