Ухвала

іменем україни

12 лютого 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», треті особи: відділ державної
виконавчої служби Запорізького
районного управління юстиції,
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті
особи: відділ державної виконавчої
служби Запорізького районного
управління юстиції, приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_2, про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від
29 липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 23 жовтня 2013 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Як установлено судом, 15 липня 2008 року
між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», а згодом - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна», укладений кредитний договір
№ CNL-201/188/2008, за умовами якого
ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 124 тис.
доларів США строком до 15 липня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
за цим кредитним договором 15 липня 2008
року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк»
укладено договір іпотеки № PCNL-201/188/2008,
за яким в іпотеку передана земельна
ділянка загальною площею 0,22 га,
кадастровий номер :08:001:0765, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_1

Статтею 589 ЦК України передбачено, що в
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставо,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно із чч. 1, 3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до положень ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення.

В цьому документі зазначається стислий
зміст порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушенного зобов'язання у
не менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 88 Закону України «Про
нотаріат» та п. 284 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 року
№ 1172.

Строки, протягом яких може бути вчинено
виконавчий напис, обчислюються з дня,
коли у стягувача виникло право
примусового стягнення боргу.

Із наданих нотаріусом суду документів
вбачається, що до заяви ПАТ «ОТП Банк»
про вчинення виконавчого напису були
надані: копія кредитного договору від 15
липня 2008 року № CNL-201/188/2008, оригінал
договору іпотеки від 15 липня 2008 року №
PCNL-201/188/2008, оригінал досудової вимоги
про погашення заборгованості за
кредитним договором та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки в разі невиконання цієї вимоги,
оригінал поштового повідомлення про
вручення вимоги 07 грудня 2009 року
особисто боржнику, розрахунок суми
боргових зобов'язань станом на 26 жовтня
2009 року.

Зазначене свідчить про те, що нотаріус
пересвідчився в безспірності суми
заборгованості, належному письмовому
повідомленні боржника про
необхідність погашення суми
заборгованості, попередженні про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в разі невиконання цієї вимоги та
додержання встановленого строку для
усунення порушення.

Зазначені документи є належним
підтвердженням безспірності вимог про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у зв'язку з невиконанням зобов'язань за
кредитним договором.

Крім того, безспірність суми
заборгованості, що зазначена у
виконавчому напису, підтверджена
дослідженим судом заочним рішенням
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
30 червня 2010 року, яке набрало законної
сили 05 вересня 2010 року, яким з ОСОБА_1 та
поручителя ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП
Банк» стягнуто солідарно суму боргу за
зазначеним кредитним договором станом
на 27 травня 2010 року в розмірі 1 101 747 грн 46
коп., що складалася із: 959 824 грн 19 коп. -
заборгованість за тілом кредиту, 116 748
грн 19 коп. - проценти, нараховані за
період з 16 липня 2009 року до 15 лютого 2010
року, 25 175 грн 07 коп. - пеня за період з 16
липня 2009 року до 26 листопада 2009 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що зазначені судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права;
наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від
29 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 23 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель