Провадження №2/761/463/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

28 січня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарях - Бєловій О.І.,
Данилевській Е.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за позовом
ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу, -

в с т а н о в
и в :

У серпні 2013 року до суду надійшла
позовна заява ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позивач зазначив, що 17.02.2010 року ним
укладено договір з ОСОБА_3 про надання
юридичних послуг з питання надання
консультацій у зв'язку із проблемою,
яка виникла у його родича ОСОБА_4
стосовно заволодіння гр. ОСОБА_5
належним ОСОБА_3 автомобілем з
напівпричепом. Згодом було з'ясовано,
що ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики. За договором про
надання юридичних послуг було
передбачено комплекс таких послуг у
рамках зазначеної цивільної справи.
Представлення інтересів у суді не
передбачалось. Згідно із договором
поруки укладеним з ОСОБА_2, останній
зобов'язався сплатити суму винагороди
у разі невиконання ОСОБА_3 умов
договору про надання йому юридичних
послуг .

Згідно із актом виконаних робіт від
15.04.2011 року ОСОБА_3 отримав економічний
ефект у сумі 232 050,00 грн. закінченням
вирішення цивільної справи за позовом
ОСОБА_5 до нього про стягнення 232 050,00
грн., шляхом прийняття судом ухвали про
залишення позову без розгляду у зв'язку
із повторною неявкою ОСОБА_5. Сума
оплати наданих юридичних вимог складає
116 025,00 грн.

Оскільки відповідачі не виконали
зобов'язань по договорам вони мають
сплатити йому, позивачу з врахуванням
ст. 625 ЦК України 116 746,78 грн. солідарно.
Тому позивач просив стягнути зазначену
суму з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь.

28 листопада 2013 року представником
позивача подано заяву про виклик
свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на
підтвердження викладених у позові
обставин справи.

У письмовому відзиві відповідач
ОСОБА_2 посилався на те, що позивач не
пред'явив позову щодо стягнення суми
боргу до 30.10.2013 року, тому пропустив
строк позовної давності та просив
прийняти рішення відповідно до чинного
законодавства без його участі в
судових засіданнях. За змістом
пояснень відповідач підтвердив
підписання акту між позивачем та
ОСОБА_3 про виконання робіт та
зобов'язання виплати останнім
передбачених договором грошових
коштів.

Представник позивача просив провести
заочний розгляд справи без участі
відповідача на підставі наданих суду
доказів. Ухвалою суду від 28
січня 2014 року постановлено про заочний
розгляд справи.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
позовні вимоги з підстав, викладених у
позовній заяві та просили задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 на виклики суду
повторно не з'явився, хоча був
повідомлений про час і місце судового
засідання, будь-яких заяв щодо участі у
розгляді справи не надіслав.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника позивача, показання
свідків, дослідивши матеріали справи,
вважає уточнені позовні вимоги такими,
що підлягають задоволенню.

Звертаючись до суду з позовом та
надаючи суду показання як свідок,
ОСОБА_1 зазначив, що до нього звернувся
ОСОБА_4, родич ОСОБА_3, з проханням
надати йому термінову правову
допомогу. Він пояснив, що 15 лютого 2010
року знаходився у місті Києві на
вантажному автомобілі в районі вулиці
Великої Окружної чекаючи завантаження
на зазначений автомобіль DAF сідлового
тягача червоного кольору державний
номер НОМЕР_1 і напівпричепа бортового
марки SCHMITZ державний номер НОМЕР_2,
маючи довіреність на право керування.
Власником зазначеного автомобіля і
напівпричепа є ОСОБА_3.

Приблизно о 10 годині ранку даним
автомобілем і напівпричепом, незаконно
заволодів громадянин ОСОБА_5 разом з
працівниками Києво-Святошинського РУ
ГУ МВС України в Київській області на
підставі ухвали Ленінського районного
суду міста Харкова від 09.02.2010 у справі
№2-148/2010, якою накладено арешт та
передано на відповідальне зберігання
сідловий тягач марки DAF XF 95.380
реєстраційний номер НОМЕР_1 червоного
кольору, та напівпричіп бортовий марки
SCHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_2.

Того ж дня ОСОБА_1 були надані ОСОБА_4
необхідні консультації без укладання
договору. Після консультацій 17 лютого
2010 року ОСОБА_3 з'ясував, що у
Ленінському районному суді Харкова
дійсно 09.02.2010 була винесена ухвала про
накладення арешту на сідловий тягач
марки DAF XF 95.380 реєстраційний номер
НОМЕР_1 червоного кольору, та
напівпричіп бортовий марки SCHMITZ
реєстраційний номер НОМЕР_2. Одночасно,
зазначеною ухвалою суд постановив
передати на відповідальне зберігання
ОСОБА_5 належний відповідачу
автомобіль і напівпричіп. При
детальному ознайомленні з матеріалами
справи було встановлено, що всі подані
докази є підробленими, оскільки на них
стоять підписи вчинені не ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Дослідивши докази, які містяться в
матеріалах справи, оцінивши їх в
сукупності, судом встановлені такі
обставини.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
представник ОСОБА_5 ОСОБА_7, діючи на
підставі довіреності подав до
Харківського районного суду міста
Харкова позовну заяву про стягнення з
ОСОБА_3 коштів в сумі 232 050,00 грн. боргу
за договором позики, та звернення
стягнення на предмет договору застави.
До позову, представник ОСОБА_5 надав
копію договору позики грошей від 29.07.2009
нібито укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
копію розписки від 29.07.2009, яка нібито
свідчить про те, що Відповідач 2 отримав
від ОСОБА_5 210 000,00 грн., а також копію
договору застави автотранспортного
засобу, згідно з яким нібито ОСОБА_3 в
якості забезпечення виконання
зобов'язань за договором позики від
29.07.2009 передав в заставу своє майно
сідловий тягач марки DAF XF 95.380
реєстраційний номер НОМЕР_1 червоного
кольору, та напівпричіп бортовий марки
SCHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_2. Метою
фальсифікації вказаних документів є
незаконне заволодіння майном ОСОБА_3.

Як зазначив позивач, ОСОБА_5 таким чином
намагався заволодіти майном ОСОБА_3.

Після ознайомлення з матеріалами
справи, ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_1
договір від 17.02.2010 № 17/02/1 про надання
правової допомоги з метою звільнити з
під арешту майна ОСОБА_3, повернути його
власнику і підготувати правову позицію
щодо отримання позитивного для ОСОБА_3
судового рішення.

Відразу Позивачем була підготовлена
заява про скасування заходів
забезпечення позову, яка була подана до
суду 18.02.2010.

Наявними в матеріалах справи
документами підтверджено виконання
даного договору ОСОБА_1. Був проведений
детальний правовий аналіз матеріалів
судової справи, визначено стратегію
захисту, визначено шляхи повернення
автомобіля його власнику. В подальшому,
ОСОБА_1 було підготовлено ряд
процесуальних документів, починаючи
від відзиву на позовну заяву і
клопотання про проведення експертизи і
закінчуючи повідомленнями про злочин і
скаргами на дії судді Ленінського
районного суду міста Харкова, яка
безпідставно наклала арешт на майно
ОСОБА_3. Всі підготовлені Позивачем
документи підписані як самим ОСОБА_3
так і ОСОБА_1 на підставі довіреності,
яка була надана ОСОБА_3

Ленінський районний суд міста Харкова
10.03.2011 виніс ухвалу, якою залишив без
розгляду позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
стягнення коштів у розмірі 232 050,00 грн.

Тобто, результатом роботи ОСОБА_1 було
отримання позитивної для ОСОБА_3
судової ухвали про залишення позову
без розгляду та про зняття арешту з
автомобіля і напівпричепа ОСОБА_3 з
поверненням його власнику.

Відповідно до п. 3.1.1 Договору розмір
винагороди ОСОБА_1 за надання послуг,
становить 50% від отриманого ОСОБА_3
позитивного економічного ефекту у
зв'язку із виконанням предмету
договору (за умовами даного Договору
під позитивним економічним ефектом
мається на увазі отримання ОСОБА_3
економічної вигоди, в тому числі і в
разі досягнення домовленостей з
кредиторами про зменшення суми боргу,
що підлягає оплаті на користь
кредиторів, або винесення судом
рішення на користь ОСОБА_3, тобто
будь-якого рішення яким не буде
задоволено позову ОСОБА_5).

15.04.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підписано
акт виконаних робіт до Договору від
17.02.2010 № 17/02/1, що беззаперечно свідчить
про прийняття ОСОБА_3 наданих юридичних
послуг, підтвердження їх якості, та
підтвердження свого зобов'язання
сплатити вартість цих послуг.

Сума 116 025,00 грн. є 50% від суми 232 050,00 грн.
(розмір позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3), тобто
це розмір отриманої Відповідачем 2
економічної вигоди від надання
юридичних послуг. За умовами Договору
Відповідач 2 зобов'язався прийняти
юридичні послуги та оплатити їх.

Свідком ОСОБА_6 підтверджено факт
надання правової допомоги ОСОБА_1
ОСОБА_3 та факт невиконання договору
від 17.02.2010 № 17/02/1 ОСОБА_3

В судовому засіданні що відбулось
28.01.2014 ОСОБА_6, як свідок в даній справі
підтвердив факт невиконання ОСОБА_3
договору про надання юридичних послуг
в частині несплати суми.

Також судом встановлено, що на день
подання позовної заяви позивачем
відповідачами не сплачено грошові
кошти позивачу за договором від 17.02.2010
№ 17/02/1 про надання юридичних послуг та
Актом від 15.04.2011 наданих послуг
відповідно до договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України,боржник який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи прострочення виконання
зобов'язання зі сторони ОСОБА_3
обраховується з наступного дня,
встановленого для виконання
зобов'язання (відповідно до ст. 253 ЦК
України), тобто з 02.07.2011, то відповідно
три відсотки річних від простроченої
суми становить 721,78 грн., що складається
з 241,03 грн. за період з 01.07.2011 по 31.12.2011
кількість днів прострочення становить
183 та 480,75 грн. за період з 01.01.2012 по 31.12.2012
кількість днів прострочення - 366.

Отже, сума заборгованості відповідачів
перед позивачем
становить 116 746,78 грн.

За таких обставин суд вважає позов слід
задовольнити та стягнути солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором про
надання юридичних послуг № 17/02/1 від
17.02.2010 року в сумі 116 746,78 грн.

З огляду на викладене та на підставі
ст.ст. 256, 525, 526, 553, 554, 625, 627, 628, 629, 638 ЦК
України, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88,
209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 заборгованість за
договором про надання юридичних послуг
№ 17/02/1 від 17.02.2010 року в сумі 116 746 (сто
шістнадцять тисяч сімсот сорок шість)
грн., 78 коп..

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 1167 (тисячу
сто шістдесят сім) грн. 47 коп..

Заява про перегляд заочного рішення,
судом, що його ухвалив може бути подана
відповідачами протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційному суду
міста Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва, який ухвалив
оскаржуване рішення.

Суддя: О.Ф.
Малинников.