АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 22-ц/796/2826/2014
Головуючий у 1 - й інстанції:
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Солом'янського
районного суду міста Києва від 16 грудня
2013 року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів, -

в с т а н о в и
л а:

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 16 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4,
аліменти на період навчання в розмірі
1/4 частини всіх видів заробітку,
починаючи з 07.10.2013 і до досягнення сином
двадцяти трьох років, але не більше як
до припинення ним навчання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 16 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції є незаконним,
необґрунтованим, висновки суду не
відповідають обставинам справи. Так,
задовольняючи позову, суд 1-ї інстанції
не взяв до уваги його стан здоров'я, не
врахував, що він потребує періодичного
стаціонарного лікування, що тягне за
собою відповідні фінансові витрати.
Також, судом 1-ї інстанції залишено поза
увагою той факт, що дохід матері
позивача значно перевищує доходи
відповідача. Крім того судом не
враховано також, що та обставина, що
позивач не отримує стипендію, не
свідчить про потребу останнього у
матеріальній допомозі, так як дана
обставина викликана неналежним
виконанням позивачем учбового плану
внаслідок небажання навчатися.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
повністю підтримав доводи своєї
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 проти доводів
апеляційної скарги заперечував,
посилалась на те, що вони є
необґрунтованими, а рішення суду 1-ї
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу сторони мають двох синів
ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

06 березня 1997 року шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 було розірвано. Сини сторін
залишились проживати з матір'ю.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 є студентом 6 курсу денної форми
навчання факультету біотехнології та
біотехніки Національного технічного
університету України «Київських
політехнічний інститут».

ОСОБА_4 є студентом 2 курсу денної форми
навчання у Фізико-технічному інституті
Національного технічного університету
України «Київських політехнічний
інститут».

ОСОБА_4 ніде не працює, навчається на
денній формі навчання та потребує
матеріальної допомоги і тому в жовтні
2013 року звернувся до суду з позовом про
стягнення з його батька ОСОБА_3
аліментів в розмірі 1/4 частин з усіх
видів доходів до припинення ним
навчання.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та стягуючи
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на
період навчання в розмірі 1/4 частини
всіх видів заробітку, починаючи з 07.10.2013
року і до досягнення сином двадцяти
трьох років, але не більше як до
припинення ним навчання, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що ОСОБА_4
хоча і є повнолітнім, але на даний час
продовжує навчання, не працює, не
отримує стипендію, в зв'язку з чим
потребує матеріальної допомоги батька,
а тому його позовні вимоги є
обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст.199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання. Право на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з ким проживає дочка, син, а також самі
дочка, син, які продовжують навчання.

Частиною 1 статті 200 СК України
встановлено, що суд визначає розмір
аліментів на повнолітніх дочку, сина у
твердій грошовій сумі і (або) у частці
від заробітку (доходу) платника
аліментів з урахуванням обставин,
зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст.182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» №6
від 15.05.2006 р. судам роз'яснено, що
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Судом достовірно встановлено,
сторонами не заперечується, що на час
розгляду справи в суді 1-ї інстанції
ОСОБА_4 не працював у зв'язку з
навчанням на денній формі в
Фізико-технічному інституті
Національного технічного університету
України «Київських політехнічний
інститут».

Батько ОСОБА_4 ОСОБА_3 працює на посаді
завідуючого комп'ютерним кабінетом в
Державному вищому навчальному закладі
«Київський національний економічний
університет імені Вадима Гетьмана» та
отримує середньомісячну заробітну
плату в розмірі 2586,34 грн.

Враховуючи в сукупності дані обставини
справи, колегія суддів погоджується з
висновком суду 1-ї інстанції про
наявність правових підстав для
стягнення з відповідача ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4, аліменти на період
навчання в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку починаючи з 07.10.2013 року
і до досягнення сином двадцяти трьох
років, але не більше як до припинення
ним навчання.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що при ухваленні рішення про
стягнення з нього аліментів на
утримання сина суд 1-ї інстанції не
врахував дохід матері позивача, який
значно перевищує його доходи, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
в матеріалах справи є довідка про
розмір заробітної плати матері
позивача ОСОБА_5, яка була досліджена в
судовому засіданні і з якої вбачається,
що її середньомісячна заробітна плата
становить 2966,00 гривень.

Не ґрунтуються на встановлених
обставинах справи та досліджених в
судовому засіданні доказах доводи
апеляційної скарги про те, що при
ухваленні рішення судом першої
інстанції не було враховано стан
здоров'я відповідача з огляду на таке

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
статті 60 ЦПК встановлено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог, заперечень,
крім випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

До суду першої інстанції відповідач не
надавав доказів щодо стану свого
здоров'я. До апеляційної скарги
відповідач надав виписки з історії
хвороби стаціонарного хворого, з яких
вбачається, що в період з 28.11.2011 року по
16.12.2011 року та в період з 20.10.2013 року по
30.10.2013 року він перебував на лікуванні
з діагнозом виразка ДНК та ШКК
помірного ступеню. Належних та
допустимих доказів на підтвердження
витрат понесених ним на лікування
відповідач суду не надав. З витягів з
історії хвороби відповідача не
вбачається, що він за станом здоров'я не
може працювати та надавати сину
матеріальну допомогу на період його
навчання.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Солом'янського районного
суду міста Києва від 16 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: