Справа № 525/1686/13-ц
Провадження № 2/525/65/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2014 року Великобагачанський
районний суд Полтавської області у
складі:

головуючого - судді
Хоролець В.В.

при секретарі - Сидоренко
О.Г.

з участю представника
позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи -
Фелоненко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в селищі Велика Багачка
Полтавської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до Великобагачанської
селищної ради Полтавської області,
третя особа відділ Держземагенства у
Великобагачанському районі
Полтавської області про скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку та рішення
Великобагачанської селищної ради
Полтавської області, -

в с т а н о в и в:

Як вбачається з позову ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її чоловік
ОСОБА_5, який проживав на момент за
адресою: АДРЕСА_1 Після його смерті
відкрилась спадщина на належне йому
майно, а саме, до спадкового майна
увійшла земельна ділянка розміром 0,18
га, з них - для обслуговування жилого
будинку - 0,08 га та ведення особистого
підсобного господарства - 0,10 га, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Ця
земельна ділянка належала померлому на
підставі рішення №209 від 30.12.1997 року
Великобагачанської селищної ради
Полтавської області «Про передачу
безкоштовно в приватну власність
земельної ділянки», яким ОСОБА_5, жителю
АДРЕСА_1, вирішено передати земельну
ділянку площею 0,08 га для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель та земельну
ділянку площею 0,10 га для ведення
особистого підсобного господарства по
АДРЕСА_1

Позивачка зазначає, що вона є
спадкоємцем першої черги за законом
після смерті чоловіка та спадщину в
установлений законом строк прийняла і
отримала 06.02.1999 року свідоцтво про
право на спадщину за законом на
вищезазначену земельну ділянку. Після
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом вона отримала
новий державний акт на право приватної
власності на землю ІІІ-ПЛ 040202 04.10.2001
року на своє ім'я ОСОБА_3, в акті вказана
підстава видачі нового державного акту
- на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 06.02.1999 року за
№137, але площа в державному акті
відрізняється від площі, яка вказана у
свідоцтві про право на спадщину, а саме,
в акті площа вказана 0,1923 га, з них для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель - 0,0630 га,
ведення підсобного господарства - 0,1293
га. В наявності існує ще одне рішення
Великобагачанської селищної ради
Полтавської області від 26.05.1998 року,
яким вирішено, що остаточний розмір
земельної ділянки, переданої у
приватну власність, вважати - всього
0,1923 га, для обслуговування житлового
будинку - 0,0891 га, для ведення підсобного
господарства - 0,1032 га.

Як вказує позивачка, на сьогодні
підставою, що їй належить земельна
ділянка на праві приватної власності, є
свідоцтво про право на спадщину, а
відповідно до законодавства, право
власності саме на земельну ділянку
настає з моменту її державної
реєстрації, а в її ситуації - після
реєстрації цієї земельної ділянки
виникли розбіжності між двома
документами, які на сьогоднішній день
неможливо усунути іншим шляхом, окрім
як скасувати державний акт на право
власності на землю та скасувати
рішення Великобагачанської селищної
ради Полтавської області від 26.05.1998
року. Потім вона зможе, як вказує,
замовити технічну документацію про
визначення меж в натурі на місцевості
та зареєструвати вищезазначену
земельну ділянку на її ім'я в Державній
реєстраційній службі на підставі
правовстановлюючого документа, а саме,
свідоцтва про право на спадщину за
законом.

Посилаючись на вищевикладені
обставини, позивач ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом, в якому просила суд
ухвалити рішення, яким скасувати
рішення Великобагачанської селищної
ради Полтавської області від 26.05.1998
року та скасувати Державний акт на
право приватної власності на землю
111-ПЛ 040202 04.10.2001 року на своє ім'я ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник
позивача адвокат ОСОБА_1 заявлені
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, в своїх поясненнях посилалась
на обставини, що викладені в позові і
просила його задовольнити. Позивач
ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи
у її відсутність (а.с.а.с.19).

В судовому засіданні представник
третьої особи відділу ДКЗ у
Великобагачанському районі ОСОБА_2 не
заперечила проти задоволення позову
ОСОБА_3, оскільки через помилку
селищної ради в даний час виникли
розбіжності у площах земельних ділянок
і спадкоємиця не може зареєструвати
своє право на земельну ділянку.

Представник відповідача по справі
Великобагачанської селищної ради
Полтавської області в судове
засідання не з'явився, про час розгляду
справи відповідач повідомлений
належним чином, направив лист про те, що
справу просить розглядати без
представника відповідача,
Великобагачанська селищна рада позов
ОСОБА_3 визнає і просить його
задовольнити (а.с.18).

Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України "у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності передбачених законом
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову."

Суд, заслухавши пояснення
представника позивача адвоката ОСОБА_1,
представника третьої особи ОСОБА_2,
вивчивши та проаналізувавши матеріали
справи і давши їм належну оцінку,
приходить до висновку, що позов ОСОБА_3
до Великобагачанської селищної ради
Полтавської області, третя особа
відділ Держземагенства у
Великобагачанському районі
Полтавської області про скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку та рішення
Великобагачанської селищної ради
Полтавської області підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що чоловік
позивачки по справі ОСОБА_3 (а.с.6) -
ОСОБА_5, останнім постійним місцем
проживання якого було сел. Велика
Багачка Полтавської області помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.10).

ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом на
майно померлого чоловіка ОСОБА_5, а
саме, земельної ділянки розміром 0,18 га,
з них - для обслуговування жилого
будинку - 0,08 га та ведення підсобного
господарства - 0,10 га, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1. Ця обставина
підтверджується Свідоцтвом про право
на спадщину за законом серія НГ 0027423,
виданого державним нотаріусом
Великобагачанського державної
нотаріальної контори 06.02.1999 року,
реєстровий №137 (а.с.10).

Ця земельна ділянка належала
померлому на підставі рішення №209 від
30.12.1997 року виконавчого комітету
Великобагачанської селищної ради
Полтавської області «Про передачу
безкоштовно в приватну власність
земельної ділянки» (протокол №10), яким
ОСОБА_5, жителю АДРЕСА_1 передано
земельну ділянку площею 0,08 га для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель та земельну
ділянку площею 0,10 га для ведення
особистого підсобного господарства по
АДРЕСА_1 29 квітня 2013 року, про що
виконавчим комітетом Подільської
сільської ради видано свідоцтво про
смерть (а.с.8).

Між тим, з протоколу №4 засідання
виконавчого комітету
Великобагачанської селищної ради
Полтавської області від 26.05.1998 року
вбачається, що остаточний розмір
земельної ділянки, переданої у
приватну власність ОСОБА_5, що
розташована по АДРЕСА_1 вважати 0,1923 га,
з яких 0,0891 га - для обслуговування
житлового будинку та 0,1032 га - для
ведення особистого підсобного
господарства (а.с.8).

В подальшому, 04.10.2001 року на ім'я
спадкоємця померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_3
видано Державний акт на право
приватної власності на землю серія
ІІІ-ПЛ №040202, зареєстрований в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №1234,
яким посвідчено її право власності на
земельну ділянку площею 0,1923 га,
розташовану по АДРЕСА_1, з яких 0,0630 га -
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та 0,1293 га - для
ведення особистого підсобного
господарства (а.с.7). При цьому, в даному
Державному акту вказана така підстава
його видачі як Свідоцтво про право на
спадщину від 06.02.1999 року №137. Однак, у
вищевказаному свідоцтві успадкована
ОСОБА_3 земельна ділянка за
вищевказаною адресою складає площу 0,18
га, з яких для обслуговування жилого
будинку - 0,08 га та ведення особистого
підсобного господарства - 0,10 га.

В обґрунтування заявленого
позову ОСОБА_3 зазначає, що в даний час
підставою, що їй належить земельна
ділянка на праві приватної власності, є
свідоцтво про право на спадщину, видане
06.02.1999 року, де вказана вірна площа
земельної ділянки 0,18 га, а на даний час
згідно законодавства, право власності
саме на земельну ділянку виникає з
моменту її державної реєстрації, а в її
ситуації - після реєстрації цієї
земельної ділянки виникли розбіжності
між двома документами, які на
сьогоднішній день неможливо усунути
іншим шляхом, окрім як скасувати
державний акт на право власності на
землю та скасувати рішення виконавчого
комітету Великобагачанської селищної
ради Полтавської області від 26.05.1998
року. Потім, яка вказує позивач, вона
замовлятиме технічну документацію про
визначення меж в натурі на місцевості
та зареєструвати вищезазначену
земельну ділянку на її ім'я в Державній
реєстраційній службі на підставі
правовстановлюючого документа, а саме,
свідоцтва про право на спадщину за
законом (а.с.а.с.2-4).

Отже, в даний час виникла
суперечність у площі земельної
ділянки, що успадкована ОСОБА_3 після
смерті чоловіка ОСОБА_5, яка вказана як
у Свідоцтві про право на спадщину за
законом серія НГ 0027423, виданого
державним нотаріусом
Великобагачанського державної
нотаріальної контори 06.02.1999 року,
реєстровий №137 (площа 0,18 га, з яких для
обслуговування жилого будинку - 0,08 га
та ведення особистого підсобного
господарства - 0,10 га) та у Державному
акті на право приватної власності на
землю серія ІІІ-ПЛ №040202, що
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №1234 (площа 0,1923 га,
з яких 0,0630 га - для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель та 0,1293 га - для ведення
особистого підсобного господарства), а
також у рішенні виконавчого комітету
Великобагачанської селищної ради
Полтавської області від 26 травня 1998
року (протокол №4) про визначення
остаточного розміру земельної ділянки,
переданої у приватну власність
громадянину ОСОБА_5. При цьому
вбачається, що площі земельної ділянки,
вказані у оскаржуваному рішенні
виконавчого комітету
Великобагачанської селищної ради та у
Державному акті на право приватної
власності на землю серія ІІІ-ПЛ №040202 не
відповідають даним Свідоцтва про право
на спадщину від 06.02.1999 року №137,
виданого на ім'я ОСОБА_3, де вказано
вірну та дійсну площу успадкованої
земельної ділянки (0,18 га, з яких для
обслуговування жилого будинку - 0,08 га
та ведення особистого підсобного
господарства - 0,10 га).

Таким чином, через встановлені
розбіжності у площах земельних ділянок
ОСОБА_3, як фактичний власник цієї
земельної ділянки (спадкоємець за
законом), не може вчинити юридичні дії,
пов'язані з державною реєстрацію
речового права на дану спадкову
земельну ділянку.

В сукупності досліджених доказів у
справі вбачається, що оскаржуване
позивачем рішення виконавчого
комітету Великобагачанської селищної
ради від 26.05.1998 року та виданий
Державний акт на право приватної
власності на землю серія ІІІ-ПЛ №040202 в
даний час унеможливлюють реалізації
позивачем своїх прав на спадкову
земельну ділянку, що розташована по
АДРЕСА_1 площею 0,18 га, з яких для
обслуговування жилого будинку - 0,08 га
та ведення особистого підсобного
господарства - 0,10 га.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст.144 Конституції України
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

За нормою ч.1 ст.59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» та п. «а» ст.12 Земельного
Кодексу України, розпорядження землями
територіальних громад є компетенцією
сільської ради і згідно роз'ясненнями,
що викладені у Рішенні Конституційного
Суду України №10-рп/2010 від 01.04.2010 року
(справа №1-6/2010), Великобагачанська
селищна рада у вданих спірних
правовідносинах діє як суб'єкт владних
повноважень.

Частиною 10 ст.59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
передбачено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

При розгляді заявлених позовних
вимог ОСОБА_3 та їх задоволенні суд,
крім положень ч.4 ст.174 ЦПК України,
враховує також і положення пункту 5
Рішення Конституційного Суду України
№7-рп/2009 від 16.04.2009 року, де
Конституційний Суд України зазначив,
що органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.
Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вони вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Відповідно до ст.155 ЗК України, у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійним.

У відповідності до ч.1 ст.174 ЦПК
України, відповідач може визнати позов
протягом усього часу судового
розгляду, зробивши усну заяву. Якщо
визнання позову відповідачем
викладено в адресованих суду письмових
заявах, ці заяви приєднуються до
справи. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності передбачених законом
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Аналізуючи
безпосередньо визнання відповідачем
Великобагачанською селищною радою
позовних вимог ОСОБА_3 з позиції ч.4 ст.174
ЦПК України суд, виходячи з меж та суті
заявлених позовних вимог та
правовідносин, що виникли між
сторонами, і з урахуванням досліджених
матеріалів справи, приймає визнання
відповідачем Великобагачанською
селищною радою позову ОСОБА_3 до неї,
оскільки це є процесуальним правом
відповідача, виходячи з ч.2 ст.31 та ст.174
ЦПК України, узгоджується з сукупністю
досліджених письмових доказів у справі
і не суперечить закону та не порушує
права, свободи та інтереси інших осіб.

Отже, системний аналіз положень
чинного законодавства у сукупності з
дослідженими доказами у справі
свідчить про те, що в даний час, з
урахуванням визнання позову
відповідачем у справі згідно положень
ч.4 ст.174 ЦПК України, з метою реалізації
особою (ОСОБА_3) свого права власності
на успадковану земельну ділянку та її
державної реєстрації, є передбачені
законом підстави для задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.155 ЗК України, ст.549 ЦК
України (в редакції 1963 року), ст.ст.15,16,392
ЦК України (в редакції 2003 року), ст.59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.ст.
3,10,11,57,60,174,179,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до
Великобагачанської селищної ради
Полтавської області, третя особа
відділ Держземагенства у
Великобагачанському районі
Полтавської області про скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку та рішення
Великобагачанської селищної ради
Полтавської області задовольнити.

Скасувати рішення виконавчого
комітету Великобагачанської селищної
ради Полтавської області від 26 травня
1998 року (протокол №4) про визначення
остаточного розміру земельної ділянки,
переданої у приватну власність
громадянину ОСОБА_5 загальною площею
0,1923 га, в тому числі 0,0891 га - для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та 0,1032 га - для
ведення особистого підсобного
господарства за адресою: АДРЕСА_1

Скасувати Державний акт на право
приватної власності на землю серія
ІІІ-ПЛ №040202, виданий 04.10.2001 року
Великобагачанською селищною радою
Полтавської області на ім'я ОСОБА_3,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №1234.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Полтавської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено
11.02.2014 року.

Суддя -