АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/1010/2014
Головуючий у 1 інстанції: Гладун Х.А.
Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Кулікової С.В.

при секретарі Задорожному А.Г.

за участю представника
відповідача ПАТ «Дельта Банк» - Винника
О.П.

представника
відповідача НБУ - Малішевської В.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві в залі
суду справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду м.Києва від 14 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк», Національного банку
України, третя особа - ОСОБА_4 про
визнання договору недійсним,-

УСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом, який
уточнила в ході розгляду справи шляхом
зазначення додаткових підстав
звернення до суду, просила визнати
недійсним Договір про передачу активів
та Кредитних зобов»язань Укрпромбанку
на користь Дельта Банку від 30 червня 2010
року у відношенні про передачу
кредитних зобов»язань та застав
(іпотечний договір) ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що 13 вересня 2007 року між нею та ТОВ
«Український промисловий банк»
укладено Кредитний договір №1486/ФКВ-07
та у його забезпечення Іпотечний
договір №1486/Zфквіп-07.

Зазначає, що їй стало відомо про
укладений 30 червня 2010 року між ТОВ
«Український промисловий банк», ПАТ
«Дельта банк» та НБУ Договір про
передачу активів та Кредитних
зобов»язань Укрпромбанку на користь
Дельта банку.

Вважає, що вказаний договір слід
визнати недійсним оскільки її, як
іпотекодавця, у відповідності, зокрема,
до ст.24 Закону України «Про іпотеку» не
повідомлено про відступлення права
вимоги за основним зобов»язанням і
іпотекою. Зазначає, що зміна кредитора
у зобов»язанні також є наслідком змін
п.2.17 Кредитного договору, який містить
реквізити для здійснення платежів за
договором, проте, вважає, що внесення
змін у цей пункт договору потребує
згоди позичальника.

Окрім того, з урахуванням
уточнень до позовних вимог також
вважає, що при укладенні оспорюваного
договору мали місце такі порушення: не
отримано згоди Загальних зборів
акціонерів ПАТ «Дельта банк» на
вчинення значного правочину;
представник ТОВ «Український
промисловий банк» не мав достатніх
повноважень та законних підстав на
підписання оспорюваного договору; від
імені НБУ договір підписаний не
уповноваженою особою; порушений
порядок проведення конкурсу щодо
активів ТОВ «Український промисловий
банк».

Рішенням Печерського районного
суду м.Києва від 14 жовтня 2013 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим
рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу, у якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що внаслідок зміни кредитора у
зобов»язанні, вона була позбавлена
можливості своєчасно та на правильні
реквізити здійснювати платежі на
користь кредитора, що призвело до
виникнення заборгованості з вини
останнього, у зв»язку з чим вважає
висновок суду першої інстанції, що
оспорюваний договір не зачіпає її
інтересів - помилковим. Вказує, що судом
надана неналежна оцінка позовним
вимогам

В судовому засіданні
представники ПАТ «Дельта Банк» та НБУ
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність рішення суду першої
інстанції.

Позивач, представник ТОВ
«Український промисловий банк» та
третя особа в судове засідання не
з»явились, про день, час і місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Колегія суддів ухвалила слухати справу
за відсутності нез»явившихся осіб на
підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників відповідачів,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого по справі рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, з
наступних підстав.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що оспорюваний договір інтересів
позивача, як боржника за переданими
зобов»язаннями, не порушує, згоди
позивача на зміну кредитора ані
оспорюваним договором, ані кредитним
договором не вимагається, позивачка не
є особою, яка має право оспорити даний
правочин, оскільки не є суб»єктом
спірного матеріального
правовідношення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони ґрунтуються на вимогах
закону та доказах, яким надана належна
правова оцінка.

Судом першої інстанції
установлено, що 13 вересня 2007 року між
позивачем та ТОВ «Український
промисловий банк» укладено Кредитний
договір №1486/ФКВ-07 та Іпотечний договір
№1486/Zфквіп-07 у його забезпечення.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк»,
ТОВ «Український промисловий банк» та
НБУ укладено договір про передачу
Активів та Кредитних зобов»язань ТОВ
«Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта
Банк».

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що внаслідок неповідомлення
позивача про заміну кредитора та
неповідомлення нових реквізитів для
погашення передбачених Кредитним
договором платежів у неї виникла
заборгованість та новим кредитором
розпочата процедура її стягнення,
зокрема, і шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки, що відповідно
свідчить про порушення прав позивача
та є підставою для визнання договору
недійсним, колегією суддів
відхиляються, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Отже, підставою для визнання правочину
недійсним повинна бути сукупність
таких факторів як недотримання вимог
ст.203 ЦК України, з урахуванням
зазначених у ч.3 ст.215 ЦК України
застережень, так і наявність
передбаченого законом права на його
оскарження.

Заінтересованість щодо правочину
полягає у можливому впливі юридичних
наслідків оспорюваного правочину на
обсяг прав і обов»язків
заінтересованої особи, що полягає у
зміні її правового стану (виникнення
або припинення прав і обов»язків) як
щодо сторони (сторін) правочину, так і
щодо об»єктів цивільних прав.

Порядок вчинення правочину щодо заміни
кредитора у зобов»язанні врегульовано,
зокрема, положеннями ст.ст.512-519 ЦК
України. Ст. 516 ЦК України визначено, що
заміна кредитора у зобов»язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Юридична характеристика такого
правочину полягає у заміні первісного
кредитора новим, при цьому, за
боржником зберігається обсяг його прав
і обов»язків, що виникли перед
первісним кредитором доти, доки вони не
будуть змінені на договірних засадах з
новим кредитором.

При цьому, окрім передбаченого ст.516 ЦК
України ризику настання несприятливих
наслідків для нового кредитора,
боржник/позичальник не позбавлений
передбаченого законом права доводити
свою добросовісність по виконанню
зобов»язань у спосіб визначений
ст.ст.613, 614 ЦК України, якщо він вбачає з
боку кредитора порушення укладеного
між ними зобов»язання і ці порушення
призвели до настання негативних для
боржника наслідків.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про
іпотеку» відступлення прав за
іпотечним договором здійснюється без
необхідності отримання згоди
іпотекодавця, якщо інше не встановлено
іпотечним договором, і за умови, що
одночасно здійснюється відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.
Якщо не буде доведено інше,
відступлення прав за іпотечним
договором свідчить про відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.
Іпотекодержатель зобов'язаний
письмово у п'ятиденний строк
повідомити боржника про відступлення
прав за іпотечним договором і права
вимоги за основним зобов'язанням.

Установлено, що застережень щодо
відступлення прав за іпотечним
договором в іпотечному договорі не
передбачено, а само по собі
неповідомлення боржника про
відступлення прав не дає підстав для
визнання недійсним договору про
передачу аткивів та кредитних
зобов»язань.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що укладений між
банківськими установами Договір про
передачу активів та кредитних
зобов»язань ТОВ «Укрпромбанк» на
користь ПАТ «Дельта Банк» не є таким,
що порушує права і обов»язки позивача,
при цьому, позивач не є суб»єктом
спірного матеріального
правовідношення, а відтак не є особою,
яка налічена правом заявляти вимоги
про визнання правочину недійсним
відповідно до вимог ст.ст. 215, 216 ЦК
України.

Посилання апеляційної скарги на те, що
було допущено неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
не ґрунтуються на нормах діючого
законодавства та матеріалах справи.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
з урахуванням доказів та заперечень,
які надавалися сторонами у ході
розгляду справи, підстав для його
скасування з мотивів, викладених у
апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду
м.Києва від 14 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

С.В. Кулікова