Справа № 367/7047/13-ц Головуючий у І
інстанції Оладько С.І.Провадження №
22-ц/780/696/14 Доповідач у 2
інстанції ЛащенкоКатегорія 45
УХВАЛА

Іменем України

05 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

при секретарі Бобко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 20 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права власності на 12 частину
квартири та про розподіл майна,

встановила:

У вересні 2013 року позивач звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання
права власності на 12 частниу квартири
та поділ майна. Свої вимоги мотивував
тим, що 14 липня 2001 року він зареєстрував
шлюб із відповідачкою ОСОБА_1 Від
вказаного шлюбу мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в даний час проживає
із відповідачкою ОСОБА_1

На підставі рішення 8 сесії Бучанської
селищної ради народних депутатів
від 21 листопада 2002 року № 215 -8
на його сім»ю було передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,1233
га, яка розташована у АДРЕСА_4.

Відповідно до договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 25 січня 2008 року
земельна ділянка була відчужена
ОСОБА_5, що підтверджується копією
договору.

Відповідачка ОСОБА_1 08 грудня 2007 року
уклала з ТОВ «Укржитлокомплекс» та
ОСОБА_6 договір про уступку права
вимоги, відповідно до якого
відповідачка прийняла на себе право
вимоги, належні попередньому
інвесторові за договором, про дольову
участь у будівництві житла. В договорі
передбачено, що повна вартість об»єкту
інвестування, квартири загальною
площею 90, 63 кв.м. становить 280 499 грн. 85
коп. Вказана сума була сплачена 28 січня
2008 року, про що свідчить квитанція № 1608.

Рішенням Ірпінського міського суду від
16 листопада 2011 року шлюб між сторонами
було розірвано, а 20 березня 2012 року
ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право
власності на квартиру.

Квартира АДРЕСА_3, на 8 поверсі і
складається із трьох житлових кімнат,
загальна площа квартири 90 кв.м., є ванна,
два санвузли та коридор.

Позивач вважає , що він маю право на 1/2
частину вище згаданої квартири ,
оскільки вона була придбана в період
їхнього спільното подружнього життя із
відповідачкою . |

Позивач просив визнати за ним право
власності на 12 частину квартири
АДРЕСА_3.

Виділити йому на праві приватної
власності кімнату площею 20.6 кв.м., а
кімнати площею 16.2 кв.м. та 12.2 кв.м.
залишити у приватній власності
відповідачки ОСОБА_1 Коридори, кухню,
ванну та санвузли залишити у
загальному користуванні.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 20 листопада 2013
року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 12
частину квартири АДРЕСА_3.

В іншій частині позову ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
суд скасувати рішення суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з 14
липня 2001 року. Від шлюбу мають сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між сторонами
розірвано 16 листопада 2011 року за
рішенням суду.

Відповідачка 08 грудня 2007 року уклала з
ТОВ «Укржитлокомплекс» та
ОСОБА_6 договір про уступку права
вимоги, відповідно до якого
відповідачка прийняла на себе право
вимоги, належні попередньому
інвесторові за договором про дольову
участь у будівництві житла. В договорі
передбачено, що повна вартість об»єкту
інвестування, квартири загальною
площею 90, 63 кв.м. становить 280 499 грн. 85
коп. Вказана сума була сплачена 28 січня
2008 року, про що свідчить квитанція № 1608
(а.с. 16).

30 березня 2012 року відповідачка ОСОБА_1
отримала свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_3. В процесі
будівництва номер квартири змінився з
122 по договору інвестиції на 117.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що спірна квартира є спільною сумісною
власністю відповідно до вимог ст.ст. 60,
61 Сімейного кодексу України. Частки
сторін згідно вимог ст.. 70 Сімейного
кодексу України є рівними.

З урахуванням викладеного суд
обґрунтовано визнав за позивачем право
власності на 12 частину квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що
квартира є власністю тільки
відповідачки, не заслуговують на увагу,
оскільки вона набута подружжям за час
шлюбу. Той факт, що свідоцтво про право
власності видано відповідачці після
розірвання шлюбу, не свідчить про
належність майна тільки їй, так як
право на це майно виникло під час
перебування сторін у шлюбі.

Також не можуть бути враховані доводи
скарги про необхідність відступити від
засади рівності часток подружжя,
оскільки доказів на підтвердження
таких обставин, які передбачені ст. 70
Сімейного кодексу України, суду не було
надано. Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду, що яких
суд прийшов повно з'ясувавши обставини,
що мають значення для справи.

Рішення суду в частині, якій позивачу
відмовлено у поділі квартири, сторони
по справі не оскаржують.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 20 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді