Головуючий суду 1 інстанції - Лобарчук
Доповідач - Матвєйшина О.Б.
Справа № 407/4757/13-ц
Провадження № 22ц/782/326/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого: Матвєйшиної О.Б..

суддів: Малієнко Н.В., Єрмакова Ю.В.,

при секретарі: Ковальчук С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області від 26 грудня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, Приватного акціонерного
товариства Страхова Компанія «ПЗУ
Україна», треті особи: Публічне
акціонерне товариство «Ідея-Банк»,
Приватне акціонерне товариство
«Страхова Компанія
«АСКО-ДОНБАС-ПІВНІЧНИЙ» про
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної дорожньо-транспортною
пригодою,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 та ПрАТ Страхова
компанія «ПЗУ Україна», в якому
послався, що 15 лютого 2011 року на
автошляху Т-1320 сполученням Георгіївка -
Ровеньки Луганської області відбулася
дорожньо-транспортна подія за участю
автомобілів позивача та відповідача
ОСОБА_3 Постановою Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 12 вересня 2011 року було
встановлено вину відповідача ОСОБА_3 у
даній дорожньо-транспортній пригоді
та на підставі акту про амністію він
був звільнений від кримінальної
відповідальності. Внаслідок цієї
дорожньо-транспортної пригоди
позивачеві було завдано легкі тілесні
ушкодження та пошкоджено належний йому
автомобіль SSANG YONG KYRON д/н НОМЕР_1. Згідно
висновку автотоварознавчої
експертизи, який знаходиться в
матеріалах кримінальної справи,
розмір матеріальної шкоди, завданої
пошкодженням автомобіля складає 167157
гр., що дорівнює ринковій вартості
пошкодженого автомобіля, вартість
відновлювального ремонту складає 171971
гр. Пошкоджений автомобіль було
придбано позивачем за кошти отримані у
кредит в ПАТ «Плюс Банк» згідно
кредитного договору від 09.08.2010 року.
Тоді ж 09.08.2010 року позивачем було
укладено з відповідачем ПрАТ «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № АМ 003521,
відповідно до якого страхова сума
складає 191000 гр., вигодонабувачем є ПАТ
«Плюс Банк». Відповідно до звіту про
оцінку пошкодженого автомобіля
позивача від 04 квітня 2011 року
проведеного при вирішення питання
про виплату страхового відшкодування,
ринкова вартість його в
післяавірійному стані складає 91320 гр.
Згідно умов договору страхування
безумовна франшиза складає 10% від суми
відшкодування. Таким чином, розмір
суми, яка підлягає відшкодуванню у
даному випадку, який є страховим,
складає 68253,30 гр. (167157 гр. - 91320 гр. - 7583,70
гр. ( 10% франшизи). Однак відповідачем
ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»
27 травня 2011 року було виплачено
вигодонабувачеві тільки 64234,40 гр. Під
час дорожньо-транспортної події діяв
договір, укладений між відповідачем
ОСОБА_3 та СК «Аско-Донбас Північний»
про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВЕ 42082244 від 24.09.2010 року.
Оскільки сплаченого страхового
відшкодування виявилося недостатньо
для повного відшкодування завданої
пошкодженням автомобіля шкоди,
позивач просить:

зобов'язати відповідача ПрАт ПрАТ
«Страхова компанія «ПЗУ Україна»
виконати виплату недоплаченої
страхової суми на користь третьої
особи ПАТ «Ідея Банк» відповідно до
умов кредитного договору у сумі 4018,90
гр.,

передати у власність відповідача
ОСОБА_3 залишки транспортного засобу
SSANG YONG KYRON, витрати на зняття з обліку
та постановку на облік цих залишків
покласти на цього відповідача,

стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача ринкову вартість
автомобіля SSANG YONG KYRON в після
аварійному стані у сумі 91320 гр.,

стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача суму франшизи у
розмірі 7583,70 гр.

26 грудня 2013 року позивач надав заяву
про уточнення позовних вимог, в якій
уточнив розрахунки суми позовних
вимог, та остаточно просив:

передати у власність відповідача
ОСОБА_3 залишки транспортного засобу
SSANG YONG KYRON, витрати на зняття з обліку
та постановку на облік цих залишків
покласти на цього відповідача,

стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача ринкову вартість
автомобіля SSANG YONG KYRON в після
аварійному стані у сумі 91320 гр.,

стягнути з стягнути з відповідача
ОСОБА_3 на користь позивача суму
франшизи у розмірі 19190 гр.,

в іншій частині просив позовні вимоги
залишити без розгляду.

Рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 26 грудня 2013 року у
задоволенні уточнених позовних вимог
позивачеві відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач з
рішенням суду не згоден, вважає його
таким, що не відповідає вимогам закону
та обставинам справи, просить
скасувати та відмовити позивачу у
задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, яки прийняли участь у розгляді
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи, та
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до
наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що судом у
повному обсязі вказані вимоги закону
не дотримано.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
виходив з того, що у даному випадку має
місце повна загибель автомобіля
позивача в результаті ДТП, а оскільки
страховою компанією виплачено
страхове відшкодування згідно умов
договору страхування, підстав для
задоволення позову немає.

Таких висновків суд дійшов
помилково.

Відносини про відшкодування
матеріальної шкоди, спричиненої
джерелом підвищеної небезпеки
регулюється ст.ст.1166, 1187, 1188, 1194 ЦК
України.

Норми, що регулюють правовий режим
відповідальності власників наземних
транспортних засобів та розмір
заподіяної шкоди/страхового
відшкодування містяться також у
спеціальному законодавстві, зокрема
Законах України: «Про обов?язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»; «Про
страхування»; «Про загальнообов?язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття»; «Про
загальнообов?язкове державне
соціальне страхування у зв?язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»;
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні»; Правилах добровільного
страхування транспортних засобів
«КАСКО», затверджених
Укрстрахнаглядом 25.03.1997 р. № 19-1;
постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження розмірів страхових
платежів за договорами міжнародного
обов?язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 06.01.2005 р. №5; Методиці
товарознавчої експертизи та оцінки
дорожніх транспортних засобів,
затвердженої спільним наказом
Міністерства юстиції України, Фондом
державного майна України від 24.11.2003 р.;
Директиві Ради ЄЕС від 24.04.1972р. «Щодо
зближення законів держав-членів
стосовно страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів та виконання
зобов?язання про страхування такої
відповідальності», та в інших
нормативно-правових актах, що
регламентують спірні правовідносини.

За змістом ст.1166 ЦК України майнова
шкода завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1187 ЦК джерелом
підвищеної небезпеки належить
визнавати будь-яку діяльність,
здійснення якої створює підвищену
небезпеку завдання шкоди через
неможливість контролю за нею людини, а
також діяльність, пов'язану з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Ця особа відповідає за завдану шкоду,
якщо не доведе, що шкода була завдана
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Згідно зі ст.. 1188 ЦК України шкода
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з
урахуванням обставин справи, суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Відповідно до роз?яснень, викладених у
п.15 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. №4,
якщо пошкоджений транспортний засіб не
може бути відновлено або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (стартовим
відшкодуванням).

Згідно зі ст.979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України
«Про страхування» добровільне
страхування - це страхування , яке
здійснюється на основі договору між
страхувальником і страховиком.

Загальні умови і порядок здійснення
добровільного страхування
визначається правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування. Одними із видів
добровільного страхування є
страхування майна та життя.

Згідно зі ст.. 9 Закону України
«Про страхування» страхове
відшкодування - страхова виплата, яка
здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Страхове відшкодування не може
перевищувати розміру прямого збитку,
якого зазнав страхувальник. Непрямі
збитки вважаються застрахованими,
якщо це передбачено договором
страхування. У разі коли страхова сума
становить певну частку вартості
застрахованого предмета договору
страхування, страхове відшкодування
виплачується у такій же частці від
визначених по страховій події збитків,
якщо інше не передбачено умовами
страхування.

Франшиза - частина збитків, що не
відшкодовується страховиком згідно з
договором страхування.

У частині 1 статті 22 Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» зазначено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, в разі настання страхового
випадку у вигляді
дорожньо-транспортної пригоди
відповідальність в межах лімітів
відповідальності несе страховик.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, регламентовано
статтею 30 "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" згідно якої транспортний
засіб вважається фізично знищеним,
якщо його ремонт є технічно неможливим
чи економічно необґрунтованим, а
власник транспортного засобу згоден із
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним.

Ремонт вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з експертизою, проведеною
відповідно до вимог законодавства,
витрати на ремонт транспортного засобу
перевищують вартість транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди.

У разі якщо власник транспортного
засобу не згоден із визнанням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати з евакуації
транспортного засобу з місця цієї
пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам з евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо пошкоджений транспортний
засіб не може бути відновлено або
вартість його відновлювального
ремонту з урахуванням зношеності та
втрати товарної вартості перевищує
його ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Судом встановлено, що 15 лютого 2011 року
на автошляху Т-1320 сполученням
Георгіївка - Ровеньки Луганської
області відбулася
дорожньо-транспортна подія за участю
автомобілів позивача та відповідача
ОСОБА_3 Внаслідок цієї
дорожньо-транспортної пригоди
позивачеві було завдано легкі тілесні
ушкодження та пошкоджено належний йому
автомобіль SSANG YONG KYRON д/н НОМЕР_1.
Постановою Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 12 вересня 2011 року було
встановлено вину відповідача ОСОБА_3 у
даній дорожньо-транспортній пригоді
та на підставі акту про амністію він
був звільнений від кримінальної
відповідальності.

Судом також встановлено, що
пошкоджений автомобіль було придбано
позивачем за кошти отримані у кредит в
ПАТ «Плюс Банк» згідно кредитного
договору від 09.08.2010 року. Тоді ж 09.08.2010
року позивачем було укладено з
відповідачем ПрАТ «Страхова компанія
«ПЗУ Україна» договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів № АМ 003521, відповідно до якого
позивачем було застраховано вказаний
автомобіль, у тому числі, на випадок
пошкодження у дорожньо-транспортній
пригоді, ліміт суми страхового
відшкодування за цим договором складає
191000 гр., вигодо набувачем є ПАТ «Плюс
Банк».

Згідно умов договору страхування
транспортного засобу безумовна
франшиза складає 10% від суми
відшкодування.

При зверненні позивача до відповідача
ПрАТ « Страхова компанія «ПЗУ Україна»
з приводу цього випадку, було
проведено обстеження пошкодженого
автомобіля та проведено суб'єктом
оцінювальної діяльності його оцінку
для визначення розміру завданої шкоди.

Відповідно до звітів про оцінку
пошкодженого автомобіля позивача від
21 березня 2011 року та 01 квітня 2011 року
проведеного при вирішення питання про
виплату страхового відшкодування,
ринкова вартість його в
післяавірійному стані складає 91320 гр.,
вартість відновлювального ремонту
автомобіля склала 152781,42 гр., а ринкова
вартість автомобіля на момент ДТП
склала 174744,40 гр.

Відповідно до п.2.1.20 вказаного договору
страхування повна загибель автомобіля
(конструктивна або фактична) - це
випадок коли вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу згідно з п. 1.0.6.10
цих ЗУС (у тому числі витрати на
встановлення розміру збитку та
транспортування пошкодженого
транспортного засобу до місця ремонту)
складає 70% і більше ринкової вартості
такого транспортного засобу,
визначеної на момент настання
страхового випадку. Відповідно до п. 10.5
та 10.6.9 страхове відшкодування
виплачується при повній загибелі
застрахованого транспортного засобу,
як різниця ринкової вартості
застрахованого ТЗ на момент настання
страхового випадку та ринкової
вартості залишків пошкодженого ТЗ, при
цьому залишки пошкодженого ТЗ
залишаються у страхувальника/вигодо
набувача.

Таким чином, оскільки пошкоджений у
дорожньо-транспортній пригоді
автомобіль позивача визнано фізично
знищеним відповідно до умов договору
страхування транспортного засобу,
відновлювальний ремонт його є
недоцільним, загальна сума завданої
цим пошкодженням позивачеві дійсної
шкоди становить 174744,40 гр., яка складає
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки вказана
дорожньо-транспортна пригода є
страховим випадком, відповідачем ПрАТ
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» на
підставі вказаного договору
страхування транспортного засобу було
виплачено вигодо набувачеві 64234,40 гр
страхового відшкодування, виходячи з
умов договору страхування, як різниця
ринкової вартості застрахованого ТЗ на
момент настання страхового випадку та
ринкової вартості залишків
пошкодженого ТЗ (174744,40 гр. - 91320 гр.) та з
відрахуванням також суми франшизи 19190
гр.

Отже, у даному випадку
відшкодування завданої пошкодженням
автомобіля матеріальної шкоди
страховою компанією ПрАТ « Страхова
компанія «ПЗУ Україна» відбулося
згідно умов договору страхування
транспортного засобу у розмірі,який
менше ніж сума дійсної шкоди, завданої
позивачеві, у розмірі 174744,40 гр.

Невідшкодованою вказаною страховою
компанією є сума 19910 гр. франшизи та 91320
гр., яка дорівнює вартості
транспортного засобу після
дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що під час
дорожньо-транспортної події діяв
договір страхування цивільно-правової
відповідальності, укладений між
відповідачем ОСОБА_3 та Страховою
Компанією «Аско-Донбас Північний» про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВЕ 42082244 від 24.09.2010 року з
лімітом суми відшкодування 50000 гр., за
яким Страховою Компанією «Аско-Донбас
Північний» у порядку регресу у межах
ліміту відповідальності відповідача
ОСОБА_3 було відшкодовано ПрАТ
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» 49500
гр. у погашення виплаченої нею
вигодонабувачеві за договором
страхування транспортного засобу
суми 64234,40 гр.

Отже, вказаною страховою компанією
«Аско-Донбас Північний», яка
застрахувала цивільно-правову
відповідальність відповідача ОСОБА_3 у
межах ліміту його відповідальності
виплачено відшкодування шкоди,
завданої відповідачем ОСОБА_3, тобто і
цією страховою компанією виконано свій
обов'язок по договору страхування ці
вільно-правової відповідальності
відповідача ОСОБА_3

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи, дослідженими
судом першої інстанції та не
заперечуються сторонами.

Таким чином, позивач не може заявити до
цієї страхової компанії «Аско-Донбас
Північний», вимоги про відшкодування
залишку суми завданої йому з вини
відповідача ОСОБА_3 матеріальної шкоди,
оскільки ліміт відповідальності цієї
страхової компанії, яка застрахувала
цивільно-правову відповідальність
відповідача ОСОБА_3, вичерпано.

За таких обставин, вказаний залишок
невідшкодованої суми матеріальної
шкоди має відшкодувати позивачеві
відповідач ОСОБА_3, з вини якого сталася
дорожньо-транспортна пригода, в якій
пошкоджено автомобіль позивача.

Доказів того, що ця
дорожньо-транспортна пригода сталася
не з його вини, або сталася внаслідок
непереборної сили чи умислу
потерпілого, по справі суду не надано.

Отже, рішення суду першої
інстанції в цій частині не відповідає
обставинам справи та вимогам закону
судом першої інстанції неправильно
застосовано норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору в цій
частині.

Що стосується рішення суду в
частині відмови у задоволенні
позовнихз вимог про передати у
власність відповідача ОСОБА_3 залишки
пошкодженого автомобіля та покласти
на нього витрати на зняття з обліку та
постановку на облік цих, то судова
колегія висновки суду правильними.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно умов договору страхування
транспортного засобу, залишки
пошкодженого автомобіля залишаються у
страхувальника, яким є позивач або
вигодо набувача, яким є банк, який
надав кредит на придбання цього
автомобілю.

Отже всі дії з залишками пошкодженого
автомобіля мають бути здійснені
позивачем за узгодженням з вигодо
набувачем.

У даному випадку стосовно
пошкодженого автомобіля є
вигодонабувач, позивачем не надано
доказів, що вигодонабувач дає згоду на
передачу відповідачеві ОСОБА_3
залишків пошкодженого автомобіля.

Крім того, враховуючи принцип
диспозитивності та те, що ніхто не може
бути примушений до будь-яких дій проти
його волі, крім випадків встановлених
законом, до яких не відноситься
покладення зазначених позивачем
обов'язків на відповідача ОСОБА_3, та
враховуючи відсутність його бажання на
отримання залишків пошкодженого
автомобіля позивача, підстав для цього
на даний час не вбачається, що не
перешкоджає зацікавленим особам
вирішити це питання у разі
необхідності після повного
відшкодування завданої позивачеві
шкоди.

У відповідності зі ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду;

Як встановлено ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення
підлягає скасуванню в зазначеній
частині з прийняттям нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог позивача.

Керуючись ст.. 303,307,309,313,314,316 ЦПК України,
судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 26 грудня 2013 року - змінити,
скасувавши в частині відмови стягнення
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
матеріальної шкоди в розмірі 91320 грн.,
франшизи в розмірі 19190 грн., та ухвалити
в цій частині нове рішення, яким
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоди в розмірі 91320 грн.,
франшизу в розмірі 19190 грн., а всього -
110510 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 1105, 10 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Це рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно, та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий :

Судді: