АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/385/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/75/14
Головуючий у 1-й інстанції Горулько О.М.
Доповідач Бондаревська С. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Омельченко Л.М., Триголова В.М.

при секретарі Порохні А.А.

за участю представника позивача - Чуй
А.І.

відповідача - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк»

на рішення Решетилівського районного
суду Полтавської області від 24 жовтня
2013 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача
апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2012 року Публічне акціонерне
товариство "Дельта Банк" звернулося до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2,
посилаючись на те, що 03 березня
2008 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №
61-0191003/ФК-08, відповідно до умов якого
відповідач отримав кредит у розмірі 12500
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитними коштами у
розмірі 19,5 % річних та строком
користування до 02 березня 2010 року.

Взяті на себе зобов»язання позичальник
належним чином не виконує, у зв»язку з
чим станом на 04.07.2012 року виникла
заборгованість за кредитним договором
в сумі 12142 грн. 56 коп.

30 червня 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк»,
Публічним акціонерним товариством
"Дельта Банк" та Національним банком
України було укладено Договір про
передачу активів та кредитних
зобов'язань Укрпромбанку на користь АТ
«Дельта Банк», за яким кредитор
відступив позивачу право вимоги за
кредитними та забезпечувальними
зобов'язаннями, що забезпечують
виконання кредитних зобов'язань перед
Національним банком, внаслідок чого АТ
«Дельтабанк» набув право вимоги і по
кредитному договору від 03 березня 2008
року № 61-0191003/ФК-08.

В зв»язку з наведеним, ПАТ "Дельта Банк",
уточнивши в ході судового розгляду
справи позовні вимоги, просило
стягнути з відповідача на користь
Банку заборгованість за вказаним
кредитним договором, яка станом на 10
вересня 2013 року становить 13879 грн. 45
коп., а також стягнути з ОСОБА_2 судовий
збір у розмірі 214 грн. 60 коп.

Рішенням Решетилівського районного
суду Полтавської області від 24 жовтня
2013 року у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовлено у зв»язку зі спливом
позовної давності.

З рішенням суду не погодився
позивач ПАТ «Дельта Банк» та подав на
нього апеляційну скаргу, у якій просив
оскаржуване ним судове рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити заявлені позовні
вимоги.

Апелянт вважає рішення суду
таким, що ухвалено внаслідок
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи, з
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує
підставами позову.

На апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк»
своє заперечення надав відповідач -
ОСОБА_2, в якому не погоджуючись з
доводами позивача, просив апеляційну
скаргу останнього - відхилити, а
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення сторін,
які брали участь у справі, приходить до
висновку, що скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307
ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення або неправильне
застосування судом матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що між ТОВ
«Український промисловий банк» та
ОСОБА_2 03 березня 2008 року був укладений
кредитний договір № 61-0191003/ФК-08. Згідно
умов вказаного договору банк надав
позичальнику кредитні кошти у розмірі
12500 грн. на строк 24 місяці зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 19,5% річних та комісії за
надання кредиту у розмірі 2.0% від суми
кредиту, з визначенням дати повернення
Кредиту - 02 березня 2010 року.

Згідно п. 2.4 Договору повернення
кредиту здійснюється щомісячно
частинами у розмірі не менш як 520,83 грн.
по 20 число включно кожного місяця,
починаючи з місяця, наступного після
місяця отримання кредиту.

Порядок та розмір сплати відсотків за
користування кредитом визначено
Графіком платежів за Договором
/додаток № 1 до Кредитного договору №
61-0191003/ФК-08 від 03 березня 2008 року/.

30 червня 2010 року відповідно до ст. ст.
92, 95 Закону України «Про банки та
банківську діяльність», Постанови
Національного банку України № 369 «Про
затвердження Положення про
застосування НБУ заходів впливу за
порушення банківського законодавства»
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк», Публічним
акціонерним товариством "Дельта Банк"
та Національним банком України було
укладено договір про передачу активів
та кредитних зобов'язань ТОВ
«Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта
Банк», відповідно до п. 4.1 якого в
порядку, обсязі та на умовах,
визначених договором, ТОВ
«Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ
«Дельта Банк» права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами, що забезпечують виконання
кредитних зобов'язань перед
Національним банком України, внаслідок
чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ
«Укрпромбанк» як кредитора (стає новим
кредитором) у зазначених зобов'язаннях,
а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ТОВ
«Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» прав
вимоги до божників, ПАТ «Дельта Банк»
переходить (відступається) право
вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк»)
від боржників повного, належного та
реального виконання обов'язків за
кредитними та забезпечувальними
договорами.

Згідно п. 1.7 вказаного вище договору
від 30 червня 2010 року кредитні та
забезпечувальні договори ( договори
застави ( іпотеки), поруки), укладені ТОВ
«Український промисловий банк» з
боржниками, права вимоги за якими
передані в заставу Національному банку
і забезпечують виконання ТОВ
«Український промисловий банк»
кредитних зобов'язань перед
Національним банком, та підлягають
передачі на підставі цього договору.
Перелік кредитних та забезпечувальних
договорів наведений у додатку № 2 до
цього договору.

Відповідно до наданого позивачем
витягу з додатку № 2 до договору про
передачу активів та кредитних
зобов'язань від 30 червня 2010 року ТОВ
«Укрпромбанк» передано АТ «Дельта
Банк» право вимоги за кредитним
договором № 61-0191003/ФК-08 від
03 березня 2008 року, укладеним з
ОСОБА_2, фактичний розмір невиконаного
відповідачем зобов»язання за яким на
дату передачі становив 7517 грн. 06 коп.

Із розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за
кредитним договором № 61-0191003/ФК-08 від 03
березня 2008 року та довідки про
прийняття на баланс позивача
заборгованості відповідача
вбачається, що станом на 30.06.2010 року
розмір заборгованості за основною
сумою кредиту становив 7517,06 грн., а
також нараховані відсотки у сумі 1687,91
грн. 01 липня 2010 року ТОВ «Український
промисловий банк» передав, а ПАТ
«Дельта Банк» прийняв цю
заборгованість на свій баланс.

Розрахунок заборгованості за
кредитним договором містить також і
відомості про нарахування відсотків за
користування кредитом за період з
липня 2010 року по вересень 2013 року,
виходячи із суми залишку кредиту.

Також судом встановлено, що в зв»язку з
невиконанням умов Кредитного
договору щодо погашення кредиту,
ОСОБА_2 Публічне акціонерне товариство
"Дельта Банк" направило
лист-попередження №1860 від 15 квітня 2011
року, відповідно до якого позичальнику
було повідомлено про перехід права
вимоги за кредитним договором
№ 61-0191003/ФК-08 від 03 березня 2008 року до
ПАТ "Дельта Банк". Також відповідачу
повідомлено про необхідність
погашення наявної простроченої
(поточної) заборгованості за
кредитним договором, яка станом на
15.04.2011 року становила 10297 грн. 29 коп. та
попереджено про те, що в разі
незадоволення цієї претензії, банк
буде вимушений звертатися до суду з
вимогою про примусове стягнення
заборгованості в примусовому порядку.

Зазначена вимога направлена банком
ОСОБА_2 на адресу реєстрації його місця
проживання, вказану позичальником в
кредитному договорі від 03 березня 2008
року, відповідно до п. 7.11 цього
Договору. Також боржнику повідомлявся
контактний номер телефону відділу
проведення досудових заходів ПАТ
"Дельта Банк" за яким можна було
отримати детальну інформацію про
розмір поточної заборгованості.

Відправлення цього листа-попередження
відповідачеві підтверджується копією
Списку № 79 згрупованих
рекомендованих відправлень.

В ході дослідження наданих ОСОБА_2 на
підтвердження його заперечень
вищезазначеного розміру
заборгованості за кредитним договором
копій квитанцій про здійснення ним
платежів в порядку погашення кредиту
та сплати відсотків за користування
кредитом, судом першої інстанції
правильно встановлено, що доводи
відповідача про те, що його
заборгованість за тілом кредиту станом
на 1 липня 2009 року становила 3240 грн. - не
відповідає дійсності.

Згідно наявного у справі розрахунку,
наданого позивачем до уточнених
позовних вимог, загальна
заборгованість, що утворилась
внаслідок неналежного виконання
ОСОБА_2 своїх зобов»язань за
кредитним договором № 61-0191003/ФК-08 від
03 березня 2008 року, станом на 10
вересня 2013 року становить 13879 грн. 45 коп.
та складається з: заборгованості за
кредитом у розмірі 7517 грн. 06 коп. та
заборгованості за процентами у розмірі
6362 грн. 39 коп.

В свою чергу відповідач не надав
належних доказів у спростування
нарахованої Банком суми
заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов»язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Також нормами ст. 1054 ЦК України
визначено обов'язок позичальника
повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобовязанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобовязанні і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України
зобов»язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

З урахуванням встановленого, суд
дійшов вірного висновку, що
відповідачем неналежним чином
виконуються його обов»язки
позичальника за кредитним договором
№61-0191003/ФК-08 від 03 березня 2008 року,
внаслідок чого утворилася
заборгованість перед позивачем у
вказаному вище розмірі, право вимоги
на стягнення якої позивач має
відповідно до визначених сторонами
умов договору та вищенаведених вимог
закону.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що банк звернувся з
відповідним позовом поза межами строку
позовної давності, при цьому
враховував, що спірний кредит
видавався на споживчі цілі, що
забороняє вимагати його повернення
після спливу визначених строків.

Проте колегія суддів не може
погодитися з вказаним висновком з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

При цьому пункт 7 частини 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті зазначеного закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Вказана позиція викладена у Постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року / справа №6-126 цс 13/.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору
договором № 61-0191003/ФК-08 від 03 березня 2008
року, позичальник зобов'язаний
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) в
розмірі та в строки, визначені графіком
повернення кредиту та щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

З»ясовуючи питання дотримання
позивачем строків позовної давності на
звернення до суду з позовом, суд першої
інстанції виходив з того, що останній
платіж в порядку погашення кредиту та
відсотків відповідачем було здійснено
02 червня 2009 року, а відтак суд дійшов
висноску, що право вимоги дострокового
погашення кредиту у позивача виникло
по закінченню строку наступного
платежу, тобто з липня 2009 року, оскільки
з цього часу слід вважати право
порушеним, то з цього часу і
починається перебіг строку давності.

При цьому суд не дав належної оцінки
доводам відповідача про те, що 02 червня
2009 року він здійснив погашення
кредиту з переплатою в рахунок
послідуючих місяців, що зокрема
підтверджується наданими ним копіями
квитанцій про перерахування 02 червня
2009 року в погашення кредитної
заборгованості 592 грн. 63 коп., що
перевищує суму щомісячного платежу,
визначеного умовами кредитного
договору; а також про перерахування 02
червня 2009 року за трьома різними
квитанціями в погашення відсотків за
кредитним договором сум у розмірі 153
грн. 14 коп.; 125 грн. 03 коп. та 129 грн. 20
коп. / а. с. 100-103/.

Виходячи з наведеного, право вимоги на
стягнення заборгованості за кредитом,
відсотками, а також на дострокове
повернення кредиту у позивача виникло
по закінченню строку наступного
платежу, тобто з вересня 2009 року,
враховуючи що позивачем здійснено
погашення відсотків за тримісячний
період, а строк дії кредитного договору
встановлено до 02 березня 2010 року. З цих
підстав колегія суддів вважає
помилковим застосування місцевим
судом позовної давності при вирішенні
даного спору.

Враховуючи викладене, а також те, що
позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом 03 серпня 2012 року,
тобто у межах строків позовної
давності, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову в повному обсязі зі
стягненням в тому числі з відповідача
згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь
ПАТ «Дельта Банк» і понесених ним
судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п. 3, 4; ст.ст.
314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
- задовольнити.

Рішення Решетилівського районного
суду Полтавської області від 24 жовтня
2013 року - скасувати. Ухвалити
нове рішення.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
Решетилівського задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 13879 грн.
45 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» судові витрати за сплату
судового збору у розмірі 214 грн.
60 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: