Справа №472/1151/13-ц 03.02.2014 03.02.2014 03.02.2014
Провадження №22-ц/784/127/14
Головуючий суду 1 інстанції
Доповідач апеляційної інстанції
Рішення

Іменем України

03 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Руднік Є.М.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_3,

- представника відповідача
Крайнюкова М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

приватного підприємства «Відродження
1»

на рішення Веселинівського районного
суду Миколаївської області від 22
жовтня 2013 року, ухвалене у
справі за позовом ОСОБА_3 до приватного
підприємства «Відродження 1» про
стягнення заборгованості із
заробітної плати, середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

встановила:

25 липня 2013 року ОСОБА_3 пред'явив
позов до ОСОБА_5, як власника приватного
підприємства «Відродження 1» (далі - ПП
«Відродження 1»), про стягнення
заборгованості із заробітної плати,
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Ухвалою Веселинівського
районного суду Миколаївської області
від 28 серпня 2013 року, за клопотанням
позивача, замінено первісного
відповідача ОСОБА_5 належним
відповідачем ПП «Відродження 1».

Позивач зазначав, що з 06 березня
2013 року, витримавши випробування
протягом семи днів, був прийнятий на
посаду пекаря ПП «Відродження 1».

Для оформлення трудових відносин
з підприємством заповнив надану
останнім анкету та надав трудову
книжку.

Однак відповідач відмовився
офіційно оформити з ним трудовий
договір та внести запис до трудової
книжки.

Позивач вказував, що за березень
2013 року йому було виплачено 380 грн.
заробітної плати.

03 квітня 2013 року він був змушений
звільнитися з роботи за власним
бажанням, оскільки з керівництвом
підприємства у нього склалися особисті
неприязні стосунки.

Після звільнення з роботи йому за
березень - квітень 2013 року не була
повністю виплачена заробітна плата та
лише 20 серпня 2013 року була видана
трудова книжка.

Зазначені неправомірні дії
відповідача спричинили йому моральні
страждання. Посилаючись на
викладене, уточнюючи позовні вимоги,
ОСОБА_3 просив стягнути на його користь
з відповідача заборгованість по
заробітній платі в сумі 767 грн.,
середній заробіток за час затримки
трудової книжки в сумі 5 588 грн. та 10 000
грн. відшкодування моральної шкоди.

Відповідач проти позову
заперечував, посилаючись на не
укладання трудового договору з
позивачем.

Рішенням Веселинівського
районного суду Миколаївської області
від 22 жовтня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ПП «Відродження 1»
на користь ОСОБА_3 1 350 грн. 33 коп.
заборгованості по заробітній платі, 5 091
горн. 99 коп. середнього заробітку за час
затримки трудової книжки, 1 000 грн.
відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі ПП
«Відродження 1» посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та вимогам закону
щодо укладання з позивачем трудового
договору, просило рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

В запереченнях на апеляційну
скаргу позивач посилався на її
необґрунтованість.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач, який
фактично допустив позивача до роботи,
уклав з ним трудовий договір, а після
його звільнення, затримав видачу
трудової книжки, а тому дійшов
висновку, що з підприємства на його
користь підлягали стягненню
заборгованість по заробітній платі з 03
березня по 06 квітня 2013 року в сумі 1 350
грн. 33 коп., середній заробіток за час
затримки видачі трудової книжки та
відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо розміру стягнутої на
користь позивача заборгованості по
заробітній платі та відшкодування
моральної шкоди, оскільки вони не
відповідають вимогам закону та
матеріалам справи.

Згідно із ст. 24 КЗпП України
трудовий договір укладається, як
правило, у письмовій формі. При
укладенні трудового договору
громадянин зобов'язаний подати паспорт
або інший документ, що посвідчує особу,
трудову книжку, а у випадках,
передбачених законодавством, - також
документ про освіту (спеціальність,
кваліфікацію), про стан здоров'я та інші
документи. Укладення трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Фактичний допуск до роботи
вважається укладенням трудового
договору незалежно від того, чи було
прийняття на роботу належним чином
оформлене, якщо робота провадилась за
розпорядженням чи з відома власника
або уповноваженого ним органу.

З матеріалів справи вбачається,
що основним видом діяльності
ПП «Відродження 1» є
виробництво хліба та хлібобулочних
виробів, виробництво борошняних
кондитерських виробів, тортів і
тістечок нетривалого зберігання
(а.с.124).

З матеріалів досудового
розслідування Веселинівського РВ УМВС
України в Миколаївської області,
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №
0000309 та за № 0000308 від 04 квітня
2013 року, що досліджувалися судом першої
інстанції, вбачається, що у період з 06
березня по 03 квітня 2013 року ПП
«Відродження 1» використовувало працю
найманого працівника ОСОБА_3,
як пекаря, з яким не була укладена
трудова угода (а.с. 188-217)

03 квітня 2013 року в приміщенні
цеху на першому поверсі хлібопекарні
«Щедрий пекар» ПП «Відродження» між
працівниками підприємства ОСОБА_6
(старшим зміни) та позивачем ОСОБА_3
виник конфлікт, під час якого вони
зазнали тілесні ушкодження.

Відповідно до постанови про
закриття кримінального провадження
від 27 травня 2013 року встановлено, що
причиною конфлікту між ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 стало небажання однієї сторони
на робочому місці виконувати вказівки
іншої.

Дані про скасування цієї
постанови, матеріали справи не містять.

До того ж, як встановлено та не
заперечував відповідач, 06 березня 2013
року керівництво підприємства
відібрало від позивача заповнену
останнім анкету, яка містила його
особисту конфіденційну інформацію.

Крім того, використання ПП
«Відродження 1» праці ОСОБА_3 без
укладення з ним трудового договору та
затримання ним видачу його трудової
книжки підтверджено показаннями
свідка ОСОБА_7

Належних та допустимих доказів,
які б спростовували вказані обставини,
відповідач суду не надав, хоча, згідно
ст. 60 ЦПК України, то є його обов'язком.

Тому посилання відповідача на те,
що позивача фактично не було допущено
до роботи пекаря ПП «Відродження 1», є
необґрунтованим.

За таких обставин, висновок суду
першої інстанції про доведеність
укладання ПП «Відродження 1»
трудового договору з позивачем, згідно
ч. 4 ст. 24 КЗпП України (фактичного
допущення до роботи), є вірним.

При встановлені зазначених
фактів судом не було порушено норм
цивільного процесуального закону та
правильно застосовані норми
матеріального права.

Разом з тим, визначаючи розмір
заборгованості по заробітній платі за
період з 03 березня по 06 квітня
2013 року, суд першої інстанції не
врахував, що обґрунтовуючи позовні
вимоги ОСОБА_3 вказував, що за березень
2013 року йому було виплачено 380
грн. заробітної плати.

До того ж, як встановлено, позивач
працював у відповідача з 06 березня по
03 квітня 2013 року.

За такого, діючи в межах доказів
наданих сторонами у справі за період з
06 березня по 03 квітня 2013 року з ПП
«Відродження 1» на користь позивача
підлягають стягненню заборгованість
по заробітній платі в сумі 656 грн., яка
визначена без утриманням податку і
інших обов'язкових платежів (1147 грн.
(мінімальна заробітна плата) : 31 (днів) х
28 (відпрацьованих днів)) - 380 грн.
(фактично виплаченої заробітної плати).

До того ж, встановлені судом
порушення роботодавцем трудових прав
позивача, безумовно завдали йому
немайнових втрат, а тому суд
обґрунтовано на підставі
ст.237-1 КЗпП України стягнув на його
користь відшкодування моральної шкоди.

У той же час, приймаючи до уваги
дещо менший обсяг порушення законних
прав даного працівника, що
встановлений судом апеляційної
інстанції, колегія суддів виходячи із
засад розумності, виваженості і
справедливості вважає необхідним
зменшити розмір відшкодування
моральної шкоди на користь ОСОБА_3 до 200
грн.

Враховуючи викладене, на підставі
п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду в
частині стягненої з ПП «Відродження 1»
на користь позивача заборгованості по
заробітній платі та відшкодування
моральної шкоди слід змінити,
зменшивши розмір таких стягнень
відповідно з 1 350 грн. 33 коп. до 656 грн.,
яка визначена без утримання податку і
інших обов'язкових платежів та з 1 000
грн. до 200 грн.

Положеннями ч. 4 ст. 235 КЗпП України
передбачено, якщо у разі затримки
видачі трудової книжки з вини власника
або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Як встановлено, на неодноразові
вимоги позивача, ПП «Відродження 1»
лише 20 серпня 2013 року
повернуло йому трудову книжку.

Отже, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
стягнення з підприємства на користь
позивача середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу та розміром
цього заробітку, розрахунок якого суд
навів у рішенні.

У зв'язку з викладеними
обставинами рішення суду першої
інстанції в частині вирішення позовних
вимог ОСОБА_3 про стягнення середнього
заробітку за час затримки трудової
книжки та в частині розподілу судових
витрат слід залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 309,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Відродження 1»
задовольнити частково.

Рішення Веселинівського
районного суду Миколаївської області
від 22 жовтня 2013 року змінити в
частині вирішення позовних вимог
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості із
заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди, зменшивши розмір
таких стягнень з ПП «Відродження 1» на
користь ОСОБА_3 відповідно: з 1 350 грн. 33
коп. до 656 грн., яка визначена без
утримання податку і інших обов'язкових
платежів та з 1000 грн. до 200 грн.

Рішення суду в іншій частині
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: