Ухвала

Іменем України

05 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ткачука О.С. Колодійчука В.М.
Фаловської І.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 03 жовтня 2011 року
та ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 26 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2010 року ПАТ КБ «Надра»
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що відповідно до
умов кредитного договору від 14 грудня
2007 року ОСОБА_4 отримала кредитні кошти
у розмірі 150 тис. доларів США. На
забезпечення виконання умов
кредитного договору банк того ж дня
уклав із ОСОБА_5 договір поруки. У
результаті порушення умов кредитного
договору за ОСОБА_4 утворилася
заборгованість, яку вона та її
поручитель відмовились виплачувати у
добровільному порядку. Враховуючи
викладене, позивач просив стягнути з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором у розмірі 1 256 288
грн. 52 коп.

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 03 жовтня 2011 рок,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
26 листопада 2013 року, стягнуто з ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» 1 256
288 грн. 52 коп. кредитної заборгованості.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов, суди на підставі
належним чином оцінених доказів, які
подані сторонами (ст. 212 ЦПК України),
дійшли до правильного висновку про те,
що у результаті неналежного виконання
умов кредитного договору за ОСОБА_4
утворилася заборгованість, а у банка
виникло право на дострокове повернення
усієї суми кредиту. При цьому ОСОБА_5 як
поручитель ОСОБА_4 відмовився у
добровільному порядку сплачувати її
заборгованість.

Доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують і стосуються
переоцінки доказів належним чином
досліджених судами першої та
апеляційної інстанцій.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Сумського районного суду
Сумської області від 03 жовтня 2011 року
та ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 26 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ткачук О.С. Колодійчук В.М.
Фаловська
І.М.