АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1599/14 Справа № 2-346/11
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л.Г. Доповідач -
Дерев'янко О.Г.Категорія 20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.

при секретарі: Філіній Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 грудня 2012 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
завдатку, матеріальної та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У червні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з вказаним позовом до
відповідачів про стягнення завдатку,
матеріальної та моральної шкоди.
Згідно неодноразово уточнених
позовних вимог зазначала, що 17.10.2002 року
між нею та ОСОБА_3, яка діяла за
довіреністю, було досягнуто угоди про
купівлю-продаж домоволодіння АДРЕСА_1
за 4300 доларів США та підписаний договір
про завдаток, згідно з якого вона
передала ОСОБА_3 300 доларів США, при
цьому відповідно договору, у разі
відмови продавця від продажу
домоволодіння, завдаток підлягає
поверненню у подвійному розмірі.

З дозволу ОСОБА_3 у жовтні 2002 року вона
вселилася в домоволодіння, та у зв'язку
з чисельними скритими недоліками
домоволодіння в період з 24.10.2002 року по
14.03.2003 року виявились, про які ОСОБА_3 не
її повідомила, власними силами
здійснила ремонт всередині будинку,
облаштували нову колонку для води,
виклали зливну яму, провели в будинок
воду та зробили інші роботи по
облаштуванню домоволодіння, на що
витратила значні кошти, тому позивачка
просила стягнути з відповідачів
витрати у сумі - 5 144,14 грн., подвійну суму
завдатку з урахуванням індексу
інфляції в розмірі - 47 715,92 грн., моральну
шкоду - 70000грн.(а.с.64-66)

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 грудня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
завдатку, матеріальної та моральної
шкоди - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на користь ОСОБА_2 2 397 грн. 90 коп. авансу
та 137,00 гривень судових витрат, а всього
2 534.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
197 грн. 60 коп. судового збору на користь
держави.

В іншій частині позову - відмовлено
(а.с.85-86).

В апеляцiйнiй скарзi позивачка
ОСОБА_2 ставить питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового по
суті позовних вимог, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норми
матеріального та процесуального права
(а.с.89-92).

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегiя суддiв вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
виданого 21.01.2003 року Четвертою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою. Такі документи
в матеріалах справи відсутні, проте
сторонами ці обставини не
заперечуються.

18.10.2002 року відповідачами ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, (тобто до отримання свідоцтва
про право на спадщину), видано
доручення ОСОБА_3 на одержання
свідоцтва про право на спадщину на
майно, що залишилося після смерті
ОСОБА_6, яке складалось з спірного
домоволодіння, а також розпоряджатися
житловим будинком. (а.с. 13)

17.10.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
укладено договір про завдаток,
відповідно до якого ОСОБА_3 отримала
від ОСОБА_2 1590 грн. що еквівалентно 300
доларів США. Завдаток отримано ОСОБА_3 з
метою зобов'язання укласти в
подальшому договір купівлі-продажу
будинку АДРЕСА_1 за ціною 22 790 грн., що
еквівалентно 4300 доларів США, після
підготовки документів. (а.с.12)

Проте як після отримання свідоцтва на
спадщину, так і в подальшому
договір-купівлі-продажу між сторонами
укладено не було, хоча ОСОБА_2 стала
проживати у будинку, та проживає по цей
час.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 ЦК (в редакції 1963
року) яка діяла на час правовідносин,
грошова сума, що видається однією з
договірних сторін у рахунок належних з
неї за договором платежів другій
стороні на підтвердження укладання
договору й на забезпечення його
виконання (завдаток), залишається у
другої сторони, якщо укладений договір
не був виконаний з вини сторони, що дала
завдаток. Коли ж відповідальною за
невиконання укладеного договору є
сторона,я кА одержала завдаток, вона
повинна повернути його другій стороні
в подвійному розмірі.

Правила частини другої статті 195 ЦК (1963
р.) про залишення завдатку особі, яка
його одержала, або стягнення з неї
подвійної суми завдатку
застосовується в тих випадках, коли між
сторонами було укладено договір, але
він не виконується з вини якоїсь із
сторін. У тих випадках, коли сторони
домовились укласти договір, але
відповідно його не оформили, сплачені в
рахунок виконання договору платежі
повертаються в тому розмірі, в якому
вони давались.

Під час розгляду справи апеляційним
судом, позивачкою ОСОБА_2 зазначалось,
що сума завдатку передавалась
відповідачці у гривнях, саме у розмірі
1590 грн. та не повернута.

Крім того, вбачається, що рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20.11.2006 року, залишеним
ухвалою Верховного Суду України від
27.04.2007 року, скасовано рішення суду
першої інстанції від 23.05.2006 року, та
усунуто перешкоди ОСОБА_5, ОСОБА_4 в
користуванні домоволодінням АДРЕСА_1
та виселено з домоволодіння ОСОБА_2,
ОСОБА_7 без надання іншого житлового
приміщення.

Відмовлено ОСОБА_2, ОСОБА_7 у
задоволенні позову щодо визнання права
власності на спірний будинок. Цим же
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області
встановлено, що кошти сплачені ОСОБА_2 у
жовтні 2002 року в рахунок купівлі
будинку є авансовою сумою.

За цих обставин суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив позивачці у
задоволенні вимог щодо визнання
дійсною угоди завдатку від 17.10.2002 року.

Разом з цим колегія суддів вважає, що
посилання суду першої інстанції у
рішенні про те, що грошова сума за
укладеним між сторонами договору
завдатку передавалась у доларах США не
відповідають дійсності та суперечить
укладеному між сторонами договору, в
якому сторонами зазначено, що кошти
передано та отримано саме у гривнях. За
цих обставин посилання ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_8 про отримання
коштів у доларах США також прийняти не
можна.

Задовольняючи частково позов,
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
отриманий від ОСОБА_3 аванс до
теперішнього часу не повернули, а тому
в цій частині позовні вимоги є
обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що розмір
стягнутого судом першої інстанції
авансу підлягає зменшенню до 1590 грн.,
оскільки суд першої інстанції
помилково виходив з доведеності сплати
авансових коштів у доларах США, а саме у
розмірі 300 дол. США, та за цих обставин
перевів ці кошти у гривні по курсу НБУ.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до позову, ОСОБА_2 зазначала
про необхідність застосування правил
ст.. 623 ЦК України та стягнення з
відповідачів завданих їй збитків.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції обґрунтовано відмовлено
позивачці у стягненні з відповідачів
збитків у розмірі 5144,14 грн., оскільки
доказів що підтверджують понесення цих
збитків на ремонтні роботи у спірному
будинку позивачкою не надано.
Матеріали справи таких даних також не
містять.

Надані позивачкою квитанції (а.с.39-42) на
суму 2735,84 грн. також це не
підтверджують, а тому підстави для
переоцінки рішення суду в цій частині,
його зміні або скасування колегія
суддів не вбачає.

Позивачкою не надано суду доказів
погодження з власниками будинку
необхідності виготовлення зливної ями,
тому суд обґрунтовано відмовив
позивачці у стягнення з відповідачів 200
грн. за виконані роботи. За цих же
обставин суд обґрунтовано відмовив
позивачці у стягнення з відповідачів
вартості газового котла, який
встановлено позивачкою в будинку без
дозволу власників, та яким сама
користується, оскільки продовжує
проживати у будинку.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив
ОСОБА_2 в частині стягнення з
відповідачів суми авансу з урахуванням
індексу інфляції, та вважає такі вимоги
позивачки необґрунтованими, оскільки
норми ст.. 214 ЦК (1963 року) та ч.2 ст. 625 ЦК
України на яку посилається позивачка,
щодо сплати боргу з урахуванням
установленого індексу інфляції
поширюються лише на випадки
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи договору про завдаток,
сторонами не обумовлено час повернення
отриманої ОСОБА_3 грошової суми, тому
підстави вважати порушення
відповідачами грошового зобов'язання
відсутні.

Висновок суду першої інстанції про
відсутність правових підстав для
задоволення позову в частині стягнення
подвійної суми завдатку з урахуванням
індексу інфляції на 31.12.2010 року (а.с.65) у
сумі 11343,92 грн., та подвійної залікової
ставки НБУ на кількість днів
прострочки - 36372 грн. відповідає вимогам
закону, тому в цій частині апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
стягнення з відповідачів на її користь
моральної шкоди є обґрунтованим,
оскільки такі вимоги позивачки не
ґрунтуються на законі.

Доводи апелянта в частині незаконності
відмови судом першої інстанції у
стягненні на її користь витрат 5144,14
грн., а також індексу інфляції є
безпідставними, тому задоволенню не
підлягають.

Відповідно до рішення суду першої
інстанції, судом встановлено, що ОСОБА_3
передала отриманий від ОСОБА_2 аванс
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ці обставини
відповідачами не спростовано, а
рішення суду в цій частині не
оскаржено.

Тому колегія суддів вважає за
необхідне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 грудня
2012 року в частині розміру стягнутого
авансу змінити, зменшити розмір
стягнутого солідарно з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 авансу до 1590
грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 грудня 2012 року в частині розміру
стягнутого авансу змінити, зменшити
розмір стягнутого солідарно з ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 авансу до
1590 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та протягом двадцяти днів може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: