СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Панченка М.М., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
25 листопада 2013р. по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

встановив:

у вересні 2013р. позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача 32 963,31грн. заборгованості
за кредитним договором та судові
витрати у сумі 329,63грн.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 27 вересня 2006р.
уклав з відповідачем кредитний
договір, відповідно до якого
позичальник отримав 2080грн. зі сплатою
25,8% річних за користування кредитом та
зобов'язався погашати заборгованість
щомісячними платежами. Однак,
позичальник умов кредитного договору
не виконував, у зв'язку із чим виникла
заборгованість, яка станом на 19 серпня
2013р. складається з 2080грн.
заборгованості за кредитом, 10 175,91грн.
заборгованості за процентами, 18 661,53грн.
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафів у сумі 500грн. та 1 545,87грн.

Рішенням суду від 25 листопада
2013р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
позивач просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на
неправильне застосування судом норм
матеріального права, так як суд не
врахував п.5.5. умов надання кредиту,
відповідно до якого строк позовної
давності був сторонами погоджений у
п'ять років.

Крім того, апелянт стверджує, що
відповідачем не було заявлено про
застосування позовної давності, тому
суд не мав правових підстав відмовляти
у позові за пропуском строку позовної
давності.

Апелянт та відповідач, будучи
належним чином повідомленими про день
та час розгляду апеляційної скарги
(с.с.71, 72), у судове засідання не
з'явилися, клопотання про перенесення
судового засідання не подали, тому
відповідно до положень ст. 305 ЦПК
України колегія суддів провела судовий
розгляд у їх відсутність.

Судом встановлено, що 27 вересня
2006р. між Закритим акціонерним
товариством Комерційний банк
«ПриватБанк», правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_1 укладено кредитний
договір № DNH4КР62750097, відповідно до
якого позичальник отримав

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/2643/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Коренюк А.М.Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.2080грн. строком на 6 місяців до 27
березня 2007р. зі сплатою 25,08% річних.

Сторони не заперечували, що
кредит був отриманий для споживчих
потреб, тому

- 2 -

відповідачем був отриманий споживчий
кредит.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем пропущені
строки позовної давності, тому
відповідно до ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» позивач не має
право вимагати повернення споживчого
кредиту.

Проте, погодитися з такими
висновками суду першої інстанції не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

З наданих суду першої інстанції
документів вбачається, що відповідач
свої зобов'язання за кредитним
договором не виконував, щомісячні
платежі жодного разу не вніс, у зв'язку
із чим виникла заборгованість у сумі 32
963грн. 31коп., яка станом на 19 серпня 2013р.
складається з 2080грн. заборгованості за
кредитом, 10 175,91грн. заборгованості за
процентами, 18 661,53грн. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, а також штрафів у сумі 500грн.
та 1 545,87грн.

Представник відповідача не
заперечувала, що відповідачем
заборгованість за кредитним договором
не погашалася, тому суд першої
інстанції прийшов до правомірного
висновку про невиконання відповідачем
зобов'язання по поверненню кредитної
заборгованості.

Також судом першої інстанції
правомірно зроблений висновок про
звернення позивача до суду з пропуском
строку позовної давності, оскільки
строк виконання зобов'язання сторонами
був погоджений 27 березня 2007р., п.5.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам сторони погодили термін
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором тривалістю у 5 років, отже
строк позовної давності сплинув 27
березня 2012р., а звернувся позивач до
суду з даним позовом у вересні 2013р.

Доводи апелянта, що кредитний
договір продовжує свою дію, так як
відповідач користується грошовими
коштами банку до даного часу і
заборгованість по кредитному договору
не погашає, тому строк позовної
давності неможливо застосовувати, є
безпідставними, так як умовами
кредитного договору, який укладено
сторонами, визначений конкретний строк
виконання основного зобов'язання, а
також термін позовної давності, який
збільшений, що не суперечить
положенням ст. 259 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Не виконання відповідачем своїх
зобов'язань та не повернення кредиту до
27 березня 2007р. свідчило про порушення
прав позивача, у якого з даної дати
виникло право на звернення до суду за
захистом порушеного права.

ЦК України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

Частиною 11 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
визначено, якщо кредитодавець у
позасудовому порядку або до судового
провадження звертається з вимогою про
повернення споживчого кредиту або
погашення іншого боргового
зобов'язання споживача, кредитодавець
не може у будь-який спосіб вимагати
будь-якої плати або винаго-

- 3 -

роди від споживача за таке звернення.

У постанові Верховного Суду України
від 20 листопада 2013р. висловлена правова
позиція, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України, щопункт 7 частини 11 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною 11 статті 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту (справа
6-126цс13).

За таких обставин, до даних
правовідносин при розгляді судового
спору позовна давність застосовуються
у порядку, визначеному нормами
матеріального права

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Матеріали справи не містять
заяви ні відповідача, ні його
представника про застосування
позовної давності.

Прослуховування колегією суддів
диску, на якому зафіксовано судове
засідання, яке відбулося 25 листопада
2013р., підтвердило посилання апелянта на
те, що представник відповідача не
заявляла про застосування позовної
давності і не просила відмовити у
позові у зв'язку із пропуском позивачем
строку звернення до суду, про не
зазначено і у рішенні суду, тому суд
першої інстанції не мав правових
підстав для відмови у позові у зв'язку
із спливом позовної давності.

Заперечуючи проти позовних
вимог, представник відповідача
посилалася на те, що дійсність підпису
відповідача під кредитним договором
викликає сумніви, а крім того, за
наявною у неї інформацією відповідач
страждає на психічну хворобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, представником
відповідача суду першої інстанції не
було надано жодного доказу у
підтвердження своїх заперечень, не
було також заявлено клопотання про
призначення відповідної судової
експертизи для з'ясування дійсності
підпису відповідача під кредитним
договором, не було заявлено позовних
вимог про недійсність кредитного
договору.

При цьому, колегія суддів вважає,
що представник відповідача, як
фахівець у галузі права, якій видано
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю, обізнана про
необхідність надання доказів у
підтвердження своїх заперечень і про
наслідки не вчинення процесуальних
дій.

Враховуючи відсутність доказів
у підтвердження того, що відповідач не
підписував кредитний договір, не
отримував грошових коштів, відсутність
заперечень проти розміру
заборгованості та штрафних санкцій,
колегія суддів вважає, що позивачем
позовні вимоги доведені, а правові
підстави для застосування позовної
давності відсутні.

Колегія суддів також не має
підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК
України в частині зменшення розміру
пені, оскільки про це не було заявлено у
суді першої інстанції ні відповідачем,
ні його представником, а матеріали
справи не містять документів, які могли
б бути підставою для зменшення розміру
неустойки.

Оскільки судом першої інстанції
неправильно застосовані норми
матеріального права, колегія суддів
відповідно до положень ст. 309 ЦПК
України скасовує рішення суду та
ухвалює нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню
понесені судові витрати, як за
пред'явлення позову, так і за подачу
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

- 4 -

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 25 листопада 2013р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 32 963грн. 31коп. та судові витрати у
сумі 494грн. 64коп., а всього 33 457грн. 76коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: