У х в а л а

3 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Базис», третя особа:
Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб, про зобов'язання вчинити певні
дії, перерахувати суми вкладів та
процентів,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що 6 травня
2011 року між нею та ПАТ «АКБ «Базис»
укладено два договори банківського
вкладу з видачею депозитного
сертифікату на пред'явника: № 64/5 на
суму 18 тис. доларів США; № 63/5 −? на суму
24 тис. грн. На виконання умов
вказаних договорів банк видав
позивачці ощадні (депозитні)
сертифікати на пред'явника серії КС за
номерами 001000, 000999, 000471, строком обігу до
7 травня 2012 року. 6 травня 2011 року
відповідач відкрив позивачці поточний
мультивалютний рахунок для
зарахування на нього грошових коштів
після закінчення строку дії депозитних
сертифікатів. На заяву позивачки від 7
травня 2012 року про виплату
вкладів або пролонгацію договорів
банківського вкладу, банк відповів
листом від 7 червня 2012 року, у якому
послався на неможливість виплати
грошових коштів у зв'язку із введенням
повного мораторію на задоволення вимог
кредиторів з 23 квітня 2012 року та
недостатністю грошових коштів на
кореспондентському рахунку банку.
Одночасно відповідач запевнив, що
після закінчення дії мораторію її
вимога буде виконана у повному обсязі в
найкоротший строк. 23 липня 2012 року
закінчився термін дії мораторію і
ОСОБА_3 знову звернулася до завідуючої
відділенням ПАТ «АКБ «Базис» № 5, з
заявою про повернення вкладів, однак її
вимога не виконана. 28 серпня 2012 року
відкрита процедура ліквідації ПАТ «АКБ
«Базис». Питання щодо прав вкладників
передані до Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб. Позивачка дізналася, що
вклади з видачею депозитних купонних
сертифікатів на пред'явника не
підлягають відшкодуванню Фондом і ця
інформація була відома керівництву
банку. Вважала, що відповідач не тільки
не повернув їй суми вкладів, але й не
перерахував кошти на її поточний
рахунок до 15 травня 2012 року, як це
передбачено у п. п. 2.3.6.,
3.6., 3.7. та 3.11. договорів № 63/5, № 64/6, чим
створив перешкоди для отримання нею
відшкодування суми вкладів у Фонді
гарантування вкладів фізичних осіб.
Враховуючи наведене позивач просила
зобов'язати відповідача перерахувати
суму вкладу та процентів за договором
банківського вкладу № 64/5 з видачею
купонного депозитного сертифікату на
пред'явника від 6 травня 2011 року в
розмірі 18 тис. доларів США на поточний
рахунок позивача у ПАТ «АКБ «Базис»,
зобов'язати відповідача перерахувати
суму вкладу та процентів за договором
банківського вкладу № 63/5 з видачею
купонного депозитного сертифікату на
пред'явника від 6 травня 2011 року в
розмірі 24 тис. грн. на поточний рахунок
позивача, зобов'язати відповідача
занести до бази даних про вкладників
інформацію про ОСОБА_3 для
відшкодування їй суми вкладів та
процентів, розміщених на поточному
рахунку позивача; зобов'язати
ліквідатора ПАТ «АКБ «Базис» визнати
неправомірність бездіяльності
відносно обов'язків банку, зазначених у
договорах банківських вкладів № 63/5, №
64/5 та включити інформацію про ОСОБА_3
та її вклади в додатковий список, який
надіслати до Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб для здійснення
відшкодування суми вкладів та
відсотків за цими вкладами; зобов'язати
Фонд гарантування вкладів фізичних
осіб виконати рішення суду щодо ОСОБА_3,
згідно з надісланим додатковим списком
з переліком суми складів та відсотків
за цими вкладами.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 27 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 9 квітня 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 27 лютого 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 9 квітня 2013 року залишено без змін.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
з підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, а
саме ст. ст. 2, 85 Закону України «Про
банки і банківську діяльність».

До заяви про перегляд судових рішень як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, додано копії ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 грудня 2012 року у справі за
позовом про стягнення банківського
вкладу.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах із підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті
355 ЦПК, може бути подана за сукупності
таких умов: судом (судами) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ неоднаково застосовано одні й ті
самі норми матеріального права; справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції. Неоднакове застосування
одних і тих самих норм матеріального
права полягає, зокрема: у різному
тлумаченні судами змісту і сутності
правових норм, що призвело до різних
висновків про наявність чи відсутність
суб'єктивних прав та обов'язків
учасників відповідних правовідносин; у
різному застосуванні правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.
Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Одночасно із змісту заяви та долученої
до неї копії ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 грудня 2012 року, на які
здійснюється посилання як на приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, не вбачається неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права. Зокрема, судові
рішення судів касаційної інстанції
ухвалені у справах, в яких предмет
спору, підстави позову та зміст
позовних вимог не є тотожним, та в
справах за різних встановлених судами
фактичних обставин.

За таких обставин, неоднакового
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права не відбулось, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк «Базис»,
третя особа: Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб, про зобов'язання вчинити
певні дії, перерахувати суми вкладів та
процентів, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013
року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С.
Ткачук

Судді: В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська