АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц-7961547
Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Побірченко Т.І., Поливач
Л.Д .

при секретарі Охневській Т.В .

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м.
Києва від 6 вересня 2013 року

у справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства «Сведбанк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А
:

В січні 2009 року ВАТ «Cведбанк»
звернувся до суду з зазначеним позовом
та вказував, що 05.07.2007 року між
позивачем та ОСОБА_1 укладений
кредитний договір, у відповідності до
якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 193
000 доларів США строком до 05.09.2032 року.
Відповідач кошти за договором у повній
сумі отримала ,але свої зобов'язання по
сплаті процентної ставки не виконувала
і станом на 18.11.2008 року у неї утворилася
заборгованість в сумі 214 936 доларів США
та 312 334, 35 грн., яку позивач і просив
стягнути з відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 21.12.2010 року позов ВАТ
«Сведбанк» задоволено та стягнуто
солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
банку 214 936, 00 доларів США та 314 064 грн. 35
коп.

В серпні 2013 року ПАТ «ОМЕГА БАНК»
звернувся до суду з заявою про заміну
сторони у виконавчому провадженні, в
якій просив замінити ПАТ «Сведбанк»
правонаступником - ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» у виконавчому
провадженні з виконання виконавчого
листа № 2-401/10 про стягнення з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк»
заборгованості 214 936, 00 доларів США та 314
064 грн. 35 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 6.09.2013 року заяву ПАТ «ОМЕГА
БАНК» задоволено та замінено стягувача
ПАТ «Сведбанк» у виконавчому
провадженні по виконанню рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
21.12.2010 року у справі за позовом ВАТ
«Сведбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором на ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс»

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу та
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить ухвалу суду скасувати та
відмовити ПАТ «ОМЕГА БАНК» в
задоволенні заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт вказує, зокрема, що
судом першої інстанції не враховано те,
що ПАТ «ОМЕГА БАНК» не надав належних
доказів про переуступлення права
вимоги до ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» та не підтверджено
повноважень факторингової компанії
про право здійснювати діяльність на
ринку послуг та у сфері обігу іноземної
валюти.

Договір факторингу, на думку апелянта,
№ 15 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
укладено незаконно, оскільки дані про
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» в Держаному реєстрі фінансових
установ відсутня.

Окрім того, у ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» відсутня
ліцензія НБУ на для стягнення
іноземної валюти з боржників за
кредитами, вираженими в іноземній
валюті.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав доводи
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» заперечував
проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В.,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши апеляційну скаргу, в
межах її доводів, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 378 ЦПК України, у разі
вибуття однієї з сторін виконавчого
провадження за поданням державного
виконавця або за заявою сторони суд
замінює сторону виконавчого
провадження її правонаступником.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Закону України
«Про виконавче провадження» сторонами
у виконавчому провадженні є стягувач і
боржник. Стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі вибуття
однієї із сторін державний виконавець
з власної ініціативи або за заявою
сторони, а також сама заінтересована
сторона мають право звернутися до суду
із заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини (а. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

За таких обставин, звернення
правонаступника кредитора із заявою
про надання йому статусу сторони
виконавчого провадження відповідає
змісту статей 512, 514 ЦК України та статті
8 Закону України «Про виконавче
провадження». Тобто передання
кредитором своїх прав іншій особі за
договором відступлення права вимоги є
правонаступництвом і такий
правонаступник кредитора має право
звертатись до суду із заявою про заміну
сторони виконавчого провадження з
наданням йому статусу сторони
виконавчого провадження.

Така правова позиція узгоджується з
висновками, викладеними в постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року, яка відповідно до ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх
судів України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 3.08.2011 року
Дарницьким районним судом м. Києва на
підставі рішення від 21.12.2010 року,
виданий виконавчий лист про стягнення
з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк»
заборгованість за кредитом в розмірі 214
936 доларів США та 314 064, 35 грн. (а.с.182).

Постановою державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 30.08.2011 року відкрито виконавче
провадження за вказаним вище
виконавчим листом.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк»
та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» було укладено договір факторингу
№ 15, відповідно до умов якого ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
набуло право вимоги до боржника банку -
ОСОБА_1

Задовольняючи заяву ПАТ «Омега Банк»
суд першої інстанції виходив з того, що
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» будучи правонаступником в
розумінні ст.ст. 1081, 1082 ЦК України має
право ставити питання про виконання
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 21.12.2010 року

Таких висновків суд дійшов після
повного, всебічного і об'єктивного
з'ясування дійсних обставин справи, з
огляду на що ухвала відповідає
матеріалам справи та вимогам закону, є
обґрунтованою і підстав для її
скасування не вбачається.

У зв'язку з наведеним, порушень
процесуального законодавства при
вирішенні судом питання про заміну
сторони виконавчого провадження
колегія не убачає.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» відсутня ліцензія НБУ для
стягнення іноземної валюти з боржників
за кредитами, вираженими в іноземній
валюті не є слушними виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК
України використання іноземної валюти,
в тому числі при здійснені розрахунків
на території України за зобов'язаннями,
допускається у випадках, в порядку та
на умовах, встановлених законом.
Законодавчим актом, який регулює
правовідносини у сфері валютного
регулювання і валютного контролю, є
Декрет Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю».

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» кошти
це гроші у національній або іноземній
валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій Національного банку України.
Операції з валютними цінностями банки
мають право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральної
ліцензії) на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п. 2
ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю».

Вимога щодо необхідності отримання
індивідуальної ліцензії на здійснення
операцій з валютними цінностями
встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю», якщо терміни і
суми кредитів перевищують встановлені
законодавством межі. Однак на сьогодні
такі терміни і суми кредитів в
іноземній валюті законодавцем не
визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок
видачі Національним банком України
індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року за № 1429/10028,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без індивідуальної
ліцензії дозволяється, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк (ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку, на
здійснення яких Національний банк
України видав йому ліцензію та
письмовий дозвіл на здійснення
операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій єдиною правовою
підставою для здійснення банками
кредитів в іноземній валюті згідно зі
ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю» є
наявність у банку генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.

Відповідно до п. 1 глави 3 розділу 2
Положення про порядок та умови
торгівлі іноземною валютою,
затвердженою Постановою Правління НБУ
від 10 серпня 2005 року за № 281, резиденти
мають право купувати, обмінювати
іноземну валюту з метою виконання
зобов'язань (у тому числі власних
операцій суб'єктів ринку) за
винагороди, неустойки тощо в іноземній
валюті на підставі кредитних договорів
та ін.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі та на
правильність висновків суду не
впливають.

Згідно ст. 312 ЦПК України розглянувши
скаргу на ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м.
Києва від 6 вересня 2013 року

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді