Номер провадження № 22-ц/785/381/14
Головуючий у першій інстанції Гудіна
Доповідач Оверіна О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Оверіної О.В.,

суддів Мартинової К.П., Журавльова О.Г.

при секретарі Счастлівцева Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 17 вересня 2012
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»,
третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
припинення зобов'язання за кредитним
договором ,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»)
звернувся до суду з позовом, який в
подальшому уточнив, про стягнення з
ОСОБА_2 28483,39 гривень за кредитним
договором № ОDDВАК01140066 від 25.05.2006,
судового збору у розмірі 225,55 грн. та 120
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Свої вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»,
обґрунтував тим, що відповідно до
укладеного договору № ОDDВАК01140066 від
25.05.2006 відповідач ОСОБА_2 отримала
кредит у розмірі 10284 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11,52% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 25.05.2011.

Посилаючись на порушення ОСОБА_2
умов укладеного договору та ст.ст.526, 527,
530, 1054, 1050 ЦК України ПАТ КБ «Приватбанк»
просив стягнути з неї заборгованість
за кредитом у сумі 1685,18 доларів США;
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом 760,05 доларів США;
заборгованість по комісії за
користування кредитом у сумі 375,95
доларів США та пеню за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором у
сумі 743,70 доларів США, що загалом
становить 28483,39 грн.

В судовому засіданні, як
зазначено в рішенні суду, представник
ПАТ КБ «Приватбанк» пояснень не
надавав, оскільки подав заяву із
клопотанням розглядати справу без його
участі у справі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не
визнала та звернулася до суду із
зустрічним позовом, в якому просила
припинити зобов'язання по поверненню
коштів за кредитним договором №
ОDDВАК01140066 від 25.05.2006, нею із ПАТ КБ
«Приватбанк», у зв'язку із його
виконанням та стягнути з ПАТ КБ
«Приватбанк» на користь ОСОБА_2 20000
гривень в якості компенсації за
заподіяну їй моральну шкоду.

Заперечуючи проти позову ПАТ КБ
«Приватбанк» та обґрунтовуючи
зустрічний позов відповідач ОСОБА_2
зазначила , що 25.05.2006 вона уклала із ПАТ
КБ «Приватбанк» кредитний договір №
ОDDВАК01140066, відповідно до умов якого
отримала кредит на покупку автомобіля
марки ВАЗ 21104, 2006 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, у розмірі 10284
долара США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 11,52% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 25.05.2011.

У забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
25.05.2006 вона уклала із Банком
(Заставодержатель) договір застави №
ОDDВАК01140066/А, за яким передала у заставу
ПАТ КБ «Приватбанк» вищезазначений
автомобіль.

На протязі двох років вона
справно виконувала свої обов'язки за
договором кредиту, але в 2008 році у
зв'язку із погіршенням матеріального
стану вже не мала можливості
сплачувати платежі у повному обсязі.

З метою запобігання виникнення
заборгованості за договором та
відповідно до пункту 22 договору
застави № ОDDВАК01140066/А вона передала
належний їй автомобіль за актом
приймання співробітникам ПАТ КБ
«Приватбанк» ОСОБА_6 та ОСОБА_4
Одночасно 03.02.2009 вона надала ОСОБА_4
довіреність за правом передоручення
(реєстровий № 159), посвідчену приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, якою
уповноважила його бути її
представником з питань розпорядження
автомобілем, в тому числі з правом
продажу, в забезпечення її зобов'язань
за договором кредиту.

25.02.2009 співробітник ПАТ КБ
«Приватбанк» ОСОБА_4 зняв автомобіль з
обліку для його реалізації. 22.04.2009 на
підставі договору купівлі-продажу
автомобіль був відчужений на користь
ОСОБА_8 за 10 (десять) грн. ОСОБА_9, який
діяв від імені ОСОБА_2 в порядку
передоручення, наданого ОСОБА_4

Відповідно до п.п.2.1 та 22 Договору
застави № ОDDВАК01140066/А від 25.05.2006
початкова ціна заставленого
автомобіля становить 5142 долара США, а
фактично автомобіль був проданий ПАТ
КБ «Приватбанк» за іншу ціну, ніж
вказана в договорі купівлі-продажу, а
саме за 6091,52 долари США, оскільки ПАТ КБ
«Приватбанк» за період після
відчуження автомобіля зарахував на
кредитний рахунок ОСОБА_2 29.04.2009 - 1313,15
доларів США; 08.10.2009 - 1833,11 доларів США та
2945,26 доларів США.

Між тим, ПАТ КБ «Приватбанк» не
повідомив відповідачку про відчуження
належного їй автомобіля та зарахування
коштів на її кредитний рахунок, не
зважаючи на її звернення до банку, та
11.08.2010, 13.09.2010, 14.09.2010 почав надсилати
ОСОБА_2 листи, вимагаючи сплати
заборгованості за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 посилалася на
виконання своїх зобов'язань за
договором кредиту з дня реалізації
автомобіля, а саме з 22.04.2009, та просила
їх припинити на підставі ст. ст.598 ч.1, 599
ч.1 ЦК України.

Також ОСОБА_2, посилаючись ст.11 ч.1,
ч.2 п.2 «з», 21, 22 Закону України «Про
захист прав споживачів», просила суд
стягнути на її користь з ПАТ КБ
«Приватбанк» 20000 грн. за заподіяну їй
моральну шкоду, пов'язану із порушенням
відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» її
права споживача під час дії кредитного
договору, оскільки банк на її вимогу не
надавав їй відомості щодо суми коштів,
за яку був реалізований автомобіль;
платіжні документи про зарахування
коштів від продажу автомобіля;
розрахунок заборгованості за кредитом
на час звернення. Також відповідач
здійснив оцінку автомобіля, яка не
передбачена умовами договору, та не
повідомив про її результати.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк»
зустрічний позов не визнав, в своїх
запереченнях зазначав , що між
сторонами був укладений кредитний
договір № ОDDВАК01140066 від 25.05.2006 та
договір застави № ОDDВАК01140066/А від
25.05.2006 автотранспортного засобу для
забезпечення повернення кредитних
коштів.

З 05.06.2008 ОСОБА_2 не змогла
виконувати умови кредитного договору в
частині своєчасного повернення
кредитної заборгованості, а тому
передала банку предмет застави.

Автомобіль був проданий за
бажанням ОСОБА_2 працівником банку
ОСОБА_4 на підставі наданої нею
довіреності, яка не зобов'язує банк
надавати позивачу документи, які
пов'язані та підтверджують продаж
автомобіля.

Початкова ціна автомобіля
складає 4098 доларів США на підставі
п.п.1.1 кредитного договору та п.2
договору застави, а реалізований за
ціною 4778,37 доларів США, що значно
більше, ніж указано в договорі застави.

08.10.2009 заборгованість відповідача
перед банком погашена частково у
зв'язку із реалізацією відповідачем
предмета застави. Після реалізації
автомобіля заборгованість позивача
перед банком по тілу кредиту склала
1568,09 доларів США, тобто коштів не
вистачило для погашення
заборгованості по кредиту.

Відповідачу не відомі обставини,
за яких в біржовій угоді зазначена ціна
продажу автомобіля у 10 гривень.

Оскільки коштами не було погашено
повністю всю суму заборгованості, то
зобов'язання не виконано належним
чином позичальником ОСОБА_2, у якої
виникла нова заборгованість, яка
підлягає стягненню з неї. Банк
зазначає, що повідомляв позивача після
реалізації автомобіля про наявність
простроченої заборгованості по
кредитному договору.

Також ПАТ КБ «Приватбанк»
зазначав, що ОСОБА_2 не довела підстав
для відшкодування моральної шкоди,
передбачених ст.1167 ЦК України та
постановою пленуму ВС України від
31.03.1995 № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

Рішенням Суворовського районного
суду м. Одеси від 17 вересня 2012 року у
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариство комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості відмовлено.

Суд задовольнив частково позов
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк», третіх осіб ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про припинення зобов'язання за
кредитним договором та стягнення
моральної шкоди.

Суд припинив зобов'язання ОСОБА_2
по поверненню коштів за кредитним
договором № ОDDВАК01140066, укладеним з
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк» 25 травня
2006 року з 22 квітня 2009 року.

Суд стягнув з Публічного
акціонерного товариство комерційний
банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 15000
(п'ятнадцять тисяч) гривень в якості
компенсації за заподіяну моральну
шкоду.

Не погодившись з рішенням суду
позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подав
апеляційну скаргу на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 17 вересня 2012 року, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов
банку, посилаючись на порушення норм
матеріального права та на не
дослідження судом всіх доказів по
справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог, наданих доказів і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст.303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
ПАТ КБ «Приватбанк» та частково
задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 25.05.2006
ОСОБА_2 уклала із ПАТ КБ «Приватбанк»
кредитний договір № ОDDВАК01140066,
відповідно до умов якого отримала
кредит на покупку автомобіля марки ВАЗ
21104, 2006 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, у розмірі 10284 долара США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11,52% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 25.05.2011.

25.05.2006 ОСОБА_2 уклала із ПАТ КБ
«Приватбанк» договір застави №
ОDDВАК01140066/А, за яким передала у заставу
ПАТ КБ «Приватбанк» вищезазначений
автомобіль.

З виписки з рахунку НОМЕР_2,
виданої за період з 25.05.2006 по 04.10.2011
вбачається, що на виконання умов
договору кредиту відповідачка
відповідача ОСОБА_2 здійснювала
платежі з 09.06.2006 по 30.10.2008.

Загальна сукупна сума сплачених нею
коштів до 30.10.2008 становить 6614,7 доларів
США (09.06.2006 - 205 доларів США; 05.07.2006 - 202
долара США; 08.08.2006 - 202 долара США; 08.09.2006 -
202 долара США; 09.10.2006 - 202 долара США;
10.11.2006 - 202 долара США; 08.12.2006 - 202 долара
США; 05.01.2007 - 202 долара США; 12.02.2007 - 202
долара США; 12.03.2007 - 202 долара США; 10.04.2007 -
202 долара США; 10.05.2007 - 202 долара США;
07.06.2007 - 202 долара США; 11.07.2007 - 202 долара
США; 07.08.2007 - 202 долара США; 29.08.2007 - 249
доларів США; 06.09.2007 - 202 долара США; 09.10.2007
- 202 долара США; 08.11.2007 - 201,48 доларів США;
11.12.2007 - 202 долара США; 09.01.2008 - 202 долара
США; 11.02.2008 - 202 долара США; 12.03.2008 - 202
долара США; 10.04.2008 - 202 долара США; 12.05.2008 -
202 долара США; 12.06.2008 - 11,74 долара США;
26.06.2008 - 202 долара США; 28.07.2008 - 202 долара
США; 04.08.2008 - 500 доларів США; 19.08.2008 - 200
доларів США; 23.09.2008 - 201,48 доларів США;
30.10.2008 - 200 доларів США).

Ст.589 ЦК України передбачає, що у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із представленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Пункт 22 договору застави №
ОDDВАК01140066/А від 25.05.2006 передбачає право
на звернення стягнення на предмет
застави за вибором Заставодержателем,
зокрема шляхом продажу
Заставодержателем предмету застави з
укладенням договору купівлі-продажу з
третьою особою-покупцем або на
публічних торгах; шляхом
безпосереднього продажу конкретному
покупцю, в тому числі з правом
укладання Заставодержателем договору
купівлі-продажу предмету застави від
імені заставодавця.

За актом приймання ОСОБА_2
передала автомобіль, який предметом
застави, ПАТ КБ «Приватбанк», від імені
якого діяли його співробітники ОСОБА_4
та ОСОБА_6

Відповідно до умов пункту 22
договору застави 03.02.2009 ОСОБА_2 надала
ОСОБА_4, який був співробітником ПАТ КБ
«Приватбанк», довіреність (реєстровий
№ 159), посвідчену приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, якою уповноважила його
бути представником з питань
розпорядження автомобілем, в тому
числі з правом його продажу, в
забезпечення її зобов'язань за
кредитним договором.

Дії ОСОБА_2 були обумовлені
неможливістю виконувати свої
зобов'язання за кредитним договором та
наміром у спосіб, передбачений
договором кредиту та договором
застави, виконати зобов'язання по
поверненню кредитних коштів.

25.02.2009 співробітник ПАТ КБ
«Приватбанк» ОСОБА_4 зняв автомобіль з
обліку для його реалізації, що
підтверджується листами Управління
Державтоінспекції УМВС України в
Одеській області від 28.07.2011 та від 29.11.2011
№ 7/2-2252.

Ст.582 ЦК України передбачає, що
оцінка предмета застави здійснюється у
випадках, встановлених договором або
законом.

Оцінка предмета застави
здійснюється заставодавцем разом із
заставодержателем відповідно до
звичайних цін, що склалися на момент
виникнення права застави, якщо інший
порядок оцінки предмета застави не
встановлений договором або законом.

Пункт 22 Договору застави № ОDDВАК01140066/А
від 25.05.2006 передбачає, що при зверненні
стягнення на предмет застави в
позасудовому порядку Заставодержатель
встановлює початкову ціну предмету
застави у розмірі 50% від повної
вартості згідно п.2.1 цього договору,
тобто суми 10284 долара США.

Відтак, початкова ціна договору
застави належного відповідачці ОСОБА_2
автомобіля повинна становити 5142 долара
США (із рахунку 10284 долара США : 100% х 50%).

Суд першої інстанції не погодився
з твердження представника позивача, що
автомобіль був проданий за 4778,37 доларів
США, оскільки відчуження автомобіля
може у будь-якому випадку відбутися за
ціною не меншою, ніж встановлена
пунктами 2.1 та 22 Договору застави №
ОDDВАК01140066 від 25.05.2006, тобто 5142 долара
США, вартість оцінки не відповідає
умовам договору та оцінці, визначеній у
звіті. Крім того, проведення оцінки
автомобіля з метою його продажу не
передбачено договором застави та
кредитним договором.

22.04.2009 на підставі договору
купівлі-продажу автомобіль був
відчужений на користь ОСОБА_8 за 10
(десять) гривень гр. ОСОБА_9, який діяв
від імені ОСОБА_2 в порядку
передоручення, наданого ОСОБА_4, що
підтверджується листами Управління
Державтоінспекції УМВС України в
Івано-Франківській області від 02.12.2011 №
16/3435 та від 22.02.2012 № 16/540.

Таким чином, судом першої
інстанції встановлено, що ціна
автомобіля, яка зазначена у договорі
купівлі-продажу автомобіля, не
відповідає початковій ціні продажу,
встановленій у договорі застави №
ОDDВАК01140066 від 25.05.2006. З таким висновком
погоджується і суд апеляційної
інстанції.

Крім того, з виписки з
рахунку НОМЕР_2 відповідача ОСОБА_2 за
період з 25.05.2006 по 04.10.2011 вбачається, що
після відчуження автомобіля кошти у
розмірі 10 (десять) грн. взагалі не були
перераховані співробітниками банку на
кредитний рахунок відповідачки.

Судом першої інстанції
встановлено, що через 5 днів, тобто
29.04.2009, ПАТ КБ «Приватбанк» зарахував
на кредитний рахунок відповідача
ОСОБА_2 кошти у сумі 1313,15 доларів США, та
через 5,5 місяців, тобто 08.10.2009, на її
рахунок банк двома платежами зарахував
1833,11 доларів США та 2945,26 доларів США, що
загалом становить суму 6091,52 долара США,
що підтверджується цією ж випискою з
рахунку НОМЕР_2 за період з 25.05.2006 по
04.10.2011.

На підставі досліджених
документів суд першої інстанції дійшов
до висновку, що не можливо достовірно
встановити фактичну ціну, за яку ПАТ КБ
«Приватбанк» продав належний
відповідачу ОСОБА_2 автомобіль,
оскільки ціна його продажу (10 грн.)
значно відрізняється від суми коштів,
які фактично були зараховані на
рахунок ОСОБА_2 (6091,52 долара США).

Також суд першої інстанції дійшов
висновку, що за відчуження автомобіля
ПАТ КБ «Приватбанк» фактично отримав
суму не менше ніж 6091,52 долара США, яку в
інтересах ОСОБА_2 несвоєчасно
зарахував на її кредитний рахунок, що
підтверджується випискою з рахунку
НОМЕР_2 відповідача ОСОБА_2 за період з
25.05.2006 по 04.10.2011.

Пунктом 5.3 Кредитного договору
встановлено, що його припинення
здійснюється відповідно до діючого
законодавства.

Суд першої інстанції дійшов
висновку, що отримання ПАТ КБ
«Приватбанк» від ОСОБА_2 автомобіля з
подальшою його реалізацією та
перерахуванням грошових коштів у сумі
6091,52 долара США на її кредитний рахунок
є доказом повного виконання
відповідачкою своїх зобов'язань по
поверненню кредиту та сплати процентів
та інших платежів перед ПАТ КБ
«Приватбанк» за кредитним договором №
ОDDВАК01140066 від 25.05.2006 з дати відчуження
автомобіля, тобто 22.04.2009, а тому вірно
застосував до встановлених ним
правовідносин ст.ст.1054, 598 ч.1, 599 ч.1 ЦК
України, відповідно до яких
зобов'язання припиняються частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом та
проведеним належним чином.

В апеляційній скарзі
представник ПАТ КБ «Приватбанк» не
спростував ці висновки суду першої
інстанції та не навів нових доказів,
які б достатньо та достовірно
підтверджували, що вартість
реалізованого автомобіля є
недостатньою для виконання в повному
обсязі ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним
договором № ОDDВАК01140066 від 25.05.2006.

Також суд першої інстанції
встановив, що ПАТ КБ «Приватбанк»
надсилав ОСОБА_2 листи, в яких станом на
11.08.2010 ОСОБА_2 запропоновано сплатити
заборгованість у сумі 523,33 долара США;
станом на 13.09.2010 - пропозиція сплатити
заборгованість у сумі 571,83 долара США;
станом на 13.09.2010 - пропозиція сплатити
заборгованість у сумі 575,48 доларів США;
станом на 14.09.2010 - пропозиція сплатити
заборгованість у сумі 566,98 доларів США,
ці суми значно менше від суми вимоги,
зазначеній у першій позовній заяві
банку від 25.06.2010, яка подана раніше цих
листів. Також суд не прийняв їх в
якості належних доказів доведеної
заборгованості, оскільки вони були
надіслані банком відповідачці ОСОБА_2
після спливу строку більше 1 року 4
місяців після відчуження банком
належного їй автомобілю, та з цих
листів не можливо встановити дату, з
якої виникла ця заборгованість та її
детальний розрахунок стосовно тіла
кредиту, відсотків, комісії тощо.

В судовому засіданні в апеляційному
суді представник ОСОБА_2 зазначив, що
сума кредиту, яка підлягає сплаті,
становить 10 482 долари США. Згідно
виписки з рахунку НОМЕР_2 за період з
25.05.2006 по 04.10.2011 сума сплачених коштів,
які зараховані на рахунок ОСОБА_2
станом на 19.10.2010 становить 12855 доларів
США, тобто значно більше, ніж сума, що
підлягає поверненню відповідно до умов
кредитного договору, та свідчить про
виконання ОСОБА_2 зобов'язання за
кредитним договором в повному обсязі. З
таким доводом погоджується і судова
колегія.

Також суд першої інстанції було
встановлено, що під час дії кредитного
договору позивач ПАТ КБ «Приватбанк»
порушив права відповідачки ОСОБА_2 як
споживача, оскільки ПАТ КБ
«Приватбанк» порушив права ОСОБА_2 як
споживача та його вина полягає у
розпорядженні працівниками банку
заставленим автомобілем всупереч
умовам кредитного договору та договору
застави, що стосуються визначення ціни
предмета застави під час його
реалізації; здійсненням банком
перерахуванням грошей на кредитний
рахунок ОСОБА_2 без достатнього
підтвердження їх походження,
зарахування грошей на кредитний
рахунок після збігу тривалого строку
після реалізації автомобіля, що може
впливати на безпідставне виникнення
заборгованості, ненадання відомостей
про оцінку належного їй автомобіля для
перевірки відомостей про погашення
заборгованості та здійснення дій на її
вимогу щодо перевірки стану
розрахунку.

На підставі цих фактів суд першої
інстанції застосував до цих
правовідносин ст.ст.11, 21 ч.1 п.8, ст.22
Закону України «Про захист прав
споживачів», ст.1167 ЦК України, рішення
Конституційного Суду України по справі
№ 1-26/2011 від 10.11.2011.

Між тим, судова колегія вважає, що
до цих правовідносин необхідно
застосувати ст.23 ч.3 ЦК України, яка
передбачає, що розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого
або позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи ступінь вини позивача,
встановлену судом першої інстанції, та
принцип розумності і справедливості,
судова колегія вважає, що розмір
відшкодування моральної шкоди з ПАТ КБ
«Приватбанк» на користь ОСОБА_2 може
бути зменшений до 10 000 гривень.

Інші наведені апелянтом доводи
стосовно правомірності стягнення
моральної шкоди не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
дають підстав для висновку щодо
порушення судом норм матеріального
права.

Таким чином, на підставі
наведеного, судова колегія, враховуючи
доводи апеляційної скарги, вважає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, вірно встановив
правовідносини, що виникли між
сторонами, а доводи апеляційної скарги
не можуть бути прийняті до уваги
викладене, оскільки вони не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 209,307 ч.1 п.3,309,316,319
ЦПК України судова колегія -

В И Р
І Ш И Л А

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК - відхилити.

Рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 17 вересня 2012
року в частині стягнення моральної
шкоди з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь
ОСОБА_2 - змінити , зменшивши розмір
стягнення моральної шкоди до 10 000
(десяти тисяч гривень.)

В іншій частині рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 17 вересня 2012 року - залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення , однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
О.В. Оверіна

Судді

О.Г.Журавльова

К.П.
Мартинова