У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди, завданої
злочином, за касаційною скаргою ОСОБА_5,
поданою представником - ОСОБА_6, на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 23 квітня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 5 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль») звернулося до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що 20 квітня 2007 року до відкритого
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», правонаступником якого є
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», звернувся
ОСОБА_7 із заявою про отримання кредиту
в розмірі 120 тис. доларів США
під заставу нежитлової будівлі
(телятника) загальною площею 826,7 кв. м,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
ОСОБА_5, працюючі на посаді начальника
відділу малого та середнього бізнесу
Солом'янського районного відділення
Київської регіональної дирекції
відкритого акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», діючи умисно,
в інтересах третіх осіб - ОСОБА_7,
використовуючи своє службове
становище, без рішення кредитного
комітету обласної дирекції чи
центрального офісу банку про
можливість прийняття в заставу даної
нерухомості як нестандартної, без
наявних документів на земельну
ділянку, розташовану під нерухомість
сільськогосподарського призначення,
провела оцінку вартості нежитлової
будівлі (телятника), що була
запропонована ОСОБА_7 у заставу для
отримання кредиту в розмірі 120 тис.
доларів США, за результатами якої
склала звіт з експертної оцінки, в
якому вказала, що об'єкт - нежитлова
будівля за вищевказаною адресою, має
ринкову вартість 1 317 375 грн. Проте стан
вказаного нежитлового приміщення
відповідачем перевірений не був, а його
ліквідаційну вартість в розмірі 856 294
грн, як таку, що є найбільш ймовірною
сумою, яка буде направлена на погашення
боргу клієнта перед банком, визначено
безпідставно. На підставі вартості
заставного майна 20 квітня 2007 року було
прийнято рішення про видачу ОСОБА_7
кредиту в розмірі 118 тис. доларів США, що
є еквівалентом 595 900 грн. За
даним фактом було порушено кримінальну
справу та вироком Солом'янського
районного суду м. Києва від 24 березня 2011
року визнано ОСОБА_5 винною у вчиненні
злочину.

Внаслідок протиправних дій
відповідача, що призвели до
унеможливлення погашення боргу за
кредитним договором за рахунок
звернення стягнення на предмет
іпотеки, банку завдано збитки в розмірі
595 900 грн, які позивач і просив стягнути
з ОСОБА_5 на відшкодування шкоди.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 23 квітня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 5 вересня 2013 року, позов
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь банку 595 900 грн на
відшкодування шкоди, завданої
злочином.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі
представника - ОСОБА_6, просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем було доведено, що внаслідок
протиправних дій ОСОБА_5 банку завдано
збитки в розмірі 595 900 грн, які
підлягають стягненню з неї.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками суду першої інстанції,
зазначивши, що відповідачем не надано
жодних доказів на підтвердження своїх
заперечень, а доводи щодо можливого
подвійного стягнення грошових коштів
на користь банку є необґрунтованими.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна,
тому що суд дійшов його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що ОСОБА_5 перебувала у
трудових відносинах з відкритим
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль», де працювала на посаді
начальника відділу малого та
середнього бізнесу Солом'янського
районного відділення Київської
регіональної дирекції відкритого
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» та була службовою особою.
Вироком Солом'янського
районного суду м. Києва від 24 березня 2011
року її визнано винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст.
366 КК України, у зв'язку з тим, що вона,
діючи умисно в інтересах третьої особи
- ОСОБА_7, використовуючи своє
службове становище всупереч інтересам
служби, провела оцінку вартості
нежитлової будівлі (телятника), що була
запропонована позичальником ОСОБА_7 у
заставу для отримання кредиту в
розмірі 120 тис.
доларів США. Нею не було перевірено
фактичний стан даного нежилого
приміщення та було безпідставно
визначено його ліквідаційну вартість.
Внаслідок вказаних дій та у зв'язку із
захищенням відповідачем кредитної
заяви ОСОБА_7, з останнім було укладено
кредитний договір від 26 квітня 2007 року
та видано кредит у розмірі 118 тис.
доларів США, а також укладено договір
іпотеки нежилого приміщення
(телятника), загальною площею 826,7 кв. м,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
оціночною вартістю 1 317 375 грн, хоча
вказане приміщення не було придатне до
використання на момент видачі кредиту,
а його оціночна вартість визначена
безпідставно. Внаслідок дій
відповідачки ОСОБА_7 було видано
незабезпечений кредит у розмірі 118 тис.
доларів США, що є еквівалентом 595 900 грн.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач під час розгляду справи
посилався як на підставу своїх вимог
лише на вирок у кримінальній справі
відносно ОСОБА_5 та не надав
жодного письмового обґрунтування чи
доказу щодо суми нанесених збитків та
що шкода, яку банк обчислює як збитки,
знаходиться в причинному зв'язку з
діями відповідача ОСОБА_5

Разом з тим у п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» роз'яснено, що
відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України при
розгляді справи про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок, що набрав законної
сили, або постанову суду у справі про
адміністративне правопорушення, цей
вирок або постанова обов'язкові для
суду лише з питань, чи мали місце ці дії
та чи вчинені вони цією особою. Тому,
розглядаючи позов, який випливає з
кримінальної справи чи зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі обговорювати вину відповідача,
а може вирішувати питання лише про
розмір відшкодування. Інші прийняті в
рамках кримінальної справи чи справи
про адміністративне правопорушення
постанови оцінюються судом згідно з
положеннями ст. 212 ЦПК України. На
підтвердження висновку суду щодо
розміру відшкодування збитків у
рішенні, крім посилання на вирок у
кримінальній справі чи постанову у
справі про адміністративне
правопорушення, необхідно також
зазначати докази, подані сторонами при
розгляді цивільної справи (наприклад,
врахування матеріального становища
відповідача або вини потерпілого).

Також з матеріалів
справи вбачається, що 9 грудня 2012 року
старшим державним виконавцем
Неоменком В.В. державної виконавчої
служби Козелецького районного
управління юстиції під час примусовому
виконання виконавчого листа від 17
листопада 2010 року про стягнення з
ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» заборгованості за кредитним
договором у розмірі 1 006 116 грн 81 коп.
шляхом звернення стягнення на нерухоме
майно - нежитлову будівлю (телятник), що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
вказаний виконавчий документ
повернуто стягувачеві, оскільки
витрати, пов'язані зі зверненням
стягнення та реалізацією майна,
надання звіту про експертну оцінку
описаного майна, перевищать вартість
самого арештованого майна, що
унеможливить у подальшому його
реалізацію. Іншого майна, на яке
можливо звернути стягнення в рахунок
погашення боргу, за боржником ОСОБА_7 не
виявлено.

Проте свідок ОСОБА_7 суду показав, що на
час розгляду справи в суді він частково
погасив кредит та проценти в розмірі 25
302 доларів США 48 центів та має намір
подальшого погашення кредиту.

Таким чином, процедура стягнення
заборгованості з боржника ОСОБА_7
триває й доказів про завершення такої
процедури ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
не надано, тому в разі стягнення з
відповідача суми нанесених збитків
убачається подвійне стягнення
грошових коштів на користь банку.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315
ЦПК України апеляційний суд зазначені
вище вимоги закону не врахував, не
з'ясував належним чином фактичних
обставин справи щодо заявлених вимог,
які правовідносини сторін випливають з
установлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, дійшовши передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану
представником - ОСОБА_6, задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 5 вересня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко