Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретарів Бондарчук М.В.,
Ликсової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який
діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа
Дніпровська районна в м. Києві державна
адміністрація про визнання такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням та зустрічним позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, який
діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом у
якому просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Вимоги мотивує тим, що він є опікуном
свого брата ОСОБА_2. Відповідачка
ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 1988
року, від якого у 1989 році народився син
ОСОБА_4 (відповідач, який змінив
прізвище на ОСОБА_4). У спірну квартиру
ОСОБА_3 прописалась 25.10.1988 року, а ОСОБА_4
- 20.10.1989 року. Після народження сина
ОСОБА_3 забрала дитину та всі свої речі
і добровільно залишила квартиру
АДРЕСА_1. Саме за ініціативою
відповідачки рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 21.01.1992 року
шлюб з ОСОБА_2 було розірвано.

У спірній квартирі відповідачі не
проживають з 1990 р., житлом не
цікавляться, не несуть витрат по оплаті
квартплати та комунальних послуг.
ОСОБА_2 отримує невелику пенсію, через
хворобу є непрацездатним і не має змоги
одноособово нести зазначені витрати. У
зв»язку з цим позивач просить визнати
відповідачів такими, що втратили право
користування вказаною квартирою з
посиланням на ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Відповідачами та ОСОБА_5 був поданий
зустрічний позов до ОСОБА_1, який діє в
інтересах недієздатного ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
житлом та вселення у квартиру АДРЕСА_1.

Вимоги зустрічної заяви мотивовані
тим, що ОСОБА_3 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 27.08.1988
року, у спірній квартирі проживала з
серпня 1988 року. Невдовзі ОСОБА_2 почав
виявляти неадекватну, агресивну
поведінку відносно оточуючих, у
зв»язку з чим був поставлений на облік
в ПНД. Спільне проживання з психічно
хворою людиною стало неможливим з 1988
року, тому розірвавши 21.01.1992 року шлюб,
ОСОБА_3 змушена була покинути квартиру
і переїхати до своєї матері ОСОБА_5, яка
проживає у двокімнатній квартирі
АДРЕСА_2. Через це ОСОБА_5 вимушена
обмежувати себе та свого чоловіка
ОСОБА_7 у користуванні належною їм на
праві спільної сумісної власності
вказаною квартирою, оскільки в одній
кімнаті з ними вимушений спати ОСОБА_4,
чим порушуються права ОСОБА_5 За таких
умов ОСОБА_4 після набуття повноліття
неодноразово намагався вселитися у
спірну квартиру, однак відповідач
перешкоджав такому вселенню під
приводом тяжкого стану ОСОБА_2 та
поганого санітарного стану квартири,
яка фактично є непридатною для
проживання. На словах ОСОБА_1
погоджувався на вселення ОСОБА_4 у
спірну квартиру за умови зняття з
реєстрації ОСОБА_3 В період ремісії
ОСОБА_2 повертається до квартири і веде
в ній антисоціальне життя, що ускладнює
з ним проживання. Відповідач багато
років не оплачує за житло, у зв»язку з
чим на 01.01.2012 року утворився борг в сумі
10 393 грн., який частково в сумі 1 852 грн. 42
коп. погасили ОСОБА_3 та ОСОБА_4 На праві
власності будь-якого житла ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 не мають, їхні доходи не
дозволяють наймати житло за ринковими
цінами. Тому позивачі за зустрічним
позовом просять суд примусово вселити
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1;
зобов»язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1
відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3, надати
дублікати ключів від вхідних дверей
квартири; заборонити ОСОБА_1 чинити
перешкоди в користуванні вказаною
квартирою відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3
(а.с. 66-69, т. 1).

Позивач за первісним позовом та його
представник ОСОБА_8 в судовому
засіданні підтримали позов ОСОБА_1 і
просили відмовити у задоволенні
зустрічного позову. При цьому ОСОБА_1
пояснив, що з 1988 року його брат ОСОБА_2
страждає на психічне захворювання,
став недієздатним; ОСОБА_4 за батьком не
доглядав, до нього не приходив, у
спірній квартирі відповідачі не
проживали, ремонт він там робив разів
чотири; до подачі позову перешкод у
проживанні відповідачам він не чинив,
замків не змінював. Вселитись у спірне
житло ОСОБА_4 намагався лише один раз у
лютому 2012 року вже після подачі позову.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8
пояснила, що спірну квартиру
відповідачка ОСОБА_3 залишила
добровільно у 1991 році, вселятись туди
відповідачі ніколи не намагались, лише
перша спроба була в лютому 2012 року вже
під час розгляду справи; після
досягнення повноліття син вже міг
проживати з батьком, але ні батьком, ні
квартирою не цікавився.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та їхній
представник ОСОБА_9; ОСОБА_5 в судовому
засіданні просили відмовити у
задоволенні первісного позову за
задовольнити зустрічний позов.

При цьому сторони у справі ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були допитані у якості
свідків.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що у нього з
батьком була домовленість про те, що
після закінчення навчання він буде
жити з батьком. Змалку він жив з матір»ю
у бабусі, в початкових класах інколи
ночував у батька, в подальшому
спілкувався з ним часто, сам його
перевідував. Поведінка батька завжди
була дивна, вид був неопрятним,
квартира була в поганому стані. Коли
він був у батька у січні-лютому 2012 року
щоб привести квартиру в порядок
побачив там позивача, який є його
дядьком, останній тоді його повідомив,
що батько хворий і він є опікуном. Коли
дізнався, що батько в психіатричній
лікарні, носив йому туди їжу. Дядько
поставив умову, що він вселиться у
спірну квартиру як батько одужає і
звідти випишеться його матір.
Повнолітнім він став у 2008 році,
навчався на стаціонарі в університеті
на контрактній основі, доходів не мав,
щоб привести спірну квартиру в порядок.
Школу він закінчив у 2006 році, а
університет влітку 2012 року. Він
намагався вселитися в квартиру з
міліцією, але не зміг туди попасти.

Свідок ОСОБА_3 засвідчила, що вона
розлучилась з ОСОБА_2 у 1992 році, проте зі
спірної квартири виїхала з сином
ОСОБА_4 у 1991 році, з того часу живуть у її
матері в двокімнатній квартирі. У
спірну квартиру ОСОБА_4 намагався
вселитися, однак сусіди не дали та
викликали міліцію. Про недієздатність
ОСОБА_2 дізналися лише під час розгляду
цієї справи. ОСОБА_2 періодично
приходив до сина ОСОБА_4, а ОСОБА_4
відвідував батька. Щоб не росли борги
за спірну квартиру до ЖРЕО за місцем
реєстрації вона та ОСОБА_4 в 90-х-2000-х
роках надавали довідки про те, що вони
платять квартплату за місцем свого
фактичного проживання. ОСОБА_4 закінчив
навчання на денному відділенні в
інституті легкої промисловості у 2012
році. Він, починаючи з зими 2011-2012 року,
двічі хотів вселитися у квартиру до
батька, однак не зміг. Її колишній
чоловік ОСОБА_2 постійно пояснював, що
квартира буде ОСОБА_4, він ніколи не
хотів виписати звідти сина. Вона звідти
виселилась через напружену обстановку.

Свідок ОСОБА_5 засвідчила, що ОСОБА_2
колишній чоловік її доньки ОСОБА_3, яку
з ОСОБА_4 зареєстрували у квартирі
АДРЕСА_1, у зв»язку з чим сваха отримала
трикімнатну квартиру на Троєщині та зі
своєю сім»єю виселились туди, після
чого у спірній квартирі залишились
жити ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4. У 1992 році
її донька розвелась із ОСОБА_2 і у
спірній квартирі не жила, після того
вже стало відомо про психічне
захворювання ОСОБА_2. Останній говорив
ще у 90-х роках, що квартира буде ОСОБА_4.
Про опікуна вони дізнались лише влітку
2013 року. ОСОБА_4 на початку 2013 року хотів
вселитись до батька, але йому не дали,
також намагались зайти у квартиру до
лютого 2012 року, але їх туди не впустили.
Вони вчотирьох мешкають у двокімнатній
квартирі, одну з яких займає ОСОБА_3, а в
іншій живе вона, її чоловік та ОСОБА_4.
Для того, щоб за спірну квартиру не
нараховували квартплату вони в ЖЕК
приносили довідки про проживання її
дочки та онука на АДРЕСА_2.

Судом також були допитані свідки з боку
позивача за первісним позовом.

Так, свідок ОСОБА_12 засвідчив, що ОСОБА_3
знала про хворобу свого чоловіка
ОСОБА_2, який є його (свідка) сином, її
прописали у спірній квартирі. Після
народження дитини ОСОБА_3 пішла з дому
до своєї матері, у квартирі по АДРЕСА_1
не жила і спірними житлом не
цікавилась. Коли хворів ОСОБА_2
відповідачі на нього уваги не звертали,
його здоров»ям не цікавились, весь
клопіт ліг на їхню сім»ю. ОСОБА_4 він не
бачив все життя, зустрілися лише в суді.
За квартирою відповідачі не дивились,
сплачували за житло вони, кожні 5 років
там робили ремонти.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є
сусідка ОСОБА_2, відповідачка після
народження дитини через декілька
місяців веселилась зі спірної
квартири, більше там не жила. ОСОБА_2
поводить себе нормально, він отримував
пенсію та носив гроші дитині, говорив,
що сину дає пенсію, а у неї та по людях
просив гроші. Ремонт у квартирі на
АДРЕСА_1 робив позивач ОСОБА_1, ОСОБА_2
тоді виносив сміття, говорив, що скоро
туди заселиться. ОСОБА_4 до свого батька
ніколи не приходив.

Свідок ОСОБА_15 засвідчив, що є сусідом
ОСОБА_2, знає його родичів, однак
відповідачів ніколи не бачив, лише на
суді; десь півроку тому відповідачі за
первісним позовом у спірну квартиру
хотіли вселитися, зламували двері, тому
викликали міліцію. У квартиру АДРЕСА_1
він заходить, там живе ОСОБА_2, доглядає
за ним його брат ОСОБА_1, в квартирі
зроблений ремонт. З ним ОСОБА_2
отримував пенсію.

Представник третьої особи
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації в судове
засідання не з»явився, третя особа суду
надала заяву з проханням розглянути
справу у відсутності представника
органу опіки та піклування та винести
рішення згідно чинного законодавства
України (а.с. 42, т. 2).

Суд, вислухавши пояснення сторін по
справі, їхніх представників, свідків,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступного.

Судом встановлено, що спірне жиле
приміщення - це двокімнатна квартира
АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Дніпровської районної Ради народних
депутатів м. Києва «Про закріплення і
обмін житлової площі, зміну договору
найму та внесення змін в попередні
рішення» № 891 від 26.11.1990 року,
відповідно до поданої заяви ОСОБА_2,
дозволено ЖЕК змінити договір найму
квартири АДРЕСА_1 та укласти його з гр.
ОСОБА_2 складом сім»ї якого: він,
дружина ОСОБА_3, син ОСОБА_4, брат ОСОБА_1,
невістка ОСОБА_16, батько ОСОБА_12, мати
ОСОБА_17, в зв»язку з вибуттям батьків
(а.с. 38, т.1).

ОСОБА_3 є колишня дружина ОСОБА_2, шлюб
між ними було розірвано 21.01.1992 року
(копія свідоцтва про розірвання шлюбу -
а.с. 8). ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який 31.10.2006 року
змінив прізвище на ОСОБА_4 (свідоцтво
про зміну імені - а.с. 35, 36, т. 1).

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 19 вересня 2008 року ОСОБА_2
визнано недієздатним з 1988 року та
призначено опікуном ОСОБА_1 (а.с. 39, т. 1).

Станом на 10.02.2012 року у спірній квартирі
були зареєстровані ОСОБА_2 та
відповідачі за первісним позовом
(довідка по формі № 3 - а.с. 6, т.1).

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 19 жовтня 2012 року, яке
залишене без змін ухвалою Апеляційного
суду м. Києва від 10 січня 2013 року,
первісний позов ОСОБА_1, який діє в
інтересах недієздатного ОСОБА_2 було
задоволено, визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_4
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1. В зустрічному позові ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відмовлено (а.с. 204-208,
238-241, т. 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 квітня 2013 року
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 19.10.2012 року та ухвала
Апеляційного суду м. Києва від 10.01.2013
року скасовані, справа направлена на
новий розгляд (а.с. 16-17, т. 2).

Судом безспірно встановлено, що ОСОБА_3
разом із сином ОСОБА_4 з 1991 року не
проживають у спірній квартирі та
мешкають за адресою АДРЕСА_2.

Статтею 71 Житлового кодексу України
визначено, що при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового
кодексу України» від 12.04.1985 р. N 2, у
справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив
право користування жилим приміщенням
(ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача
понад встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.
Наймачеві або членові його сім'ї, який
був відсутнім понад встановлений
законом строк без поважних причин, суд
вправі з цих мотивів відмовити в позові
про захист порушеного права (вселення,
обмін, поділ жилого приміщення тощо).

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3
та ОСОБА_4 посилаються на те, що їм не
було відомо про визнання недієздатним
ОСОБА_2, з останнім у них була
домовленість, що після закінчення
навчання ОСОБА_4 буде проживати з
батьком у спірній квартирі, ОСОБА_2
постійно говорив, що хоче залишити
квартиру сину.

Суд приймає до уваги дані пояснення,
оскільки в спростування зазначеного з
збоку позивача за первісним позовом
будь-яких доказів не надано, до того ж
за повідомленням Київської міської
психоневрологічної лікарні № 2 від
24.01.2014 року № 130, в наявній медичній
документації стосовно хворого ОСОБА_2
відсутня інформація про які-небудь
соціально небезпечні дії з його боку,
при огляді ОСОБА_2 20.01.2014 року він був
спокійний, впорядкований в поведінці
(а.с. 134, т. 2). Крім того, свідок ОСОБА_13
пояснила, що ОСОБА_2 поводить себе
нормально, він отримував пенсію та
носив гроші своєму сину, коли у спірній
квартирі робили ремонт ОСОБА_2 виносив
будівельне сміття, пояснював, що скоро
заселиться в квартиру; свідок ОСОБА_15
також засвідчив, що ОСОБА_2 з ним
самостійно отримував пенсію. Отже,
явного неадекватного поводження
ОСОБА_2 оточуючі його не спостерігали.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_4 був студентом Київського
національного університету технологій
та дизайну денної форми навчання,
закінчив університет 05.06.2012 року,
стипендію не отримував, навчався з
01.09.2007 року, з пояснень відповідача за
первісним позовом, на один рік він брав
академічну відпустку (довідка від
18.04.2012 р.; копії дипломів, додатки до
дипломів - а.с. 86 т.1; а.с. 62-68, т. 2 ).

Отже, оскільки ОСОБА_4 на момент вибуття
із квартири АДРЕСА_1 був малолітній, а в
подальшому за місцем проживання зі
своєю матір»ю навчався в школі, після
чого на денному відділенні вищого
навчального закладу, при цьому
працевлаштований не був та доходів не
отримував, за винятком з квітня по
вересень місяці 2008 року, суд вважає, що
вказані обставини являються поважною
причиною щодо не проживання
відповідача у спірній квартирі,
оскільки останній не міг себе
самостійно матеріально забезпечувати
та був фінансово залежний від своєї
матері на утриманні якої знаходився
(а.с. 60, 141, т. 2).

Крім того, ОСОБА_4 зв»язок зі спірною
квартирою не втрачав, оскільки до ЖРЕО
№ 402 подав довідки для не нарахування
оплат за час не проживання у квартирі
АДРЕСА_1 за місцем реєстрації ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на підтвердження їхнього
постійного мешкання за адресою АДРЕСА_2
за якою вони сплачували комунальні
послуги (довідки від 01.12.2006 року № 107,
від 15.02.2012 року № 4, 5, а.с. 41, 42). Після
отримання повідомлення від 18.01.2012 року
про наявну заборгованість за
житлово-комунальні послуги
відповідачі за первісним позовом
частково сплатили заборгованість
21.02.2012 року на загальну суму 1300 грн., що
підтверджується квитанціями (а.с. 49-51,
т.1).

ОСОБА_4 допитаний у якості свідка
пояснив, що взимку 2012 року він приїхав
до батька у спірну квартиру для
опорядкування квартири та з»ясування
наявного боргу, тоді батько дав згоду
на його проживання, проте коли про це
дізнався позивач останній у зв»язку з
цим почав кричати на ОСОБА_2

20.02.2012 року ОСОБА_4 звертався до
Дніпровського РУГУ МВС України в м.
Києві із заявою щодо чинення йому
ОСОБА_1 перешкод у проживанні в спірній
квартирі, за результатами розгляду
якої було винесено постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 23.02.2012 р. у зв»язку з наявними
цивільно правовими відносинами (а.с.
146-150, т. 2). Також у відмовних матеріалах
наявні письмові пояснення ОСОБА_4 від
28.02.2012 року у яких останній зазначає
про те, що його батько знаходиться на
лікуванні в лікарні імені Павлова,
доступу до квартири АДРЕСА_1 він не має,
дядько його не впускає до квартири, не
надає ключів та квитанцій, щоб він з
матір»ю зміг сплачувати комунальні
послуги (а.с. 156, 157, т.2).

Разом з тим, ухвала про відкриття
провадження у даній справі
постановлена 20 березня 2012 року, тобто
після намагання відповідача за
первісним позовом вселитися до спірної
квартири (а.с. 15, т.1).

Судом також не встановлено обставин,
які б свідчили про те, що поведінка та
інтереси ОСОБА_4 суперечать інтересам
його недієздатного батька ОСОБА_2, що
виключало б можливість задоволення
зустрічного позову в частині вимог
щодо ОСОБА_4

За викладених обставин суд вважає, що
ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі з
поважних причин, відповідач за
зустрічним позовом чинить йому
перешкоди у проживанні, іншого житла
ОСОБА_4 не має, тому зустрічний позов в
частині зобов»язання ОСОБА_1 не чинити
ОСОБА_4 перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 та вселення підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України, кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Разом з тим, суду не доведено обставин
того, що ОСОБА_3 не втратила інтерес до
спірного житла, намагалась туди
вселитись для проживання, що
підтверджено в судовому засіданні
самою ОСОБА_3, яка пояснила, що
вселитись хотів лише ОСОБА_4

Судом також встановлено, що з 1991 року
ОСОБА_3 мешкає у своєї матері за іншою
адресою. Доказів щодо бажання
проживати у спірній квартирі, несення
витрат по утриманню житла, догляду за
ним ОСОБА_3 не надано.

У зв»язку з цим суд вважає, що ОСОБА_3
слід визнати такою, що втратила право
на користування квартирою АДРЕСА_1.

Вимоги зустрічного позову в частині
зобов»язання ОСОБА_1 надати дублікати
ключів від вхідних дверей спірного
житла заявлені у спосіб, не визначений
законом, тому задоволенню не
підлягають.

Також слід зазначити, що права
позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_5
відповідачем ОСОБА_1 не порушувались,
вимог про усунення перешкод у
користуванні своєю власністю -
квартирою за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_5 не
заявляє, з позовом до ОСОБА_4, який
проживає разом з нею та її чоловіком у
одній кімнаті, про усунення перешкод у
користуванні житлом таабо виселення не
зверталась.

За викладених вище обставин, первісний
та зустрічний позов підлягають
задоволенню частково.

Згідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3, як
відповідачки за первісним позовом,
слід стягнути судовий збір в дохід
держави в сумі 107 грн. 30 коп. від сплати
якого позивач був звільнений, та з
відповідача за зустрічним позовом
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 необхідно
стягнути сплачений останнім судовий
збір в сумі 107 грн. 30 коп. (а.с. 93, т.1).

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.
ст. 9, 71, 72 ЖК України, п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового
кодексу України» від 12.04.1985 р. N 2, ст. ст.
10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, який діє в інтересах
недієздатного ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа Дніпровська районна в м.
Києві державна адміністрація про
визнання такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

В решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід
держави в сумі 107 (сто сім) грн. 30 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5
до ОСОБА_1, який діє в інтересах
недієздатного ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні квартирою та
вселення задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_1, який діє в
інтересах недієздатного ОСОБА_2 не
чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4
судовий збір в сумі 107 (сто сім) грн. 30
коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя