Справа № 285/4820/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд
Житомирської області

в складі: головуючого - судді
Мозгового В.Б.,

при секретарі Палашкевич М.В.,

з участю позивача/відповідача
ОСОБА_1,

відповідача/позивача
ОСОБА_2

відповідача/позивача
ОСОБА_3,

представників сторін ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Новограді-Волинський цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа Управління Державної
міграційної служби України в
Житомирській області
Новоград-Волинський районний сектор в
Житомирській області про виселення та
за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про виселення,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2013 року до суду звернувся
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
якому просив суд виселити останніх з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житла.

ОСОБА_1 посилаючись на те, що оскільки
він є основним наймачем квартири, а
ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3
систематично порушують правила
співжиття і роблять все неможливе для
проживання разом з ними (влаштовує
сварки, провокує бійки, не впускає до
квартири), а вжиті заходи попередження
не дали позитивного результату,
просить суд позов задовольнити.

В грудні 2013 року до розгляду справи по
суті, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали
зустрічний позов до ОСОБА_1 в якому
просили суд виселити останнього з цієї
ж квартири без надання іншого житла.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаючись на те, що
оскільки вони вселилися та проживають
в квартирі законно і також є наймачами
цього житла як і ОСОБА_1, а останній
систематично порушує правила
співжиття (завдає побої, влаштує
сварки), на неодноразові офіційні
попередження про недопустимість
насильства в сім'ї не реагує, просять
суд позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник свій позов підтримали,
просили його задовольнити, а в
задоволенні зустрічного позову
просили відмовити.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник свій
позов підтримали, просили його
задовольнити. В задоволенні позову
ОСОБА_1 до них, просили відмовити.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази та давши їм належну оцінку суд
приходить до наступного висновку.

Встановлено, що в 1990 році ОСОБА_1 було
виділено квартиру АДРЕСА_1 /а.с.6/. 26
грудня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зареєстрували шлюб, якій 17 квітня 2012
року було розірвано /а.с.7,8/. Після
укладання шлюбу ОСОБА_2 31 грудня 2003 року
зареєструвалася в зазначеній квартирі
на постійне місце проживання разом зі
своєї, на той, час малолітньою донькою
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в подальшому
29.03.2011 року була зареєстрована в
квартирі, де проживають і наданий час
/а.с.11/.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 64 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач і члени
його сім'ї.

Таким чином, враховуючи, що оскільки
ОСОБА_1 в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України суду не надано належних та
допустимих доказів щодо незаконності
реєстрації та проживання ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, а також враховуючи те, що
останні наданий час проживають в
квартирі, суд приходить до висновку, що
вони мають такі ж права і обов'язки, як
ОСОБА_1

Звертаючись до суду з первісним та
зустрічним позовами про виселення,
позивачі свої вимоги обґрунтували ст.
116 ЖК України.

Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1
про виселення ОСОБА_3, а також доводи
ОСОБА_3 щодо виселення ОСОБА_1, оскільки
ними не надано суду жодного належного
доказу, що між ними виникають
конфлікти, які порушують правила
їхнього співжиття.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
р. «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» під час
вирішення справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід керуватися
тим, що під час триваючої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися і під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів.

Докази на які посилаються ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на обґрунтування своїх позовних
вимог по первісній та зустрічній
позовним заявам не є переконливими.

Зміст постанов про відмову в порушенні
кримінальної справи, свідчить про те,
що звернення ОСОБА_1 до
Новоград-Волинського МВ УМВС
стосувалося лише порушення його прав з
боку ОСОБА_2, як наймача житла на
користування квартирою /а.с.14-22/.

Вирішуючи спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд
враховує, що квартиру було виділено
ОСОБА_1 ще до укладання шлюбу з ОСОБА_2,
заходи попередження, які було
застосовано до ОСОБА_1 в серпні 2013 року
вплинули на його поведінку, оскільки
матеріали справи не містять фактів
його антигромадської поведінки після
цього попередження, виселення є
крайнім заходом, а також те, що
неприязні відносини виникли між
сторонами є взаємними, оскільки
склалися внаслідок розірвання шлюбу та
у зв'язку з виникненням спору за
квартиру.

Отже, виходячи з установлених дійсних
обставин справи, суд приходить до
висновку, що позивач ОСОБА_1 по
первісному позову та позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 по зустрічному позову, не довели
фактів порушення, невизнання або
оспорювання їхніх прав, свобод чи
інтересів, а тому у задоволенні
первісного та зустрічного позовів слід
відмовити повністю.

Враховуючи вище викладене, керуючись
ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд , -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа Управління
Державної міграційної служби України в
Житомирській області
Новоград-Волинський районний сектор в
Житомирській області про виселення -
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Житомирської
області через Новоград-Волинський
міськрайонний суд протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Головуючий: