РІШЕННЯ

іменем України

„20" лютого 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

за участі представника відповідача -
Абрамова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління Держземагенства у м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області та Дніпропетровської міської
ради, де третя особа Реєстраційна
служба Дніпропетровського міського
управління юстиції та ОСОБА_3 про
скасування рішень виконавчого
комітету та скасування запису про
реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
даним позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що вона є власником
житлового будинку, розташованого на
земельній ділянці площею 0,0443 га за
адресою6 АДРЕСА_1 на підставі двох
договорів купівлі-продажу
домоволодіння від 29.11.1997 р., попередні
власники ОСОБА_3 ? частка) та ОСОБА_4
(1/2 частка).

Як зазначається позивачем при
зверненні до суду у 2013 році вона
звернулася до землевпорядної
організації з метою отримання
кадастрового номеру та дізналася про
реєстрацію права власності на земельну
ділянку на попередніх власників:
власником земельної ділянки площею
0,0222 га за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий
номер :01:421:0001 державний акт №006635
від 09.04.1998 р. є ОСОБА_3, власником
земельної ділянки площею 0,0221 га за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:01:421:0007 державний акт №007033 від
23.03.1998 р. - ОСОБА_5 Державна реєстрація
права власності на зазначені вище
земельні ділянки відбулася на
зазначених вище осіб, утім, останні не
отримали державних актів.

На даний час позивач фактично
користується земельними ділянками,
утім, через виготовлені державні акти
на попередніх власників вона не моє
змоги оформити своє право власності на
зазначені земельні ділянки.

Предмет позову становить вимога
про скасування рішення виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради від 20.11.1997 р. №1828 стосовно
передачі безоплатно у приватну
власність земельної ділянки площею
0,0221 га за адресою: АДРЕСА_1, для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, про
скасування запису про реєстрацію
державного акту на право приватної
власності на землю реєстрація від
23.03.1998 р. №007033 на ім'я ОСОБА_5 на
земельну ділянку площею 0,0221 га за
адресою: АДРЕСА_1, та виключити його з
земельного кадастру, про скасування
рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
19.03.1998 р. №496 стосовно передачі
безоплатно у приватну власність
земельної ділянки площею 0,0222 га за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, про
скасування запису про реєстрацію
державного акту на право приватної
власності на землю реєстрація від
09.04.1998 р. №006635 на ім'я ОСОБА_3 на
земельну ділянку площею 0,0222 га за
адресою: АДРЕСА_1 та виключити його з
державного земельного кадастру.

У судовому засіданні позивач
вимоги позову підтримала повністю,
надав пояснення, аналогічні викладеним
в позовній заяві, просила суд повністю
задовольнити поданий позов.

Відповідач (Дніпропетровська
міська рада) в особі представника
позов не визнав, просив суд відмовити в
його задоволенні, посилався на
передчасність звернення позивача за
судовим захистом та на те, що позивач
обрала невірний спосіб захисту прав.

Управління Держземагенства у м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області надало до суду заперечення, в
яких просило суд відмовити в
задоволенні позову повністю.

Заслухав пояснення осіб, які
беруть участь у справі, та дослідив
докази в межах заявлених вимог згідно
ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач є
власником домоволодіння АДРЕСА_1 за
відповідними договорами
купівлі-продажу від 29.11.1997 р., які
були укладені на товарній біржі
(а.с.4,5); колишніми власниками (по ?
частці) були ОСОБА_5 (померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. /а.с.6/ та ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного
кодексу України (від 18.12.90 р. ) при
переході права власності на будівлю і
споруду разом з цими об'єктами
переходить у розмірах, передбачених ст.
67 цього Кодексу, і право власності або
право користування земельною ділянкою
без зміни її цільового призначення і,
якщо інше не передбачено у договорі
відчуження будівлі та споруди.

В пп. "ґ" п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7
"Про практику застосування судами
земельного законодавства при
вирішенні цивільних справ" зазначено,
що "при переході права власності на
будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 01.01.2002, згідно з положеннями чинної
до цієї дати ст. 30 Земельного кодексу
України до набувача від відчуджувача
переходить належне йому право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження. Після ж 31.12.2001 право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити відповідно до
ст. 120 Земельного кодексу України на
підставі цивільно-правових угод, а
право користування - на підставі
договору оренди, укладеного відповідно
відчужувачем або набувачем. Якщо
договором про відчуження жилого
будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначено, до
набувача переходить право власності та
її частини, одна з яких зайнята жилим
будинком, будівлею чи спорудою, а інша
необхідна для їх обслуговування".

Позивач набула право на земельну
ділянку при укладенні договорів
купівлі-продажу, виходячи зі зімсту
зазначених вище правових норм;
водночас, позивач не надала доказів у
порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на
підтвердження того, що прийнятими
рішеннями виконавчого комітету
(рішення були прийнятті до укладення
договорів купівлі-продажу),
порушуються права позивача (ст.ст. 11, 10,
60 ЦПК України).

За ст. 10 ЦПК України сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Відповідно
до ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу; докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Утім,
позивач не скористався правом
заявлення клопотань про забезпечення
доказів (ст. 133 ЦПК України), що надало б
змогу суду дійти до іншого висновку у
цій справі, та суд, розглядаючи справу у
порядку позовного провадження,
позбавлений можливості збирати докази
за власною ініціативою.

Водночас, не є такими, що підлягають
задоволенню вимоги позову про
скасування запису про реєстрацію
державного акту на право приватної
власності на землю, оскільки такий
спосіб захисту право не передбачений
ст.16 ЦК України; разом з тим, за умови
виникнення спору з цього питання, спір
матиме розглядатися в порядку
адміністративного судочинства.

Судові витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору, оскільки в
задоволенні позову відмовлено
повністю, віднести на рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Держземагенства у м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області та Дніпропетровської міської
ради, де третя особа Реєстраційна
служба Дніпропетровського міського
управління юстиції та ОСОБА_3 про
скасування рішень виконавчого
комітету та скасування запису про
реєстрацію відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя