Провадження № 4-с/461/16/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014
м. Львів

Галицький районний суд м. Львова в
складі:

головуючого судді - Романюка В.Ф.,

при секретарі - Бішко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
скаргою Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» на постанову
державного виконавця Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ВП №39920534 від 01.10.2013 року,-

в с т а н о в и в:

скаржник - ПАТ «Львівгаз» звернувся із
скаргою на дії державного виконавця, в
якій просить визнати дії державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Зорена
П.І. про відмову у відкритті
виконавчого провадження на підставі
судового наказу №461/5293/13-ц від 13.05.2013
року неправомірними; скасувати
постанову державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ Зорена П.І. про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 01.10.2013р.; відновити
виконавче провадження №39920534.

В обґрунтування поданої скарги,
покликається на те, що 13.05.2013 року
Галицьким районним судом м.Львова
видано судовий наказ у справі №461/5293/13-ц
про стягнення солідарно
заборгованості за спожитий природний
газ з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на суму 407,43 грн.
Однак, 01.10.2013 року державним виконавця
Галицького ВДВС Зореном П.І. винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження у зв'язку із
невідповідністю судового наказу
вимогам ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме: у
виконавчому документі не вказано
індивідуального ідентифікаційного
номеру боржника. Скаржник вважає, що
судовий наказ відповідає усім вимогам,
а тому оскаржувану постанову слід
скасувати.

Скаржник у судове засідання не
з'явився, подав заяву про розгляд
скарги у його відсутності та просив
таку задоволити в повному об'ємі.

Державний виконавець Галицького ВДВС
ЛМУЮ Зорен П.І. в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час, дату та місце
розгляду скарги, а тому суд вважає за
можливе розглядати таку за відсутності
останнього.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України
фіксування судового засідання
технічним засобом здійснює секретар
судового засідання або за
розпорядженням головуючого інший
працівник апарату суду. У разі неявки у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи в разі якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється судом за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, суд
приходить до висновку, що така підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Згідно ст.383 ЦПК України, учасники
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що
13.05.2013 року Галицьким районним судом
м.Львова видано судовий наказ про
солідарне стягнення заборгованості за
спожитий природний газ з ОСОБА_2, ОСОБА_3
на користь Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» на суму 407,43 грн.
та 114,70 судового збору /а.с.6/.

Постановою від 01 жовтня 2013 року
державним виконавцем Галицького ВДВС
ЛМУЮ Зореном П.І. відмовлено у
відкритті виконавчого провадження за
вищевказаним судовим наказом, на
підставі п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки у
виконавчому документі не вказано
індивідуального ідентифікаційного
номеру боржника /а.с.4/.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
для виконання на всій території
України.

Згідно п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадженні у разі
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону.

Як вбачається з оскаржуваної постанови
від 01.10.2013 року, в такій державний
виконавець зазначає п.3 ст.18 Закону
України «Про виконавче провадження»,
вказуючи, що у виконавчому документі
зазначається індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника.

Суд вважає, що таке твердження
державного виконавця помилковим з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.103 ЦПК України,
судовий наказ має відповідати вимогам
до виконавчого документа, встановленим
Законом України «Про виконавче
провадження» та обов'язково містити
положення про дату видачі судового
наказу стягувачу, дату набрання
судовим наказом законної сили та строк
пред'явлення судового наказу до
виконання.

Пунктом 3 ч.1 ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
виконавчому документі зазначаються,
зокрема повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовились від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право, з
метою захисту інтересів стягувача,
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну.

З наведеного випливає, що державний
виконавець вправі самостійно
звернутись до відповідного державного
органу державної податкової служби із
запитом про витребування довідки про
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника.

При винесенні оскаржуваної постанови
державний виконавець не звернув увагу
на визначену ЦПК України процедуру
розгляду заяв про видачу судового
наказу. Так, згідно ч.2 ст.102 ЦПК України,
суддя видає судовий наказ без
проведення судового засіданні і
виклику стягувача та боржника, тобто в
суду чи заявника відсутні законні
можливості без згоди боржника отримати
необхідні дані (в даному випадку
індивідуальний ідентифікаційний
номер).

Як видно з матеріалів справи, судовий
наказ №461/5293/13-ц, виданий 13.05.2013 року
відповідає вимогам, передбаченим ст.103
ЦПК України та відповідно ст.18 Закону
України «Про виконавче провадження».

Таким чином, судом встановлено, що
державним виконавцем Галицького
відділу ДВС ЛМУЮ Зореном П.І.,
безпідставно та всупереч ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження, що є недопустимим з огляду
на ч.5 ст.124 Конституції України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
державним виконавцем не було дотримано
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», тобто дії державного
виконавця щодо відмови у відкритті
виконавчого провадження є
неправомірними, отже оскаржувану
постанову слід скасувати. Разом з тим,
суд не уповноважений своєю ухвалою
відновляти виконавче провадження, а
тому скаргу слід задоволити частково
та зобов'язати державного виконавця
вчинити дії щодо відкриття виконавчого
провадження.

Керуючись ст.ст.383-389 ЦПК України,
Законом України «Про виконавче
провадження», суд,-

ухвалив:

скаргу задоволити частково.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Зорена
П.І. про відмову у відкритті
виконавчого провадження на підставі
судового наказу №461/5293/13-ц від 13.05.2013
року виданого Галицьким районним судом
м.Львова.

Скасувати постанову державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Зорена
П.І. про відмову у відкритті
виконавчого провадження №39920534 від
01.10.2013 року.

Зобов'язати державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ Зорена П.І.
вчинити дії щодо відкриття виконавчого
провадження на підставі судового
наказу №461/5293/13-ц від 13.05.2013 р., виданого
Галицьким районний судом м.Львова.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області протягом п'яти
днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя
В.Ф. Романюк