Гайворонський районний суд
Кіровоградської області
м.Гайворон, вул.Воровського, 3
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2014 року Гайворонський
районний суд Кіровоградської області в
складі:

головуючого суді - Поліщук В.В.,

при секретарі - Діхтяренко М.Ф.,

з участю представника позивача -
адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Гайвороні справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
встановлення земельного сервітуту,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Гайворонського
районного суду Кіровоградської
області з позовом до ОСОБА_5 про
встановлення земельного сервітуту.

Позов мотивований тим, що йому, ОСОБА_4,
на праві приватної власності належить
житловий будинок з господарськими
спорудами за адресою: АДРЕСА_1 що
підтверджується копією свідоцтва від
21.11.12 р. про право власності на нерухоме
майно. Разом із житловим будинком у
його користуванні знаходиться
присадибна земельна ділянка для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд.

В указаному житловому будинку він
проживає з 1982 року, що підтверджується
відміткою про прописку в паспорті.
Будинок обладнаний каналізацією з
виводом у вигрібну яму.

По-сусідству з ним, в будинку по АДРЕСА_2
проживає ОСОБА_5.

До грудня 2011 року, вказані будинки були
єдиним двоквартирним житловим
будинком з однією адресою: АДРЕСА_1 та
земельною ділянкою. При будівництві
цього двоквартирного будинку в 60-70х
роках, для обслуговування його квартир
була споруджена єдина каналізаційна
яма (вигріб), яка до серпня 2012 року була
об'єктом користування кожного жителя
цього будинку, тобто перебувала на
земельній ділянці спільного
користування, що підтверджується
довідкою Будинкоуправління ДУ-16,
виданою в 1998 році. У 1992 році, він викупив
з державної власності квартиру в
указаному житловому будинку, що
підтверджується копією договору
купівлі продажу житла від 02.07.1992 року.

22.12.2011 року, рішенням №401 Гайворонської
міської ради, двоквартирному житловому
будинку по АДРЕСА_1 було надано статус
житлового будинку садибного типу та
виділено в окремі домоволодіння з
присвоєнням присадибним земельним
ділянкам окремих адрес, а саме: АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2 Попередньо, рішенням
Гайворонської міської ради №411 від
08.09.2011 року йому та відповідачу було
встановлено площу земельних ділянок по
фактичному користуванню.

В результаті встановлення міською
радою площ земельних ділянок, спільна
вигрібна яма виявилась на присадибній
земельній ділянці відповідача, яка
одержавши державний акт на право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_2 протиправно позбавила його
можливості користуватись спільною
каналізаційною ямою, штучно перекривши
каналізаційну трубу, між їхніми
земельними ділянками та заборонивши
доступ до вигрібу.

22.11.2013 року, за його зверненням,
комісією у складі начальника відділу
регіонального розвитку,
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Гайворонської райдержадміністрації,
начальника земельного відділу
Гайворонської міської ради,
завідуючого сектором землеустрою та
ринку земель, відділу Держземагенства
у Гайворонському районі проведено
обстеження житлових будинків та
присадибних земельних ділянок по
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 За результатами
проведеного обстеження комісією
складено Акт з план-схемою земельних
ділянок в якому зазначено, що нормальне
господарське обслуговування та
використання ОСОБА_4 своєї садиби по
АДРЕСА_1 м. Гайворон неможливе без
каналізаційної ями, якою багато років
користувався останній і яка на даний
час знаходиться на земельній ділянці
АДРЕСА_2 що належить гр. ОСОБА_5.

З огляду на це, він позбавлений
можливості нормального господарського
обслуговування та використання своєї
садиби без каналізаційної ями, доступу
до якої з вересня 2013 року, не має.

Відповідно до ст.381 ЦК України, садибою
є земельна ділянка разом з
розташованими на ній житловим
будинком, господарсько-побутовими
будівлями, наземними і підземними
комунікаціями, багаторічними
насадженнями.

В силу ч.1 ст. 401 ЦК України, право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут); або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Статтею 98 ЗК України визначено, що
право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Згідно з ч.1 ст.100 ЗК України, сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду. У
разі недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту (ч.3 ст.402 ЦК
України).

Оскільки, домовленості між ним та
відповідачем щодо встановлення
земельного сервітуту для вільного
доступу, користування та
обслуговування вигрібної ями, яка
знаходиться на земельній ділянці
ОСОБА_5 досягнуто не було, він змушений
звертатись до суду з вимогами
встановлення постійного безоплатного
сервітуту на право користування
вигрібною ямою, яка знаходиться на
присадибній земельній ділянці ОСОБА_5 в
судовому порядку.

Будь-які інші способи для задоволення
його потреб у нормальному
господарському обслуговуванні та
використанні своєї садиби, окрім як
встановлення земельного сервітуту на
право користування вигрібною ямою, яка
знаходиться на земельній ділянці
ОСОБА_5. відсутні.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позов підтримав повністю та просить
його задовільнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні
заперечила проти позову, надала
заперечення в якому вказала, що позовні
вимоги ОСОБА_4 є незаконними,
безпідставними та необгрунтованими,
оскільки останній не надав суду
належних та допустимих доказів, якими
мотивує обставини, викладені у
позовній заяві, а тому вважає, що
необхідно відмовити позивачу в
задоволенні позову в повному обсязі з
наступних підстав:

Дійсно 22.12.2011 р., рішенням №401
Гайворонської міської ради,
двоквартирному житловому будинку по
АДРЕСА_1 було надано статус житлового
будинку садибного типу та виділено в
окремі домоволодіння з присвоєнням
присадибним ділянкам окремих адрес, а
саме: позивачу ОСОБА_4 - АДРЕСА_1, їй
відповідачу - АДРЕСА_2

В свій час жилий будинок до 21.08.2 012 р.,
знаходився на земельній ділянці, яка не
була приватизована жодним із власників
будинку, і вони здійснювали фактичне
користування земельними ділянками, не
маючи при цьому встановлених
актами земельного законодавства
підстав для наявності прав щодо
володіння, користування та
розпорядження вказаними земельними
ділянками.

В зв'язку з цим, нею було подано заяву,
технічні матеріали та документи,
розмір земельної ділянки до
Гайворонської міської ради про
передачу її у власність, яка перебувала
у її користуванні. Рішенням
вісімнадцятої сесії міської ради від
14.06.2012 р. їй було передано у власність
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2
загальною площею 775,0 кв.м. яка була в її
користуванні.

Позивач в своїй позовній заяві пише
неправду щодо досудового врегулювання
з укладання сервітуту. Натомість, вона,
з метою уникнення будь-яких спірних
питань під час розроблення проекту
відведення земельної ділянки,
погодження його з необхідними
державними органами та органами
місцевого самоврядування. А також
складання проекту землеустрою, що
посвідчують право на земельну ділянку,
погодила з позивачем зовнішні межі між
їхніми ділянками, що підтверджуються
його підписами, як на план-схемі
земельної ділянки, так і в акті про
встановлення та погодження в натурі
меж земельної ділянки від 02.07.2012 р.
Жодних умов про встановлення обмежень
у користуванні її ділянкою та
встановлення земельного сервітуту з
боку позивача до цього часу висунуто не
було.

Крім того, в порушення вимог ч.2 ст.401 ЦК
України, ч.1 ст. 98 ЗК України, позивачем,
не надано документів, що посвідчують
його право власності або право
користування земельною ділянкою.
Рішення міської ради від 08.09.2011 р. про
встановлення площі присадибної
ділянки позивачу не є таким документом,
а тому є прямою підставою, згідно
Закону, у відмові в позові.

Також позивачем не надано жодних
доказів того, що нормальне
використання земельної ділянки, якою
він користується неможливе без
обтяження сервітутом її земельної
ділянки, оскільки є можливість
альтернативного варіанту, а саме
встановлення вигрібної ями у позивача
на подвір'ї, тим більше, що площа його
земельної ділянки дозволяє це зробити
і становить 873,0 кв.м., що на 98 кв.м.,більша
ніж її.

Вимагаючи безоплатного сервітуту
позивачем, взагалі не враховано її
витрати щодо сплати земельного
податку, утримання прибудинкової
території, сплата коштів за вивіз
нечистот, тощо в частині тієї площі на
якій він хоче встановити сервітут.

Слід враховувати і той факт, що
установленням позивачу постійного та
безоплатного земельного сервітуту
щодо користування вигрібною ямою
та її обслуговування, скільки яма
знаходиться на її земельній ділянці та
належить їй на праві власності,
позивачу надається право на обмежене
користування певною частиною чужої
земельної ділянки, а фактично
позбавляє її, власника, права
користування частиною земельної
ділянки, яка її належить.

Крім того, позивачем не надано
технічної документації обтяженої
земельної ділянки щодо проїзду
спеціалізованого транспортного засобу
для відкачування нечистот, що
дозволить ідентифікувати обтяжену
частину ділянки, скільки, ст.99 ЗК
України встановлено, що сервітут на
право проїзду по чужій земельній
ділянці може бути встановлений лише у
випадку наявності на земельній ділянці
відповідного шляху.

Крім того, обов'язковою умовою для
встановлення земельного сервітуту є
неможливість задоволення потреб особи,
яка вимагає встановлення сервітуту в
інший спосіб. Якщо, такий спосіб існує,
а саме позивач має можливість будувати
вигрібну яму у себе на подвір'ї, позовні
вимоги про встановлення земельного
сервітуту не підлягають задоволенню.

Ініціатором такого "відокремлення"
їхніх ділянок першим виступив позивач,
який ще влітку 1997 року перекрив
водопостачання її земельної ділянки,
Хоча згідно довідки будинкоуправління
від 12.08.1998 р., яку надав позивач:
"водопровод является объектом
пользования каждого жильца". В
результаті чого вона змушена була
провести на свою земельну ділянку
окреме водопостачання, не вимагаючи
встановлення сервітуту.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню.

В судовому засіданні знайшли
ствердження слідуючі фактичні
обставини справи та відповідні їм
правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_4
проживає та є власником житлового
будинку по АДРЕСА_1 Відповідачка ОСОБА_5
проживає та є власницею житлового
будинку по АДРЕСА_2

До грудня 2011 року вказані будинки були
єдиним двохквартирним житловим
будинком з однією адресою АДРЕСА_1 та
земельною ділянкою.

При будівництві вказаного будинку для
обслуговування квартир була
споруджена єдина каналізаційна яма
(вигрібна), яка була об'єктом
користування кожного жильця цього
будинку. Після приватизації земельної
ділянки відповідачкою вигрібна яма
опинилась на її земельній ділянці і
вона штучно перекрила позивачу
каналізаційну трубу та заборонила йому
доступ до вигрібної ями мотивуючи тим,
що він має можливість побудувати
вигрібну яму на своїй земельній
ділянці. Зазначені обставини
визнаються сторонами і
підтверджуються долученими до справи
документами.

Оскільки позивач по справі ОСОБА_4
користувався вигрібною ямою і
каналізацією до розділу земельної
ділянки на дві і їх приватизації то
відповідно до ст.ст. 98-100 ЗК України він
має право вимагати земельного
сервітуту для обслуговування
вигрібної ями яка знаходиться на
земельній ділянці, що перебуває у
власності відповідачки ОСОБА_5

Вказані обставини підтверджуються
актом від 22.11.2013 року ( а.с. 19-21) та
довідкою ( а.с. 14) від 12.08.1998 року згідно
яких вигрібна яма та водопровід
являється об'єктом спільного
користування кожного жильця будинку.

Згідно ст. 402 ЦК України у разі
недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи яка вимагає
встановлення сервітуту.

При таких обставинах позов підлягає
задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд
стягує з відповідача на користь
держави -243,60 грн. судового збору .

Керуючись ст.ст. 401, 402 ЦК України,

ст.ст. 98-100 ЗК України,

ст.ст. 88, 209, 213-215 ЦПК України,
-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
встановлення земельного сервітуту
задовільнити.

Встановити ОСОБА_4 який проживає
АДРЕСА_1 постійний, безоплатний
сервітут на право вільного доступу,
користування та обслуговування
каналізаційної споруди (вигрібної ями),
яка знаходиться на присадибній
земельній ділянці для обслуговування
будинку та господарських споруд по
АДРЕСА_2 що перебуває у власності
ОСОБА_5.

Для забезпечення, ОСОБА_4 права
вільного доступу, користування та
обслуговування каналізаційної споруди
(вигрібної ями), розташованої на
земельній ділянці ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_2 зобов'язати ОСОБА_5 демонтувати
перешкоду у вигляді штучного заслону
каналізаційної труби між точками А і Б,
надавши ОСОБА_4 право користування,
обслуговування та вільного доступу до
вигрібної ями згідно з точками А, Б, В
позначеними на схемі присадибних
земельних ділянок по АДРЕСА_1 АДРЕСА_2
яка є додатком до акту комісійного
обстеження від 22 листопада 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 243
гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Кіровоградської області через суд
першої інстанції (Гайворонський
районний суд), шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення .

Суддя:
В. В. Поліщук

Дата документу 05.02.2014