АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1237 /2014
інстанції - Юзькова О.Л.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Головне
управління юстиції у місті Києві про
усунення від права на спадкування;

за апеляційною скаргою ОСОБА_5,
поданою представником ОСОБА_3

на ухвалу Шевченківського
районного суду м.Києва від 25 жовтня 2013
року

в с т
а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного
суду м.Києва від 25.10.2013 року відкрито
провадження у справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_5, третя особа: Головне
управління юстиції у місті Києві про
усунення від права на спадкування.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3,
діючи в інтересах ОСОБА_5, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та направити справу до Шевченківського
районного суду міста Києва для
вирішення питання про підсудність
справи Шевченківському районному суду
міста Києва.

Апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість постановленої судом
ухвали. Зазначає, що оскаржувана ухвала
постановлена без перевірки судом
компетенції суду щодо розгляду справи
з іноземним елементом, з порушенням
вимог ЦПК України. Отже, на думку
апелянта, оскаржувана ухвала
постановлена судом з порушенням правил
підсудності та підлягає скасуванню.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача ОСОБА_3
підтримав подану апеляційну скаргу,
посилаючись на доводи, викладені в ній.
Представник позивача ОСОБА_2
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
постановленої судом ухвали, просив суд
залишити її без змін. Позивач ОСОБА_4,
відповідач ОСОБА_5, представник третьої
особи Головного управління юстиції у
м.Києві в судове засідання не з'явились,
про час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином. Неявка
вказаних осіб в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постановленої ухвали в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.312 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

Дійсно, відповідно до положень ч.1 ст.414
ЦПК України підсудність судам України
цивільних справ з іноземним елементом
визначається цим кодексом, законом, або
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
міжнародне приватне право» іноземний
елемент - ознака, яка характеризує
приватноправові відносини, що
регулюються цим Законом, та
виявляється, зокрема, в тому, що хоча б
один учасник правовідносин є
громадянином України, який проживає за
межами України, іноземцем, особою без
громадянства або іноземною юридичною
особою;

В якості обґрунтування своїх доводів
представник відповідача посилається
на положення Закону України «Про
міжнародне приватне право», зокрема на
те, що підсудність спору за участі
іноземного елемента визначається,
згідно ст. 75 вказаного Закону, на момент
відкриття провадження у справі.

Одночасно слід зазначити, що
підставами визначення підсудності
справ з іноземним елементом, згідно ст.
76 ЗУ «Про міжнародне приватне право», є
наступні випадки:

1) якщо сторони передбачили своєю
угодою підсудність справи з іноземним
елементом судам України, крім випадків,
передбачених у статті 77 цього Закону;

2)якщо на території України відповідач
у справі має місце проживання або
місцезнаходження, або рухоме чи
нерухоме майно, на яке можна накласти
стягнення, або знаходиться філія або
представництво іноземної юридичної
особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди,
якщо її було завдано на території
України;

4) якщо у справі про сплату аліментів
або про встановлення батьківства
позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди
позивач - фізична особа має місце
проживання в Україні або юридична
особа - відповідач - місцезнаходження в
Україні;

6) якщо у справі про спадщину
спадкодавець у момент смерті був
громадянином України або мав в Україні
останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для
подання позову, мала місце на території
України;

8) якщо у справі про визнання безвісно
відсутнім або оголошення померлим
особа мала останнє відоме місце
проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження
стосується особистого статусу або
дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина
України, який за кордоном діє як
дипломатичний агент або з інших
підстав має імунітет від місцевої
юрисдикції, відповідно до міжнародного
договору не може бути порушена за
кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство
боржник має місце основних інтересів
або основної підприємницької
діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом
України та міжнародним договором
України.

Питання виключної підсудності судам
України справ з іноземним елементом
врегульовані статтею 77 Закону України
«Про міжнародне приватне право». Так,
зокрема, підсудність судам України
справ з іноземним елементом є
виключною у наступних випадках:

1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник
спір, знаходиться на території України;

2) якщо у справі, яка стосується
правовідносин між дітьми та батьками,
обидві сторони мають місце проживання
в Україні;

3) якщо у справі про спадщину
спадкодавець - громадянин України і мав
в ній місце проживання;

4) якщо спір пов'язаний з оформленням
права інтелектуальної власності, яке
потребує реєстрації чи видачі
свідоцтва (патенту) в Україні;

5) якщо спір пов'язаний з реєстрацією
або ліквідацією на території України
іноземних юридичних осіб, фізичних
осіб - підприємців;

6) якщо спір стосується дійсності
записів у державному реєстрі, кадастрі
України;

7) якщо у справах про банкрутство
боржник був створений відповідно до
законодавства України;

8) якщо справа стосується випуску або
знищення цінних паперів, оформлених в
Україні;

9) справи, що стосуються усиновлення,
яке було здійснено або здійснюється на
території України;

10) в інших випадках, визначених
законами України.

Як вбачається із наведених вище
положень чинного законодавства
України, то дана справа спір
відноситься до категорії справ з
іноземним елементом, при чому на дану
справу поширюються вимоги Закону
України «Про міжнародне приватне
право» саме в аспекті підсудності
такої справи суду України, оскільки
справа є справою про спадщину, а
спадкодавець є громадянином України,
нерухоме майно, щодо якого виник спір,
знаходиться на території України, і, до
того ж, підставою позову стала подія,
яка мала місце на території України.

Що ж до підсудності справи саме
Шевченківському районному суду міста
Києва, то слід додатково зауважити на
те, що спадкодавець помер на території
Шевченківського району міста Києва,
при цьому нерухоме майно, виявлене під
час ведення спадкової справи,
знаходиться також на території
Шевченківського району міста Києва.

Отже, твердження апелянта про
порушення судом норм процесуального
права, а саме норм підсудності справи,
на думку суду, є необґрунтованими, а
посилання апелянта на те, що
оскаржувана ухвала постановлена без
перевірки судом компетенції суду щодо
розгляду справи з іноземним елементом,
з порушенням вимог ЦПК України, є
недоведеними та не підтверджені
належними та допустимими доказами по
справі, оскільки доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, відкриваючи
провадження у вказаній справі, суд
першої інстанції діяв згідно норм
процесуального закону.

Виходячи з вищевикладеного,
колегія приходить до висновку, що
ухвала відповідає вимогам закону.
Підстав для її скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.2 ст.307, п.1
ч.1 ст.312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану
представником ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м.Києва від 25 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: