АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1367/2014
Головуючий 1 інст. -
Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: про виплату заробітної
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 27 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного
підприємства «Дара» про визнання
бездіяльності незаконною, про
зобов'язання видати наказ про
звільнення, про внесення запису в
трудову книжку, виплату середнього
заробітку за час затримки видачі
трудової книжки, -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2013 року ОСОБА_3, звернулась до суду з
вище зазначеним позовом, та просила суд
визнати бездіяльність відповідача
ОСОБА_5, заступника директора
приватного підприємства «Дара» (далі
по тексту ПП «Дара»), незаконною,
зобов'язати його видати наказ про її
звільнення з роботи, зробити
відповідний запис до трудової книжки
та виплатити середній заробіток за час
затримки трудової книжки.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 27.12.2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказане рішення, вважаючи
його необґрунтованим та таким, що
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
і ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, так як ОСОБА_4 під час
перевірки в Червонозаводському РВ ХМУ
ГУВС України в Харківській області
стверджував, що засновник та директор
фірми «Дара» ОСОБА_6 наказом від 08.05.2013
року призначала його заступником
директора фірми. Після смерті ОСОБА_6 за
період з 09 травня по жовтень 2013 року
ОСОБА_4, виконуючи обов'язки директора
ПП «Дара» звільнив 10 працівників, видав
їм трудові книжки, вчиняв інші дії, як
керівник ПП «Дара». Також апелянт
вважає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи та що
судом порушено норми матеріального
права, так як вона зверталася з позовом
не тільки до ОСОБА_4, але й до ПП «Дара»,
однак ОСОБА_4 фактично заволодів
документами та печаткою ПП «Дара»,
звернувся з позовом до батьків
загиблої ОСОБА_6, перешкоджаючи їм
вступити в права спадкоємців. Крім
того, трудову книжку вона отримала
31.10.2013 року без відповідного запису в
ній про звільнення.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача підтримала
апеляційну скаргу і просила її
задовольнити, постановивши нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, обговоривши
доводи сторін, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення скарги за
таких підстав.

Судом встановлено, сторонами не
оспорюється, підтверджується
відповідними матеріалами справи, що
позивач ОСОБА_3, 1988 року народження,
згідно наказу №12 від 02.08.2010 року
директора ПП «Дара» ОСОБА_6 була
прийнята на роботу вказаного
підприємства на посаду менеджера. (а.с.7,
47, 52,53).

09 травня 2013 року ОСОБА_6, яка була
одночасно і одноособовим власником і
директором ПП «Дара», померла. (а.с.27-4,
50).

10 травня 2013 року громадянин ОСОБА_4 за
власною ініціативою видав наказ №6 про
призначення самого себе виконуючим
обов'язки директора ПП «Дара» на
підставі власноручної заяви та факту
смерті директора ПП «Дара» ОСОБА_6
(а.с.48,49).

17 жовтня 2013 року ОСОБА_3 направила
рекомендованим листом на ім'я
виконуючого обов'язки директора ПП
«Дара» ОСОБА_4 заяву про звільнення її з
займаною нею посади менеджера за
власним бажанням. (а.с.61, 62,63).

29 жовтня 2013 року ОСОБА_4 видав наказ про
зупинення своєї роботи виконуючого
обов'язки директора ПП «Дара» за
власним бажанням, посилаючись на
призупинення діяльності ПП «Дара» у
зв'язку зі смертю єдиного власника
ОСОБА_6 (а.с.51).

31 жовтня 2013 року ОСОБА_3 отримала в ПП
«Дара» свою трудову книжку, в якій був
відсутній запис про звільнення з
роботи, а 18.11.2013 року звернулася до суду
з вказаним позовом, вказуючи, що ОСОБА_4,
знаючи про її заяву, не видав наказу про
її звільнення, а навпаки, сам
звільнився 29.10.2013р. за власним бажанням,
залишивши без вирішення її заяву про
звільнення, грубо порушивши тим самим
її конституційне право на працю.

В запереченнях на позов ОСОБА_3
представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_7 вказувала, що засновником і
директором ПП «Дара», згідно Статуту ПП
«Дара» і наказу №1 від 31.05.2001р. була
ОСОБА_6, яка не складала наказу про
призначення ОСОБА_4 виконуючим
обов'язки директора ПП «Дара», не
видавала на його ім'я довіреності;
ОСОБА_4 не значиться за відомостями
ЄДРПОУ ні особою, яка має право підпису,
ні керівником цього підприємства, а
відтак і не може бути тою особою, до
повноважень якої входило б прийняття
рішення про звільнення ОСОБА_3
Зрозумівши незаконність виконання
обов'язків директора ПП «Дара», ОСОБА_4
наказом №22-ОК від 29.10.2013 року звільнив
самого себе від виконання обов'язків
директора ПП «Дара».

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції забезпечив рівні можливості
сторонам щодо надання доказів, їх
дослідження та доведеності перед судом
їх переконливості.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову до ОСОБА_4, суд
першої інстанції виходив з того, що
вирішення питання про звільнення
працівника з роботи та розрахунку,
згідно ст..ст.21, 47, 116 КЗпП України,
відноситься до компетенції власника
підприємства, установи, організації
або уповноваженого на це органа чи
фізичної особи, а ОСОБА_4, виходячи з
наданих сторонами доказів, до кола цих
осіб не входить. Крім того, ОСОБА_3
посилається на порушення її трудових
прав, однак з матеріалів справи
вбачається, що вона знаходилась в
трудових відносинах з ПП «Дара», до
якого вона, як працівник цього
підприємства, і може пред'являти позов,
як належного відповідача.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду, так як воно ухвалене у
відповідності з вимогами закону та на
основі повно і всебічно, з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_4
призначався уповноваженою на це особою
на посаду заступника директора ПП
«Дара» наказом від 08.05.2013 року не
підтверджено належними і допустимими
доказами, а та обставина, що ОСОБА_4 за
власною ініціативою перебрав на себе
функції керівника ПП «Дара» і з 10.05.2013
року, призначивши себе виконуючим
обов'язки директора ПП «Дара», по 29.10.2013
року вчиняв певні розпорядчі дії,
притаманні керівнику підприємства, не
є підставою для їх узаконення судовим
рішенням по даній справі.

Доводи апелянта в тій частині, що суд не
звернув увагу на ту обставину, що позов
нею подавався не тільки до ОСОБА_4, а й
до ПП «Дара», а суд залишив поза увагою
її позовні вимоги до ПП «Дара», не
відповідають фактичним обставинам, так
як позивач ОСОБА_3, розпорядившись
своїми процесуальними правами на
власний розсуд, визначила зміст
позовних вимог, виклавши в підсумковій
частині позовної заяви, що вона просить
суд визнати незаконною бездіяльність
ОСОБА_4, як заступника директора ПП
«Дара», і зобов'язати його видати наказ
про звільнення, зробити відповідний
запис в трудовій книжці і виплатити
середній заробіток за час затримки
трудової книжки.

Суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до вимог ст.11 ЦПК України за
зверненням ОСОБА_3 в межах заявлених
нею вимог і на підставі доказів сторін,
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Доводи апелянта та її представника не
свідчать про наявність передбачених
законом підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ст..ст.308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 27 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: