АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц - 796/719/2014
Головуючий у І інстанції Волошина В.О.
Доповідач - Корчевний
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Оніщука М.І.

при секретарі Охневській Т.В.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 10 грудня
2013 року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне
управління юстиції у місті Києві про
встановлення нікчемності правочину,
застосування наслідків нікчемності
правочину, колегія суду, -

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2013 року ОСОБА_1звернувся до
суду з позовом ОСОБА_2, третя особа -
Головне управління юстиції у місті
Києві про встановлення нікчемності
правочину, застосування наслідків
нікчемності правочину.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер його батько ОСОБА_3, яким було
складено заповіт 28 липня 2006 року на
користь відповідача.

Зазначає, що ознайомившись із
заповітом, зазначає, що при складанні
заповіту було порушено вимоги
законодавства щодо форми та
посвідчення заповіту, зокрема у
заповіті відсутня повна адреса
нотаріальної контори, в якій було
посвідчено заповіт, немає напису
заповідача про те, що заповіт ним
прочитано вголос, немає власноручно
написаного заповідачем прізвища, імені
та по-батькові.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 грудня 2013 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне
управління юстиції у місті Києві про
встановлення нікчемності правочину,
застосування наслідків нікчемності
правочину - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу та просить суд
апеляційної інстанції рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 10 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове, яким встановити
нікчемним правочин - заповіт 28.07.2006 року
ОСОБА_3 посвідчений державним
нотаріусом Третьої Київської держаної
нотаріальної контори Белах Л.А. та
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину.

Пославшись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась
спадщина, зокрема на 34 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, які належали
померлому на підставі договору на
право будівництва будинку і
безстрокового користування земельною
ділянкою від 02 березня 1949 року.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що у заповіті від 28 липня 2006 року
друкованим текстом зазначено, що
заповіт записаний нотаріусом зі слів
заповідача, але при цьому відсутній
запис виконаний самим заповідачем, що
заповіт ним прочитано вголос і
підписано, чим було порушено вимоги
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій.

Колегія суду не погоджується з такими
посиланнями, так як відповідно до ст. 1248
ЦК України нотаріус посвідчує заповіт,
який написаний заповідачем
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів.
Нотаріус може на прохання особи
записати заповіт з її слів власноручно
або за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів.

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суду звертає увагу на те, що додаток до
Правил нотаріального діловодства,
затверджених наказом Міністерства
юстиції України 22.12.2010 року №32535 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 23.12.2010 року за №131818613, містить
форму №45, яка встановлює вимоги до
посвідчувального напису на заповіті,
записаному зі слів заповідача. Форма
№47 містить нотаріальний напис, який
повинен бути на заповіті, складеному
від імені особи, яка не може сама
прочитати текст заповіту уголос, а
форма №49 - посвідчувальний напис на
заповіті від імені особи, яка не може
підписатись власноручно внаслідок
фізичної вади, хвороби тощо.

Крім того, суд першої інстанції вірно
встановив, що законодавець вказує на
необхідність зазначення адреси
вчинення нотаріальної дії лише у
випадку вчинення нотаріальної дії поза
приміщенням державної нотаріальної
контори, державного нотаріального
архіву, приміщенням, яке є робочим
місцем приватного нотаріуса.

Отже, колегія суду приходить до
висновку, що заповіт складений з
дотриманням вимог законодавста, а тому
підстав для визнання його нікчемним
немає.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Тому колегія суду вважає, що рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 10 грудня 2013 року обґрунтоване
та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 10 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді