Справа №489/5336/13-ц 05.02.2014 05.02.2014 05.02.2014
Провадження №22-ц/784/167/14
Провадження №22-ц/784/167/13
інстанції Кокорєв В.В.
Доповідач апеляційного суду Тищук Н.О.
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2014 року

місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Колосовсько С.Ю.

суддів: Тищук Н.О., Локтіонової О.В.,

при секретарі судового засідання
Рудніку Є.М.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, його представника
- ОСОБА_4,

представника третьої особи - Довгої
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 28 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_6, що також діє
в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7,
ОСОБА_3, ОСОБА_8, третя особа служба у
справах дітей Ленінського району
Миколаївської міської ради про
усунення перешкод шляхом вселення,
порядку користування квартирою, -

у с т а н о в и л а:

09 липня 2013 року ОСОБА_9 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 в інтересах
своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_3, про вселення та
визначення порядку користування
квартирою. В обґрунтування позову
посилалась на ті обставини, що є
власником ? частини спірної квартири,
однак відповідач, замінивши замки на
вхідних дверях, чинить перешкоди в
користуванні квартирою їй та її трьом
дітям. З урахуванням площі квартири,
кількості осіб, які мають право
проживати в ній, їх віку та статі,
позивачка просила визначити порядок
користування спірною квартирою,
виділивши кімнату площею 14,9 кв.м. у її
користування разом із дочками ОСОБА_7
та ОСОБА_3, кімнату площею 13,9 кв.м. у
користування відповідачу та його
спільному з позивачкою сину ОСОБА_8

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 28 листопада 2013
року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просив його
скасувати через порушення норм
матеріального та процесуального права
під час його ухвалення, та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. Зазначав, що перешкод в
користуванні квартирою не чинив, а
позивачка сама виїхала із спірної
квартири в 2010 році, не приймає участі в
поточному ремонті та утриманні
квартири, не сплачує комунальних
послуг. Зауважив, що долі подружжя в
спільному нерухомому майні
визначались без урахування інтересів
дітей, а тому він не згодний з тим, що
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 має проживати в
його кімнаті і з тим, що позивачка
забезпечує житлом свою доньку від
першого шлюбу - ОСОБА_7

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши наведені в скарзі
доводи та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що спірне
майно знаходиться у спільній частковій
власності позивача та відповідача.
Крім того, частки власників спірного
майна не можуть бути виділені в натурі,
а тому існують усі підстави для
визначення порядку та усунення
перешкод у користуванні квартирою, з
урахуванням інтересів неповнолітніх
дітей.

З висновком суду в частині
усунення перешкод у користуванні
квартири шляхом вселення позивачки з
дітьми слід погодитись, оскільки вони є
мотивованими та обґрунтованими. Що
стосується визначення порядку
користування квартирою, колегія суддів
вважає висновок суду помилковим та
необґрунтованим.

Так, відповідно до ст. ст. 41, 47
Конституції України та ст. 9 ЖК України
державою гарантовано право
громадянина на власність та житло.

Власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Усі
суб'єкти права власності є рівними
перед законом. Власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Право власності (володіння,
користування, розпорядження) може бути
обмежено чи припинено або власника
може бути зобов'язано надати право
користування його майном іншим особам
лише у випадках і в порядку,
встановленому законом. Право власності
є непорушним.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

На квартиру, яка є об'єктом права
власності розповсюджується такий же
правовий режим. Зокрема, громадяни, які
мають у приватній власності квартиру,
користуються нею для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право володіти,
користуватися та розпоряджатися цією
власністю на свій розсуд: продавати,
дарувати, заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Квартири, що є у приватній
власності громадян, не можуть бути в
них вилучено, а власника не може бути
позбавлено права користування
квартирою, крім випадків, установлених
законодавством України. Якщо квартира
є об'єктом права спільної часткової
власності, то зазначені положення
стосуються усіх співвласників.

За ст. 358 ЦК України та п. 14 постанови
Верховного Суду України № 20 від 22
грудня 1995 року "Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності" - право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. При цьому, кожен із них має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі недосягнення
співвласниками згоди про таке, спір
вирішується судом за такими ж
правилами. При цьому квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири.

У протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони в рівних частках є
співвласниками квартири АДРЕСА_1.
Квартира складається із двох житлових
кімнат - площею 14,9 та 13,9 кв. м., а також
коридору, вбиральні, ванної кімнати,
кухні, кладової, веранди.

Визначаючи порядок користування
квартирою і передавши в користування
ОСОБА_9 житлову кімнату площею 14,9 кв. м.,
що на 1 кв. м. більше від розміру кімнати,
яка передана в користування ОСОБА_3, суд
відійшов від принципу рівності,
порушив право сторін на власність і
погіршив житлові умови відповідача, що
є неприпустимим.

Крім того, колегія суддів вважає, що
з врахуванням інтересів сторін та
відносин, які склались між ними,
неможливо виділити у користування
дітей певні кімнати, не порушуючи їх
права.

Суд першої інстанції не звернув
належної уваги на вимоги статті 358 ЦК
України, зокрема на наслідки
неможливості передачі в користування
частини майна, яка відповідає частці в
спільній власності, та не обґрунтував
виділення у користування позивача
кімнати, розмір якої перевищує її
ідеальну частку. Оскільки рішення суду
в цій частині позовних вимог не
відповідає вимогам цивільного
законодавства, воно підлягає
скасуванню з ухваленням рішення про
відмову в задоволенні позовної вимоги
про визначення порядку користування
квартирою.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 28 листопада 2013
року - скасувати в частині вимог ОСОБА_6
про визначення порядку користування
квартирою і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді