Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/540/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Циганаш І.А.
Доповідач Франко В. А.
УХВАЛА

Іменем України

06.02.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючого : судді Франко В.А.,

суддів : Потапенко В.І., Черненко В.В.

за участю секретаря Задирака
Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 23 грудня 2013року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Управління
містобудування та архітектури
Кіровоградської міської ради, ОСОБА_4,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_5 про визнання незаконним та
скасування дозволу на будівництво
двоповерхової літньої кухні - котельні
- убиральні, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
містобудування та архітектури
Кіровоградської міської ради, третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору ОСОБА_4 про
визнання незаконним та скасування
дозволу на будівництво двоповерхової
літньої кухні - котельні - убиральні.

З врахуванням змінених позовних вимог
звернувся до Управління
містобудування та архітектури
Кіровоградської міської ради, ОСОБА_4
,третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання
незаконним та скасування дозволу №4479
від 18.11.2005 року , виданого управлінням
містобудування, архітектури, екології
та земельних відносин Кіровоградської
міської ради на будівництво
двоповерхової літньої кухні - котельні
- убиральні розміром 11,6 х 10 м., яка
належала ОСОБА_4 відповідно до договору
дарування від 1.07.2004 року.

В обґрунтуванні своїх вимог зазначив,
що у відповідності до договору
дарування від 07 лютого 1987 року йому
належить 19/50 частин будинку з
надвірними будівлями під АДРЕСА_1, а
саме: жилий будинок 1/2 частина, з
надвірними спорудами: погріб літ «Б»,
сарай літ «Г», розмірами 4,63 х 4,20 м,
вбиральня літ. «Д», навіс літ.»Ж»,
водопровід, ворота.

Крім того, 11/25 частина домоволодіння
знаходиться у власності ОСОБА_4 на
підставі договору дарування № 1593 від
01.07.2004 року та 9/50 частин ОСОБА_7.

При оформленні технічного паспорту
йому стало відомо, що ОСОБА_4було видано
дозвіл № 4479 від 18.11.2005 року на
будівництво двоповерхової літньої
кухні - котельні - убиральні літ. «М»
розмірами 11,6 на місці сараю під літ «
Г», розмірами 4,63 х 4,20 м , яка була
збудована.

В зв'язку з тим, що він ніякої заяви -
згоди до управління містобудування,
архітектури, земельних ресурсів та
екології не писав, рукописний текст і
підпис від його імені підроблений,
звернувся до управління
містобудування та архітектури
Кіровоградської міської ради з вимогою
про скасування зазначеного дозволу,
проте йому було в цьому відмовлено.

Вважає, що в порушення п.п.1.5,1.6,2.4
Положення «Про порядок надання дозволу
на будівництво об'єктів містобудування
на земельних ділянках, що знаходяться у
власності чи користуванні юридичних
або фізичних осіб в м. Кіровограді» за
№ 1699 від 24 грудня 2003 року управлінням
містобудування, архітектури, екології
та земельних відносин було незаконно
видано дозвіл № 4479 від 18.11.2005 року на
будівництво двоповерхової літньої
кухні - котельні - убиральні.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 23 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було
відмовлено в повному обсязі та
вирішено питання з судовими витратами.

Судом першої інстанції було
встановлено, що між співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1 порядок
користування та володіння житловим
будинком з господарсько-побутовими
будівлями визначений не був, договір
про порядок володіння та користування
спільним майном відповідно до належних
їм часток у праві спільної власності не
укладався.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
задоволення позових вимог в повному
обсязі.

Зокрема зазначається, що 9 квітня 2013
року було клопотання представника
позивача про залучення до справи у
якості відповідача ОСОБА_4, та третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а в рішенні суду
зазначено тільки ОСОБА_5 Посилається на
покази свідка ОСОБА_7 щодо знесення
сараю та збудови літньої кухні без
погодження з ОСОБА_2 Далі текст
апеляційної скарги по суті дублює
позовну заяву. З посиланням на ст.393 ч.1
та п.4.ч.1.ст268 ЦК України зазначає, що
правовий акт органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визначається
судом незаконним та скасовується.

В судове засідання апеляційної
інстанції з'явилась представник
третьої особи , яка не заявляє
самостійних вимог ОСОБА_5 адвокат
ОСОБА_10, інші учасники процесу не
з'явились.

Згідно зворотних повідомлень
представник позивача ОСОБА_3,
управління містобудування та
архітектури повідомлені належним
чином. ОСОБА_4 повідомлялась належним
чином.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

В судовому засіданні представник
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог ОСОБА_5 адвокат
ОСОБА_10, заперечила проти доводів
апеляційної скарги, погоджуючись з
рішенням суду. Надала заперечення на
апеляційну скаргу. Зазначила, що при
розгляді справи суду першої інстанції
надавилось свідоцтво про смерть
ОСОБА_6, якого залучав позивач, як третю
особу, тому його і не було вказано в
резолютивній частині рішення суду.
Окрім того, зазначає, що позивачем
пропущений строк позовної давності для
звернення до суду.

Заслухавши доповідача, представника
ОСОБА_5 ОСОБА_10 перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах, визначених ст..303 ЦПК України,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
повно та об'єктивно дослідив всі
обставини справи.

Так, довідкою про належність
нерухомого майна від 9.03.2011 року
встановлено, що домоволодіння по
АДРЕСА_1 належить: ОСОБА_7 - 9/50 ч.
(приватна спільна часткова) згідно
договору дарування від 09.06.1995 року №288, -
ОСОБА_2 -19/50 ч. (приватна спільна
часткова) згідно договору дарування
від 07.02.1987 року №2-344, - ОСОБА_5 - 11/25 ч.
(приватна спільна часткова) згідно
договору дарування від 16.11.2010 року № 2071
(а.с. 69).

Встановлено, що згідно з договором
дарування від 07.02.1987 року
ОСОБА_2належить 19/50 ч. будинку з
надвірними будівлями за адресою
АДРЕСА_1. Будинок 1/2 ч. цегельний, на 1/2 ч.
саманний, обкладений цеглою, загальною
площею 78,16 кв.м., має такі надвірні
споруди : погріб літ Б, сарай літ. Г,
вбиральня літ Д, навіс літ Ж,
водопровід, ворота, розташований на
земельній ділянці площею 555 кв.м.
(а.с.8-10).

Згідно договору дарування частини
житлового будинку від 01.07.2004 року
ОСОБА_4 належить 11/25 частин житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель, за вищезазначеною
адресою Цей будинок на 1/2 цегельний, на
1/2 ч. саманний, обкладений цеглою
загальною площею 129,94 кв.м., в тому числі
житловою площею 78,16 кв.м. має такі
надвірні споруди, що до нього
прилягають: літні кухні ВвЗ, сараї Г,Е,
вбиральня Д, гараж Л, погріб К,
водопровід +, ворота №, розташований на
земельній ділянці площею 555,1 кв.м.(а.с.61).

З договору дарування частини житлового
будинку від 13 грудня 2005 року видно, що
ОСОБА_4 подарувала 11/25 ч житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель, що знаходиться у
АДРЕСА_1 ОСОБА_6. Цей житловий будинок на
1/2 цегельний, на 1/2 ч. саманний,
обкладений цеглою загальною площею 129,94
кв.м., в тому числі житловою площею 78,16
кв.м., має такі надвірні споруди, що до
нього прилягають: сарай Е, вбиральня Д,
гараж Л, літня кухня З, погріб К,
л/кухня-котельня-убиральня-М,
розташований на земельній ділянці
площею 555,1 кв.м.(а.с.65)

У свою чергу ОСОБА_6 подарував цю 11/25
частку житлового будинку ОСОБА_5
відповідності договору дарування від 16
листопада 2010 року.(а.с.66-68) .

На аркуші справи 7 мається спірний
дозвіл Управління містобудування,
архітектури, екології та земельних
відносин № 4479 від 18 листопада 2005 року
на будівництво ОСОБА_4 двоповерхової
літньої кухні - котельні - убиральні
розміром 11,6 х 10 м. в домоволодінні по
АДРЕСА_1, - правовий акт індивідуальної
дії,- який видано на підставі рішення
міськвиконкому від 24 грудня 2003 року
№1699 (а.с. 7).

У відповідності до частини 1 статті 21 ЦК
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. З ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Позивач, який мешкає в тому ж самому
будинку АДРЕСА_1 (як вказано у позовної
заяві), не міг не знати та не бачити таке
будівництво. Також позивач мав право
ознайомитися з дозвільною та
будівельною документацією саме на
стадії будівництва, тобто в грудні 2005
року.

У відповідності до ч.15 ст.24 Закону
України «Про планування і забудову
територій», який діяв на 2005 рік, у разі,
якщо фізична особа або юридична особа
не розпочала будівельні роботи
протягом двох років від дня отримання
дозволу на будівництво об'єкта
містобудування, цей дозвіл втрачає
чинність.

Спірне будівництво було закінчено в
грудні 2005 року, тому підстав для
настання зазначеного наслідку немає.
Інших підстав для припинення чинності
дозволу на будівництво або для його
скасування законодавством не
передбачено.

Що стосується порушення у зв'язку з
прийняттям спірного акту прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача, то як убачається з позовної
заяви та зміни до позовної заяви
відсутні посилання на порушення
будь-яких прав та охоронюваних законом
інтересів позивача. (а.с.2-5;153-154).

Відповідно до ч. І ст.356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Частиною 4 ст.357 ЦК України передбачено,
що співвласник житлового будинку,
іншої будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

В своїй апеляційній скарзі позивач
посилається, що у відповідності до
даних технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1 від 20.12.2012р. збудована літня
кухня-котельня-вбиральня (літера «М»)
на місці сараю (літера «Г»), який згідно
розподілу часток належав позивачу.

Згідно ч.ч.І,4 ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Якщо договір між
співвласниками про порядок володіння
та користування спільним майном
відповідно до їхніх часток у праві
спільної часткової власності
посвідчений нотаріально, він є
обов'язковим і для особи, яка придбає
згодом частку у праві спільної
часткової власності на це майно.

Судом першої інстанції було
встановлено, що між співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1 порядок
користування та володіння житловим
будинком з господарсько-побутовими
будівлями визначений не був, договір
про порядок володіння та користування
спільним майном відповідно до належних
їм часток у праві спільної часткової
власності не укладався.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те що, не було залучено у
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог ОСОБА_6 є
безпідставним, оскільки в суді першої
інстанції було встановлено, що вказана
особа померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилання в апеляційній скарзі на ту
обставину, що судом не взято до уваги
пояснення свідка ОСОБА_7 є також
безпідставним. Оскільки цей свідок
пояснив у суді, що позивач раніше
проживав у спірному будинку. На час
слухання справи не проживає близько 10
років, проте свідок його бачив у
будинку за цей період близько 5-6 разів.

Тобто, як вище вже було зазначено, що
позивач не міг не знати та не бачити
таке будівництво, також мав право
ознайомитися з дозвільною та
будівельною документацією саме на
стадії будівництва, тобто в грудні 2005
року.

Матеріали справи містять заяви
представника відповідача управління
містобудування та архітектури
Кіровоградської міської ради Татарко
Д.А. та представника третьої особи
ОСОБА_10 про застосування до спірних
правовідносин строку позовної
давності відповідно до ст.ст.257,267 ЦК
України. (а.с.167-171).

Разом з тим суд першої інстанції
помилково послався в рішенні на п.4 ч.1
ст.268 ЦК України (вимоги, на які позовна
давність не поширюється), яка була
виключена 20.12.2011 року на підставі
Закону №4176-VI (4176-17).

Тому і посилання позивача в своїй
апеляційній скарзі на вищезазначений
пункт ч.1 ст.268 статтю є необґрунтоване.

Апеляційний суд погодився в цілому з
висновками суду першої інстанції і
вважає, що суд правильно визначився з
спірними правовідносинами, справа була
розглянута в межах позовних вимог та
відповідно до наданих доказів.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини та
з дотриманням норм процесуального
права.

Обставини, на які посилається скаржник
в апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції. Не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань

Керуючись ст.ст.303,304, 307, 308,313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 23 грудня
2013року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді