РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17262/13-ц

пр. № 2/759/684/14

07 лютого 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Лопатюк
Н.Г.,

при секретарі
Гурові
О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Філії
Державного підприємства "Антонов"
"Серійний завод "Антонов" про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

В С Т
А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Філії Державного
підприємства "Антонов" "Серійний завод
"Антонов" про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги мотивував
тим, що він працював начальником бюро
планово-диспетчерського цеху №20 з 01
грудня 2005 року. Наказом №4095/к від 30
вересня 2013 року, він був звільнений з
займаної посади за п.1 с.40 КЗпПУ, у
зв'язку з скороченням штату.

Вважає дане звільнення
незаконним, посилаючись на ст.42 КЗпПУ,
яка передбачає, що за скороченості
численності чи штату працівників
переважне право на залишенні на роботі
надається працівникам із більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

В позовній заяві зазначає, що з
ним не було погоджено його звільнення.
Також, згідно ст.49 КЗпПУ, він не був
попереджений за два місяці до дня
скорочення. Попередження отримав 12
серпня 2013 року, а звільненийз займаної
посади 30 жовтня 2013 року.

Крім того, йому було
запропоновано посади нижчої
кваліфікації і тарифним окладом, а саме
посаду інженера з підготовки
виробництва, майстра 2-ї групи,
інженера-технолога, а вакантні посади
більш високої кваліфікації йому не
запропонували.

На підставі наведеного, він був
змушений звернутись до суду за
захистом своїх порушених прав та
просить ухвалити рішення, яким
поновити його на роботі на посаді
начальника планово-диспетчерського
бюро цеху №20 Філії Державного
підприємства "Антонов" "Серійний завод
"Антонов" та стягнути з відповідача на
його користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу, з 01 жовтня 2013 року
по день повнолення на роботі.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги та просив суд
їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти
позову заперечувала.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, представника відповідача,
повно і всебічно з'ясувавши фактичні
обставини даної справи, дослідивши
матеріали справи та письмові докази у
їх сукупності та співставленні, дійшов
до висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають з настуних
підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач
перебував у трудових відносинах з
Філією Державного підприємства
"Антонов" "Серійний завод "Антонов" з 2004
року. З 01 грудня 2005 року останній
працював на посаді начальника бюро
планово-диспетчерського цеху №20.

Згідно наказу віце-президента -
директора філії Державного
підприємства "Антонов" "Серійний завод
"Антонов" №439 від 01 липня 2013 року «Про
упорядкування структури, виключення
посад та професій зі штатного розпису
заводу», наказано виключити зі
штатного розпису заводу посади та
професії згідно з затвердженим
«Переліком посад та професій» (а.с.22-23 -
копія наказу; а.с.24 - копія переліку
посад та професій, які підлягають
скороченню).

Як вбачається з матеріалів
справи, 31 липня 2013 року ОСОБА_1 було
попереджено, що у зв'язку зі
скороченням чисельності працівників
підприємства відповідно до наказу
віце-президента - директора філії від
01.07.2013 року №439, посада, яку він займає,
підлягає скороченню з 01 жовтня 2013 року.
Крім того, позивачу було запропоновано
роботу за спеціальністю інженер з
підготовки виробницва цеху 11, майстер 2
групи виробничої дільниці цеху 20,
інженер-технолог цеху 20 та зазначено,
що у разі відмови від запропонованої
роботи, йому пропонується перенавчання
та подальше працевлаштування за
спеціальністю терміст, вогнетривник. У
разі відмови від перенавчання, його
буде звільнено за п.1 ст.40 КЗпПУ 30
вересня 2013 року (а.с.29 - копія
попередження).

З акту, складеного 31 липня 2013 року
о 16 год. 05 хв. начальником цеху 20 Редька
В.Я. в присутності начальника ПЕБ
Гриценюк О.Л. та контролера верстатних
та слюсарних робіт Семків Л.І.
вбачається, що ОСОБА_1 було вручено
попередження відділу кадрів про те, що
посада, яку він займає підлягає
скороченню з 01.10.2013 року згідно наказу
№439 від 01.07.2013 року. Крім того,
засвідчити особистим підписом факт
ознайомлення з попередженням позивач
відмовився та отримати попередження
відмовився.

Від ознайомлення з попередженням
ОСОБА_1 відмовився, мотивуючи тим, що
він не має достатнього часу (кінець
робочого дня о 16.10) для ретельного
ознайомлення з попередженням (а.с.30 -
копія акту).

З 1 по 9 серпня 2013 року позивач
перебував на лікарняному, про що
свідчить копія листка
непрацездатності Поліклініки №3
Святошинського району м. Києва Серія
АВО №999781, копія якого міститься в
матеріалах справи (а.с.32 - копія листка
непрацездатності).

З акту, складеного 12 серпня 2013
року начальником відділу кадрів Рудь
В.С. вбачається, що позивач повторно був
ознайомлений з попередженням про те, що
посада, яку він займає підлягає
скороченню. ОСОБА_1 отримав зазначене
попередження, засвідчив факт отримання
особистим підписом, дати згоду на
перевод на одну з запропонованих посад
останній відмовився, факт незгоди з
запропонованими посадами засвідчити
особистим підписом також відмовився
(а.с.31 - копія акту).

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ, трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або кповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпПУ,
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Отже, позивач був звільнений з
займаної посади згідно наказу №4095/к
від 30 вересня 2013 року, у зв'язку з
скороченням штату працівників і
відмовою від переведення на іншу
посаду, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ.
Звільнення останнього відбулось з
дозволу профспілкового органу.

Згідно ч.3 ст.492 КЗпПУ, одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

З вищезазначеного випливає, що
відповідач діяв в межах чинного
законодавства України, а саме, позивачу
було запропоновано одночасно з
попередженням про те, що посада, яку він
займає підлягає скороченню, інші
посади, однак останній відмовився від
переведення.

Також, відповідач попередив
позивача за два місяці про те, що
посада, яку він займає підлягає
скороченню.

Отже, повторне пропонування
роботи трудовим законодавством
України не передбачено. Право позивача
на працю порушено не було.

Твердження позивача щодо
існування вільних посад механіка ТК
№38, інженера 1 категорії у відділ
технічного контролю, інженера у відділ
продаж за його спеціальністю, які не
були останньому запропоновані не
відповідає дійності, так як посада
інженера у відділ продаж взагалі не
була вакантна, оскільки її обіймав
інший працівник, а посади механіка ТК
№38 та інженера 1 категорії у відділ
технічного контролю не відповідали
кваліфікаційному рівню та досвіду
роботи позивача.

Пунктом 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» визначено, що
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробницва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноваженим ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишенні на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Таким чином, в ході судового
розгляду суд дійшов до висновку, що
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема посада, яку займав позивач
підлягала скороченню, відповідачем
додержано норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, в
матеріалах справи наявні належні
докази щодо змін в організації
виробництва і праці, а також про те, що
позивач відмовився від переведення на
іншу роботу та був належним чином
попереджений за 2 місяці про його
вивільнення, а тому суд не виявив
жодних порушень з-боку відповідача при
звільненні ОСОБА_1, у зв'язку з чим
відсутні підстави для поновлення
останнього на роботі.

Що стосується позовних вимог
ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на
його користь середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, то вони
задоволенню не підлягають, оскільки
суд не виявив жодних порушень з-боку
відповідача при звільненні позивача та
правових підстав для повнолення
останнього на роботі.

На підставі вищенаведеного та
керуючись п.19 Постанови Пленуму
Верховного суду України за №9 від 25.05.1998
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів», ст.ст. 40, 49 2, 232 КЗпП
України; ст.ст. 11, 57-60, 208-209, 212-215, 292, 294 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Філії
Державного підприємства "Антонов"
"Серійний завод "Антонов" про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: