Справа № 585/4283/13-ц
Номер провадження 2/585/57/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року Роменський
міськрайонний суд Сумської області в
складі головуючого судді В.О. Шульги,
при секретарі Ю.В. Кириленко,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ромни
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє від свого імені та від імені та в
інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
Роменська міська рада, орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Роменської міської ради, про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, усунення
перешкод в користуванні житлом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, яка діє від свого імені
та від імені і в інтересах малолітньої
доньки ОСОБА_2, звернулася в суд з
вказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи: Роменська міська рада,
орган опіки та піклування виконкому
Роменської міської ради і просить: 1.
Витребувати з незаконного володіння
ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 на її користь
та на користь малолітньої ОСОБА_2,
повернувши вказану квартиру у
власність Роменської міської ради; 2.
Усунути перешкоди в користуванні
житлом їй, ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_2,
а саме в користуванні квартирою
АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_4 із
вказаної квартири та вселення до неї
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 В обґрунтування
позовних вимог вказала, що рішенням
Роменського міськрайсуду від 27 травня
2013 року задоволено її позов до ОСОБА_3,
виконкому Роменської міськради,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 , треті особи орган
опіки та піклування виконкому
Роменської міськради, приватний
нотаріус Роменського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання недійсним розпорядження
органу приватизації, свідоцтва про
право власності на житло, договорів
купівлі-продажу та дарування квартири.
Визнано недійсними: розпорядження
органу приватизації виконкому
Роменської міськради від 22 травня 2007
року № 6560 про приватизацію квартири
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3; свідоцтво про
право власності на житло - квартиру
АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_3 органом
приватизації виконкому Роменської
міськради 22 травня 2007 року; договір
купівлі продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 21 жовтня 2010 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Роменського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 21.10.2010 р.,
реєстровий № 1940; договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений 22 жовтня
2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Роменського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 22.10.1010 р., реєстровий №
1957. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 повернути другій стороні в
натурі все, що вони одержали на
виконання договору купівлі-продажу та
договору дарування кв. АДРЕСА_1. Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ рішення Роменського
міськрайсуду від 27 травня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Сумської обл..
від 9 липня 2013 року в частині визнання
недійсним договору дарування квартири
АДРЕСА_1 укладеного 22 жовтня 2010 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, зобов'язання
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 повернути
другій стороні в натурі все, що вони
одержали на виконання договору
купівлі-продажу та договору дарування
квартири АДРЕСА_1 скасовано, а справу в
цій частині передано на новий розгляд
до суду першої інстанції. В іншій
частині рішення залишене без змін. В
обґрунтування ухвали ВССУ з розгляду
цивільних та кримінальних справ
послався на те, що задовольняючи
позовні вимоги в частині визнання
недійсним договору дарування спірної
квартири, зобов'язуючи ОСОБА_4
повернути другій стороні в натурі все,
що він одержав на виконання договору
дарування квартири, суд першої
інстанції виходив з того, що таким
чином будуть забезпечені інтереси
дитини, яка не була стороною правочину,
а також з того, що ОСОБА_3 не був
власником квартири, а тому даних
правовідносин не застосовуються норми
глави 29 ЦК України. Проте з таким
висновком погодитися не можна,
оскільки суди не врахували положення
ст. 396 ЦК України, відповідно до якої
особа, яка має речове право на чуже
майно, має право на захист цього права,
у тому числі і від власника майна,
відповідно до положень глави 29 цього
Кодексу.

Судовим рішенням в цивільній
справі за її позовом до ОСОБА_3,
виконкому Роменської міськради,
ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи орган
опіки та піклування виконкому
Роменської міськради, приватний
нотаріус Роменського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
встановлено, що вона перебувала з
ОСОБА_3 у шлюбі з 5 лютого 2003 року по 16
жовтня 2008 року, від шлюбу мають дочку
ОСОБА_2 В період шлюбу на їх сім'ю з
трьох осіб була надана квартира
АДРЕСА_1. У травні 2007 року вона
погодилася на приватизацію квартири
ОСОБА_3 одноособово. Розпорядженням
виконкому Роменської міськради від 12
травня 2007 року № 5 вказана квартира
передана у власність ОСОБА_3, а вона з
донькою продовжували користуватися
квартирою. Рішенням Роменського
міськрайонного суду Сумської обл. від
31 серпня 2010 року її визнано такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням. 21 жовтня 2010 року ОСОБА_3
уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу
спірної квартири, яка 22 жовтня 2010 року
подарувала дану квартиру ОСОБА_4
Визнаючи недійсними розпорядження
органу приватизації, свідоцтва про
право власності на житло та договір
купівлі-продажу квартири, суди
виходили з того, що при приватизації
квартири були порушені права її та
ОСОБА_3 малолітньої дочки ОСОБА_2, а саме
право користування квартирою
державного житлового фонду та право на
участь в її приватизації. Її донька, як
член сім'ї наймача спірної квартири -
ОСОБА_3, відповідно ст. 64 ЖК України мала
та має право користуватися нею, право
на участь в її приватизації, тобто
речове право на квартиру, або ж право
титульного володіння та користування
квартирою. В зв'язку з визнанням
недійсним розпорядження органу
приватизації виконкому Роменської
міськради від 22 травня 2007 року № 6560 про
приватизацію квартири АДРЕСА_1. на ім'я
ОСОБА_3, вказана квартира стала
відноситися до державного житлового
фонду. При цьому, вона та її донька, як
особи, права яких були порушені
внаслідок незаконної приватизації
спірної квартири, вчиненням недійсних
правочинів, фактично поновлені у праві
проживання в спірній квартирі як
належній до державного житлового
фонду, оскільки вони проживали та були
зареєстровані в ній станом на 22 травня
2007 року. Ні вона, ні її малолітня донька
такими, що втратили право користування
спірною квартирою, належною до
державного житлового фонду, не
визнавались, тому, відповідно, мають
право користуватися квартирою, що є
підставою для їх вселення в спірну
квартиру. Оскільки спірна квартира
була відчужена поза волею дочки, вибула
з її користування не з її волі, на
підставі недійсних правочинів, без її,
як законного представника, згоди, та
без згоди органу опіки та піклування,
вона діючи від свого імені та імені
малолітньої доньки, має право
витребувати квартиру, придбану в
особи, яка не мала права її відчужувати,
незалежно від кількості правочинів
щодо її відчуження, після недійсності
правочину. Також вона має право
вимагати відновлення своїх житлових
прав та житлових прав доньки на спірну
квартиру шляхом усунення перешкод в
праві користування житлом, а саме
шляхом виселення ОСОБА_4 з квартири та
їх вселення до неї.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_8 позов підтримав,
просив його задоволити. Підтвердив
обґрунтування вказані в позовній
заяві. Суду пояснив, що позовні вимоги
підтримують в тій редакції, що
зазначена в позовній заяві. Стосовно
судових витрат, сюди вони включають
судовий збір, 1000 грн. сплачених
позивачем за підготовку позовної заяви
та витрати на участь представника у
суді з розрахунку вартості 1 години
часу - 470 грн. Судові витрати мають бути
стягнуті з відповідачів в рівних
частках. Рішення суду про визнання
ОСОБА_1 такою, що втратила право на
користування квартирою для даної
справи значення не має, оскільки при
вирішенні тієї справи суд виходив з
норм ЦК України, а саме ст. 405 ЦК України,
яка регламентує права власника житла і
правовідносини, які ґрунтуються на
праві власності, а на сьогодні рішення
про приватизацію скасоване і дана
квартира фактично відноситься до
квартир житлового фонду міста. ОСОБА_1
і ОСОБА_2 не пропустили строку позовної
давності і з цього приводу вже є
рішення суду в пов'язаній справі.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають речове право на
квартиру, оскільки вони були
користувачами даної квартири і, з
огляду на визнання недійсним
розпорядження органу приватизації та
свідоцтва про право власності на житло,
не втратили право користуватися нею.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позов підтримала, просила його
задоволити. Суду пояснила, що
підтверджує вказане в позові та доводи
представника.

В судове засідання відповідач
ОСОБА_3 не прибув, забезпечив явку свого
представника.

Представник відповідача ОСОБА_3
ОСОБА_9 позов не визнав і просив
відмовити в його задоволенні. Суду
пояснив, що право на витребування майна
в даному випадку мав би власник, а
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 власниками квартири не
є і не були, вони були лише
користувачами. Крім цього ОСОБА_1
втратила право користування даною
квартирою, про що є рішення суду, в
якому не вказано, що ОСОБА_1 втратила
право на користування квартирою яка
приватизована, мова йде просто про
квартиру, і дане рішення має
преюдиціальне значення для вирішення
даного спору. Також вважає, що ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 пропустили строк позовної
давності.

Відповідач ОСОБА_4 позов не
визнав, просив відмовити його
задоволенні. Суду пояснив, що квартиру
йому подарували на законних підставах.
після того, як йому подарували
квартиру, вони зробили там ремонт. В
квартирі він живе постійно, хоча й
зареєстрований за іншою адресою. В
квартирі зберігаються його речі.

Третя особа Роменська міська
ради явку представника в судове
засідання не забезпечила. Представник
надав клопотання про розгляд справи
без його участі .

Третя особа - орган опіки та
піклування виконкому Роменської
міськради явку представника в судове
засідання не забезпечив. Від органу
опіки та піклування надійшла заява про
розгляд справи без участі його
представника.

Судом встановлено, що рішенням
Роменського міськрайсуду від 27 травня
2013 року задоволено позов ОСОБА_1, яка
діє від імені та в інтересах ОСОБА_1, до
ОСОБА_3, виконкому Роменської
міськради, ОСОБА_5, ОСОБА_4 , треті особи
орган опіки та піклування виконкому
Роменської міськради, приватний
нотаріус Роменського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання недійсним розпорядження
органу приватизації, свідоцтва про
право власності на житло, договорів
купівлі-продажу та дарування квартири.
Визнано недійсними: розпорядження
органу приватизації виконкому
Роменської міськради від 22 травня 2007
року № 6560 про приватизацію квартири
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3; свідоцтво про
право власності на житло - квартиру
АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_3 органом
приватизації виконкому Роменської
міськради 22 травня 2007 року; договір
купівлі продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 21 жовтня 2010 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Роменського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 21.10.1010 р.,
реєстровий № 1940; договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений 22 жовтня
2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Роменського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 22.10.1010 р., реєстровий №
1957. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 повернути другій стороні в
натурі все, що вони одержали на
виконання договору купівлі-продажу та
договору дарування кв. АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5000
грн. витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
229,4 грн. судового збору. Обгрунтовуючи
таке рішення, в описово-мотивувальній
частині рішення суд вказав, що 31 серпня
2010 року Роменський міськрайонний суд
виніс рішення у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи
такою, що втратила право користування
квартирою, яким визнав ОСОБА_1 такою, що
втратила користування квартирою
АДРЕСА_1 У спірній квартирі
зареєстрований і позивач, і дочка
ОСОБА_2. Однак дочка не була визнаною
втратившою право на житло даним
рішенням. 21 жовтня 2010 року ОСОБА_3 надав
заяву ПП "Наш Дім", в якій просить зняти
його з реєстраційного обліку за
адресою АДРЕСА_1, разом з донькою
ОСОБА_2, на постійне місце проживання в
м.Рівне. Однак на той час дитина
проживала з матір'ю і до м. Рівне з
батьком не виїжджала, що підтвердили в
судовому засіданні і сторони… В
талонах зняття з реєстрації місця
проживання в Україні на ОСОБА_3 і
ОСОБА_2 відсутні записи щодо реєстрації
чи зняття з реєстрації ОСОБА_2 Згідно
інформації Роменського МВ УДМС
України в Сумській обл. ОСОБА_10
ІНФОРМАЦІЯ_1, знятий з реєстрації з
адреси АДРЕСА_1 - 21 жовтня 2010 року та
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 знята з реєстрації
з адреси АДРЕСА_1 - 24 вересня 2010 року.
Вищевказані громадяни зняті з
реєстрації без дітей. В заяві про
зняття з реєстрації ОСОБА_3 подану
21.10.2010 року у СГІРФО Роменського МВ УМВС
України в Сумській обл., записи про
ОСОБА_2 відсутні… Судом встановлено, що
приватизація квартири АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_3 здійснена з порушенням норм
чинного законодавства та підлягає
скасування, отже ОСОБА_3 не являвся
власником вищевказаної квартири, тому
не мав права укладати договір
купівлі-продажу квартири… Враховуючи
дане положення Конвенції суд вважає, що
для найкращого забезпечення інтересів
дитини ОСОБА_2, слід визнати недійсним
також договір дарування квартири…,
оскільки на момент його укладення
дитина не була позбавлена права
користування даною квартирою…
Враховуючи те, що ОСОБА_3 не являвся
власником спірної квартири, а ОСОБА_2 не
являлась стороною жодного з
правочинів , до даних правовідносин не
підлягають застосуванню норми глави 29
ЦК України…

Ухвалою апеляційного суду
Сумської обл. від 9 липня 2013 року,
апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_3
відхилено, а рішення Роменського
міськрайоного суду від 27 травня 2013 року
залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року
касаційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 задоволені частково. Рішення
Роменського міськрайсуду від 27 травня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Сумської обл. від 9 липня 2013 року в
частині визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного
22 жовтня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4
повернути другій стороні в натурі все,
що вони одержали на виконання договору
купівлі-продажу та договору дарування
квартири АДРЕСА_1 скасовано, справу в
цій частині передано на новий розгляд
до суду першої інстанції. В
описово-мотивувальній частині ухвали
ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ вказано, що …
Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання недійсним договору дарування
спірної квартири, зобов'язуючи ОСОБА_4
повернути другій стороні в натурі все,
що він одержав на виконання договору
дарування квартири АДРЕСА_1, суд першої
інстанції,…, а також з того, що ОСОБА_3
не був власником квартири, а тому до
даних правовідносин не застосовуються
норми глави 29 ЦК України. Проте
погодитися з таким висновком не можна,
оскільки суд не звернули уваги на
положення ст. 396 ЦК України, відповідно
до якої… У цьому разі майно може бути
витребуване від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання індикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з підстав
, передбачених ч.1 ст. 388 ЦК. З матеріалів
справи вбачається, що вимоги про
витребування майна позивачем не
заявлялись…

22 жовтня 2010 року ОСОБА_5
(дарувальник) та ОСОБА_4 (обдарований)
уклали договір дарування, яким
визначено наступне: п. 1 на умовах,
передбачених цим договором,
дарувальник обізнана про
безоплатність цього правочину, без
будь-якого примусу, насильства або
якихось погроз на праві приватної
власності подарувала, а обдарований
прийняв в дар квартиру під АДРЕСА_1; п.2.
документом, що підтверджує право
приватної власності дарувальника на
відчужувану нею квартиру, є договір
купівлі-продажу квартири, посвідчений
ОСОБА_6 приватним нотаріусом
Роменського міського нотаріального
округу 21 жовтня 2010 року… 11. Сторони
розуміють, що за своєю природою
договір дарування є безоплатним,…

З квитанції № 79 від 23 листопада
2013 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатила
1000 грн. адвокату ОСОБА_8 за надання
правової допомоги в підготуванні
позовної заяви…

31 серпня 2010 року Роменський
міськрайонний суд виніс рішення у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання особи такою, що втратила право
користування квартирою, яким визнав
ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1. В
описово-мотивувальній частині рішення
вказано, що позивач звернувся до суду з
вказаним позовом, вимоги мотивував тим,
що йому на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 22 травня
2007 року належить квартира АДРЕСА_1 У
травні 2007 року правовий статус спірної
квартири змінився і ця квартира, що
включалася до державного житлового
фонду, шляхом приватизації стала
приватною власністю одного позивача…
У спірній квартирі зареєстрований і
позивач, і дочка сторін ОСОБА_2.
Викладене підтверджується копією
паспорта позивача та визнане
сторонами в судовому засіданні…
Наведені факти свідчать, що між
сторонами склалися правовідносини з
приводу визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, які регулюються ч.2 ст. 405
ЦК України. Судом встановлено, що…
Більше того, протягом строку
визначеного ч.2 ст. 405 ЦК України, яка
застосовується судом при цих
правовідносинах…

У витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності вказано, що
власником кв. АДРЕСА_1 є ОСОБА_4

Згідно свідоцтва про народження
ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2

Вказане свідчить, що між
сторонами склалися спірні
правовідносини щодо витребування
майна з чужого незаконного володіння
та усунення перешкод в користуванні
житлом.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України
визначено, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.395 ЦК України речовими
правами на чуже майно є: 1) право
володіння; 2) право користування
(сервітут); 3) право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); 4) право забудови
земельної ділянки (суперфіций). Законом
можуть бути встановлені інші речові
права на чуже майно.

В пункті 26 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ" вказано, що особа,
якій належить право на чуже майно, має
право на захист цього права, у тому
числі й від власника майна відповідно
до положень глави 29 ЦК (стаття 396 ЦК). У
такому порядку слід вирішувати спори
щодо договору найму в будинках
державного і громадського житлового
фонду, оскільки за своєю правовою
природою право користування житлом має
речовий характер, і особливості його
реалізації встановлюються Житловим
кодексом Української РСР.

Частиною 3 статті 64 ЖК України
визначено - якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач і члени
його сім'ї.

Згідно ч.1 ст. 64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення.

Відповідно ст. 236 ЦК України
правочин визнаний судом недійсним є
недійсним з моменту його вчинення та
відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 396 ЦК України
передбачено, що особа, яка має речове
право на чуже майно, має право на захист
цього права, у тому числі і від власника
майна, відповідно до положень глави 29
цього Кодексу.

Відповідно ч. 3 ст. 388 ЦК України
якщо майно було набуте безвідплатно в
особи, яка не мала права його
відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази зібрані у справі, їх
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок їх
у сукупності, суд дійшов висновку, що
позов обґрунтований і підлягає
задоволенню в частині позовних вимог
про витребування майна з чужого
незаконного володіння та усунення
перешкод в користуванні житлом.

Таке переконання суду склалося з
наступних підстав:

суд вважає доведеною ту
обставину, що ОСОБА_1 та її малолітня
донька - ОСОБА_2 мали право
користуватися квартирою АДРЕСА_1, а
відповідно є носіями речового права -
права користування. Такий висновок
ґрунтується на тих обставинах, що
малолітня ОСОБА_2 взагалі не була знята
з реєстрації в АДРЕСА_1, що встановлено
рішенням суду від 27 травня 2013 року.
Посилання представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_9 на наявність не
скасованого рішення суду про визнання
ОСОБА_1 такою що втратила право на
користування квартирою АДРЕСА_1, суд до
уваги не бере, оскільки вказане рішення
прийняте в межах правовідносин, які
виникли і існували на підставі права
власності ОСОБА_3 на житло. На час
розгляду даної справи, суд не може
взяти таке рішення як беззаперечний
доказ того, що ОСОБА_12 втратила право
користування житлом, оскільки право
власності ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 визнане
недійсним рішенням суду, а відповідно
припинила існування правова підстава
що була підґрунтям для винесення
вказаного рішення;

як встановлено рішенням суду
ОСОБА_5 не набула права власності на
квартиру АДРЕСА_1, оскільки договір
купівлі-продажу визнаний недійсним, а
з огляду на те, що недійсність
правочину встановлюється з моменту
його вчинення, вона не мала права
відчужувати квартиру, в тому числі і
шляхом дарування;

правочин, на підставі якого
відповідач ОСОБА_4 отримав квартиру, є
безвідплатним, що передбачено як
умовами договору, так і ст. 717 ЦК
України;

ОСОБА_4 за безвідплатним
правочином набув у власність квартиру
і володіє цим майном на час розгляду
справи в суді, а позивач, на підставі ст.
387 ЦК України має право витребувати
квартиру з чужого незаконного
володіння відповідача і згідно ч. 3 ст.
388 ЦК України обмеження щодо
витребування майна відсутні;

позивач вправі самостійно
обирати спосіб захисту свого
цивільного права і обраний позивачем
спосіб захисту прав, з огляду на
висновок суду про наявність у позивача
речового права, не суперечить
положенням ст. 15 ЦК України і
відповідає положенням ч.3 ст. 388 ЦК
України;

оскільки спірна квартира, до її
приватизації, відносилась до
комунальної власності міста, квартира
після її витребування з чужого
незаконного володіння, підлягає
поверненню у власність Роменської
міськради;

перешкоди у користуванні житлом
об'єктивно існують, оскільки, як
пояснив відповідач ОСОБА_4 в квартирі
перебувають його речі і він там
постійно проживає без реєстрації, а
тому, з огляду на висновок суду про
витребування квартири з володіння
ОСОБА_4, він підлягає виселенню із
вказаної квартири. При цьому суд
враховує і ту обставину, що у ОСОБА_4
відсутнє право на дане житло ;

з метою забезпечення захисту прав
позивача і малолітньої ОСОБА_2, суд
вважає необхідним задоволити і вимоги
в частині вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
квартири АДРЕСА_1. При цьому суд вважає,
що вселення малолітньої ОСОБА_2 до
квартири, без її матері ОСОБА_1 не
можливе, оскільки відповідно ч. 4 ст. 29
ЦК України місцем проживання фізичної
особи, яка не досягла десяти років, є
місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я в якому
вона проживає.

Вирішуючи вимоги про стягнення
судових витрат суд виходить з
наступного:

відповідно ст. 1 Закону України
"Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах" розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу у
судовому засіданні;

з матеріалів справи вбачається,
що між позивачем та ОСОБА_8 було
укладено договір про надання правової
допомоги, позивачем доведено факт
надання правової допомоги та оплату
таких послуг, а саме квитанціями про
прийняття коштів за виконані роботи
згідно договору про надання правової
допомоги. Розмір оплати правової
допомоги в розмірі 4000 грн. суд вважає
завищеним. Враховуючи положення
чинного законодавства, ступінь
складності справи, час протягом якого
приймав участь представник,
відшкодуванню на користь позивача
підлягають 2300 грн. як компенсація
витрат на правову допомогу.

З огляду на висновок суду про
задоволення позову, судові витрати
підлягають стягненню з відповідачів в
рівних долях з кожного, по 1214,7 грн.

Заява представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_9 про застосування строку
позовної давності задоволенню не
підлягає, оскільки ґрунтується на
припущеннях, які суд не може взяти до
уваги при вирішенні питання
застосування строків позовної
давності.

Керуючись ст. 18 Закону України
"Про охорону дитинства", ст.ст. 9, 64 ЖК
України, ст.ст. 15, 16, 330, 388, 395, 396 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 14,16, 60, 88, 208, 209, 212-215,
292, 294, 296 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, яка діє від свого
імені та від імені та в інтересах
малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: Роменська міська
рада, орган опіки та піклування
виконавчого комітету Роменської
міської ради, про витребування майна з
чужого незаконного володіння, усунення
перешкод в користуванні житлом
задоволити частково.

Витребувати з незаконного
володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в інтересах
якої діє законний представник ОСОБА_1,
повернувши вказану квартиру у
власність Роменської міської ради.

Усунути перешкоди в користуванні
житлом ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_2, в
інтересах якої діє законний
представник ОСОБА_1, а саме в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_4 із вказаної квартири
та вселення до неї ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати в розмірі одна
тисяча двісті чотирнадцять гривень
сімдесят копійок (1214,7 грн.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 судові витрати в розмірі одна
тисяча двісті чотирнадцять гривень
сімдесят копійок (1214,7 грн.).

В іншій частині в задоволенні
позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом 10 днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Сумської області через Роменський
міськрайонний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10-ти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя...
підпис.

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ
В. О. Шульга