2/258/1/14 2-658/11
№ 2/258/1/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Донецьк
16 січня
2014 року

Кіровський районний суд м. Донецька у
складі судді Сидорова Є.І., при
секретарі Нестеренко П.Г., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення строку
позовної давнини, визнання договору
дарування удаваною угодою, поділ
спільно нажитого майна та визнання
права власності на ?? частину майна, та
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_18 про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
поновлення строку позовної давнини,
визнання договору дарування удаваною
угодою, поділ спільно нажитого майна та
визнання права власності на ? частину
майна, в якому вказала, що вона
перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 19 січня 2002
року по 18 червня 2007 року. Від шлюбу
мають двох неповнолітніх дітей -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період спільного проживання з
відповідачем за спільні кошти був
придбаний будинок за 4815 грн.
Оформленням документів займався
відповідач ОСОБА_2 Після придбання
будинку їх родина зареєструвалась в
ньому, як в місці постійного проживання
за адресою: АДРЕСА_1.

Після розірвання шлюбу вона та діти
продовжують проживати у будинку.
Відповідач через деякий час пішов із
родини та проживає окремо від них. За
час спільного проживання та після
розірвання шлюбу, нею постійно
вносяться грошові кошти у будинок,
проводиться ремонт будинку,
оплачуються комунальні послуги,
суттєво благоустроюється прилегла
територія до нього.

Влітку 2010 р. їй стало відомо що
відповідач з метою позбавити її права
власності, таємно від неї, уклав з
ОСОБА_3 договір дарування, згідно якого
він передав у дар ОСОБА_2 будинок.
Договір дарування фактично приховав
договір купівлі-продажу будинку,
оскільки відповідач раніше з ОСОБА_3
знайом не був, а тому причин у ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 дарувати та приймати у дар
нерухоме майно не було. Крім того,
ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 гроші у сумі
4815 грн., що також підтверджує факт
удаваної угоди.

Відповідно до ст. 235 ЦК України перехід
права власності відповідачу
домоволодіння не за договором
купівлі-продажу, а за договором
дарування є удаваною угодою, що тягне
за собою визнання угоди недійсною.

Вважає будинок АДРЕСА_1 спільно нажити
майном подружжя, тому вона з
відповідачем ОСОБА_2 має право на ?
частину кожний.

Строк позовної давнини, позивачка
вважає, що нею не пропущений, оскільки
до літа 2010 року їй не було відомо, що її
право власності з боку відповідача
порушено, оскільки сімейні відносини
між ним були припинені у 2007 році.

Просить поновити пропущений строк
позовної давнини для звернення до суду
за захистом своїх прав та інтересів та
визнати причину пропуску строку
позовної давнини поважною, визнати
договір дарування будинку від 17.03.2003
року, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
удаваною угодою. Визнати договір
дарування будинку від 17.03.2003 р.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
договором купівлі-продажу
домоволодіння. Поділити спільно нажите
майно - будинок АДРЕСА_1, визнав за нею
право власності на ? частину
домоволодіння.

У свою чергу, ОСОБА_2 звернуся до суду із
зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_18 про виселення,
мотивуючи свої вимоги тим, що з 19 січня
2012 року по 18 червня 2007 року він
перебував у шлюбі з ОСОБА_1. Від шлюбу
мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
інваліда з дитинства.

Донька ОСОБА_6 проживала та
виховувалась з моменту народження до
оформлення у інтернаті № 2, з 2007 р. у
бабусі ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2.

Інвалід з дитинства ОСОБА_7 з моменту
народження та по теперішній час
проживає, виховується та знаходиться
на повному утриманні бабусі ОСОБА_8. З 17
березня 2003 року згідно нотаріально
посвідченого договору дарування на
праві власності йому належить жилий
будинок за адресою: АДРЕСА_1.

З дня оформлення договору дарування та
до 12 червня 2007 року він та ОСОБА_1
проживали у будинку АДРЕСА_1. З 12 червня
2007 року він проживає по цій вулиці у
АДРЕСА_3.

18 червня 2007 року їх шлюб з ОСОБА_1 був
розірваний, а 20 липня 2007 року він
зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 та згідно
свідоцтва про шлюб йому присвоєно
прізвище ОСОБА_2.

Від спільного життя з ОСОБА_9 вони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_7. До теперішнього часу у
будинку АДРЕСА_1, який належить йому на
праві власності, проживає та
користується жилим приміщенням ОСОБА_1,
яка не є членом його родини та
власником будинку.

У нього з ОСОБА_1 не було домовленості
про користування жилим приміщенням.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1, не
будучи членом його родини, без його
згоди проживає у його будинку та
користується жилим приміщенням. ОСОБА_1
не сплачує квартплату та комунальні
послуги по будинку, в результаті чого
виникла заборгованість.

Окрім ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1
проживають та користуються жилим
приміщенням з 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2
У колишнього члена його родини ОСОБА_1
немає права на вселення інших осіб у
будинок АДРЕСА_1 без його згоди як
власника будинку.

Крім того, ОСОБА_1 систематично вчиняє
різного роду скандали, виражається на
його адресу лайкою, принижує його,
створює перешкоди у користуванні
будинком, створює неможливі умови для
його проживання. Він не може
реалізувати право власності на жилий
будинок, який належить йому на праві
власності.

Просить виселити ОСОБА_1, ОСОБА_18 та
ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання
з'явилася, позовні вимоги підтримала,
зустрічні позовні вимоги не визнала,
суду надала пояснення аналогічні
вищезазначеним у позовній заяві,
додавши, що вона зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1. Вказаний будинок був
придбаний під час шлюбу між нею та
ОСОБА_2, але задля позбавлення її права
власності та можливості у подальшому
поділити спільно нажите майно, купівля
вказаного будинку була оформлена
договором дарування, а не договором
купівлі-продажу. Крім того, ОСОБА_2
сплатив продавцю ОСОБА_3 4815 грн. за
придбання будинку. Зустрічні позовні
вимоги не визнає, оскільки вона мешкає
у спірному будинку, несе витрати по
будинку, робить в ньому ремонт,
підтримує його у належному стані, тому
не може бути виселена. Крім того, іншого
житла вона немає. Щодо виселення зі
спірного житла ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
пояснила, що вказані особи в ньому
ніколи не мешкали та не мешкають, тому
не підлягають виселенню. Просила її
позовні вимоги задовольнити, а у
задоволенні зустрічних позовних вимог
- відмовити.

Представник позивача ОСОБА_11 в
судовому засіданні позовні вимоги
своєї довірительниці підтримав в
повному обсязі, суду пояснив, що в
період спільного проживання між
позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 за спільні кошти придбаний у
ОСОБА_3 будинок за 4815 грн., де вони
проживали своєю сім'єю з
неповнолітніми дітьми. Влітку 2010 р.
позивачу стало відомо, що відповідач з
метою позбавити її прав власності на
частку будинку уклав з ОСОБА_3 договір
дарування будинку. Хоча фактично між
ними була здійснена угода
купівлі-продажу будинку. При укладанні
договору дарування позивачка не була
присутня. У відповіді на судове
доручення ОСОБА_3 визнав факт продажу
ОСОБА_2 будинку за 4815 грн., оформлений на
прохання ОСОБА_2 договором дарування та
розпискою до договору про отримання
грошей. Договір, що встановлює
обов'язок обдарованого вчинити на
користь дарувальника будь-яку дію
майнового або не майнового характеру,
не є договором дарування. А отже,
укладена угода була не безоплатна,
оскільки відповідач ОСОБА_3 за будинок,
який він продав, отримав кошти в
розмірі 4815 грн. Таким чином, вважає, що
сторони домовилися про всі суттєві
умови договору купівлі-продажу майна
та відбулося повне його виконання, що
підтверджується об'єктивною
сукупністю матеріалів справи.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин. Якщо правочин, який насправді
вчинено, суперечить закону, суд ухвалює
рішення про встановлення його
нікчемності або про визнання його
недійсним. До удаваних правочинів
наслідки недійсності, передбачені
статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися
тільки у випадку, коли правочин, який
сторони насправді вчинили, є нікчемним
або суд визнає його недійсним як
оспорюваний. Вважає, враховуючи
обставини справи, що договір дарування
від 17.03.2003 р., згідно якого відповідач
ОСОБА_3 подарував, а відповідач ОСОБА_2
прийняв у дар будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, є удаваним, оскільки
укладався з метою приховати договору
купівлі-продажу вказаного будинку,
який насправді вчинили відповідач
(покупець) та відповідач (продавець).
Зовнішнє волевиявлення сторін при
укладанні даного договору дарування не
збігається з внутрішньою волею сторін,
оскільки відповідачі насправді бажали
укласти не договір дарування, а договір
купівлі-продажу. Вищевказаний будинок
є спільною власністю позивача та
відповідача ОСОБА_2 і у відповідності
зі ст. 60, 62, 69, 70 Сімейного Кодексу
України вони з мають право на ? частину
кожен. Строк позовної давності для
звернення до суду позивачкою не
пропущений, тому що до літа 2010 р. не
було відомо, що її право власності з
боку відповідача порушено.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
з'явився, позовні вимоги не визнав,
зустрічні позовні вимоги підтримав,
дав суду пояснення аналогічні
викладеним у зустрічній позовній
заяві, додавши, що його колишня дружина
ОСОБА_1 була зареєстрована у спірному
будинку АДРЕСА_1 у якості члена його
родини. У зв'язку із тим, що шлюб між ним
та ОСОБА_1 був розірваний у 2007 році, вона
перестала бути членом його родини та
підлягає виселенню разом із тими
особами, з якими вона мешкає у будинку
без його згоди ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Крім
того, ОСОБА_1 не лише самовільно
проживає у спірному будинку, але й
створює для нього неможливі умови
проживання, вчиняє скандали, принижує
його, навмисно створює перешкоди у
користуванні будинком. Вважає, що
ОСОБА_1 без поважних причин пропустила
строк на звернення до суду з даним
позовом, оскільки про факт належності
йому спірного будинку на праві
власності на підставі договору
дарування їй було відомо з червня 2007
року. Просив його зустрічні позовні
вимоги задовольнити, а у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в
повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_12 в
судовому засіданні доводи свого
довірителя підтримала в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, був допитаний окремим
дорученням, згідно якого позовні
вимоги ОСОБА_1 визнав, пояснив, що
будинок АДРЕСА_1 належав йому після
смерті його матері ОСОБА_13, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_8. З цих пір у будинку ніхто
не мешкав, будинок був розібраний та
знаходився у аварійному стані. Він з 1995
року мешкає у Харкові, тому виникла
необхідність з продажем будинку. Через
знайомих вийшов на ОСОБА_2. Оскільки
мались борги по утриманню будинку, він
отримав від ОСОБА_2 4815 грн., частина з
яких витрачена на погашення боргів,
інша - на особисті потреби. Будинок він
подарував ОСОБА_2 на підставі договору
дарування від 17 березня 2003 р.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
з'явився, позовні вимоги про його
виселення не визнав, пояснив, що у
спірному будинку АДРЕСА_1 не мешкає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
з'явився, позовні вимоги про його
виселення не визнав, пояснив, що у
спірному будинку АДРЕСА_1 не мешкає.

Суд, заслухав пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, оцінивши
надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в
їх сукупності, вважає, що позовні
вимоги та зустрічні позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі.
Від шлюбу мають двох неповнолітніх
дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб між сторонами розірваний 18 червня
2007 року, про що свідчить свідоцтво про
розірвання шлюбу.

17 березня 2003 року ОСОБА_2 отримав у дар
будинок АДРЕСА_1 від ОСОБА_3, що
підтверджується договором дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_15, реєстровий номер 659.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 14
травня 2003 року право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано
за ОСОБА_2.

20 липня 2007 року ОСОБА_2 уклав шлюб з
ОСОБА_16, та змінив прізвище з ОСОБА_2 та
ОСОБА_2.

Спірне домоволодіння було отримано у
дар ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі
з ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що вказане
домоволодіння є спільно нажитим майном
подружжя та підлягає поділу. Позивачка
ОСОБА_1 зазначає, що договір дарування
повинен бути визнаний удаваною угодою
з метою прикрити угоду договору
купівлі-продажу. Факт укладання саме
договору купівлі-продажу
підтверджується передачею ОСОБА_2
грошей у сумі 4815 грн. продавцю ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що дійсно
отримав від ОСОБА_2 гроші в сумі 4815 грн.
в рахунок продажу будинку, однак, угода
була оформлена договором дарування,
оскільки ОСОБА_3 було все одно яким
чином оформити угоду. Тому за проханням
ОСОБА_2 та його матері угода була
оформлена договором дарування.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 отримав в рахунок продажу
будинку 4815 грн. від ОСОБА_2

Однак, згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється у три
роки.

Судом встановлено, що договір
дарування спірного будинку укладений у
2003 році, а з позовними вимогами про
поновлення строку позовної давнини,
визнання договору дарування удаваною
угодою, поділ спільно нажитого майна та
визнання права власності на ? частину
майна позивачка ОСОБА_1 звернулась до
суду 13 грудня 2010 року, тобто сім років
після укладення спірного договору.

Посилання позивачки ОСОБА_1 на те, що
про існування вказаного договору вона
дізналась лише влітку 2010 року, тому
вважає причину пропуску строку
позовної давнини для звернення до суду
з даним позовом поважною, суд не
приймає до уваги, оскільки спірне
домоволодіння, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 було придбано у 2003 року. З того
часу вона проживає та зареєстрована у
спірному будинку, тому знає та могла
знати про існування договору
дарування.

У зв'язку із чим, суд вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про поновлення строку позовної
давнини, визнання договору дарування
удаваною угодою, поділ спільно
нажитого майна та визнання права
власності на ? частину майна, оскільки
позивачкою пропущений строк звернення
до суду з даним позовом.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2
до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про виселення,
суд не знаходить підстав для їх
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК
України. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Ч. 1 ст. 116 ЖК України передбачає, якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання із
ними в одній квартирі чи в одному
будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 мешкає у спірному будинку, несе
витрати по будинку, робить в ньому
ремонт, підтримує його у належному
стані, зареєстрована в ньому, тому не
може бути виселена. Крім того, іншого
житла вона немає.

Згідно ксерокопії паспорту ОСОБА_1
остання зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 не порушує умови
проживання, не руйнує та не псує жиле
приміщення, не використовує його не за
призначенням. У зв'язку із викладеним,
виселити ОСОБА_1 у суду немає
можливості.

Позовні вимоги щодо виселення ОСОБА_17,
ОСОБА_2 із спірного будинку АДРЕСА_1 не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні. Судом встановлено, що
відповідачі ОСОБА_17, ОСОБА_2 у спірному
будинку не мешкають. Тому суд вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
зустрічних позовних вимог про
виселення.

На підставі вищезазначеного, керуючись
ст. 116, 157 Житлового кодексу України, ст.
235, 257, 717 Цивільного кодексу України, ст..
10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення строку
позовної давнини, визнання договору
дарування удаваною угодою, поділ
спільно нажитого майна та визнання
права власності на ? частину майна -
відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_18
про виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення надруковано суддею
одноособово в одному примірнику в
кімнаті для нарад.

Суддя
Є.І. Сидоров