Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/998/13-ц

Провадження №2/377/14/14

28 лютого 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у складі:
головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при
секретарі - Прядко Н.М.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Славутичі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

2 серпня 2013 року до суду
надійшла позовна заява, у якій
позивачка просила розірвати шлюб з
відповідачем.

Позовні вимоги
обґрунтовувались тим, що відповідач на
протязі спільного подружнього життя
принижував та ображав позивачку,
застосовував фізичну силу, що призвело
до фактичного припинення між
подружжям шлюбних відносин.

Ухвалою суду від 29 серпня 2013 року
було надано подружжю строк для
примирення - шість місяців та зупинено
провадження у справі.

Ухвалою суду від 28 лютого 2014 року по
закінченню шестимісячного строку для
примирення провадження у справі
відновлено та продовжено судовий
розгляд.

У судове засідання сторони
не з'явилися, подавши заяви про розгляд
справи за їх відсутності та
розірванні шлюбу.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи
встановлено, що згідно свідоцтва про
шлюб, виданого 20 жовтня 2007 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Славутицького міського
управління юстиції Київської області,
копія якого долучена до справи, ОСОБА_2
та ОСОБА_1 20 жовтня 2007 року
зареєстрували шлюб, про що був
здійснений актовий запис № 176. Після
укладення шлюбу присвоєні прізвища:
чоловіку ОСОБА_2, дружині ОСОБА_2.

Під час шлюбу в них народилася дитина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є
відповідач, що підтверджується
свідоцтвом про народження, копія якого
долучена до матеріалів справи, і яка
залишається проживати разом з
позивачкою.

Як вбачається із змісту позовної заяви,
спільне сімейне життя у позивачки та
відповідача не склалося. На протязі
всього спільного проживання
відповідач зловживав спиртними
напоями, в зв'язку з чим постійно
виникали сварки, під час яких
відповідач принижував позивачку та
ображав її на очах їх малолітньої
дитини, що негативним чином впливає на
її виховання. З 2011 року сторони
припинили спільне проживання та жили
окремо. В листопаді 2012 року вона мала
намір розлучитися з відповідачем,
проте він умовив її не подавати на
розлучення і вони на певний час
поновили їхні стосунки. Але відношення
відповідача до позивачки не змінилося,
він став систематично застосовувати до
неї фізичну силу, тому біля трьох
місяців до дня подачі позовної заяви
фактично припинили шлюбні відносини.
Разом не ведуть спільне господарство,
в кожного окремий бюджет. Всі намагання
зберегти шлюб виявилися марними. Шлюб
фактично розпався.

Відповідно до положень ст.51
Конституції України, ч.1 ст.24 СК України
шлюб ґрунтується на добровільній згоді
жінки та чоловіка, примушення жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110
СК України дружина і чоловік мають
рівне право на повагу до своєї
індивідуальності, своїх звичок та
уподобань, при цьому способом захисту
сімейних прав та інтересів, у тому
числі є право на припинення шлюбних
відносин шляхом пред'явлення до суду
позову про розірвання шлюбу одним з
подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного
життя у сторін склалася обстановка, що
виключає можливість спільного
проживання, почуття любові один до
одного між сторонами втрачено.
Примирення між подружжям та збереження
сім'ї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до
висновку, що сім'я розпалася остаточно,
а шлюб існує формально, подальше
спільне життя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам позивачки та
відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що
перешкоджають розірванню шлюбу,
передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд
вважає за необхідне позов про
розірвання шлюбу задовольнити,
оскільки позовні вимоги є
обґрунтованими і такими, що не
суперечать закону та не порушують
права інших осіб.

Як вбачається з позовної заяви, спору
щодо розподілу сумісно нажитого майна
у сторін немає.

У відповідності до ст.113
СК України особа, яка змінила своє
прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу,
має право після розірвання шлюбу
надалі іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви
позивачки після розірвання шлюбу вона
бажає відновити дошлюбне прізвище
ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивачки підлягають стягненню
судові витрати по оплаті судового
збору.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213 - 215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, зареєстрований 20 жовтня 2007
року у відділі реєстрації актів
цивільного стану Славутицького
міського управління юстиції Київської
області, Україна, актовий запис № 176.

Відновити дошлюбне
прізвище дружини після розірвання
шлюбу ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 судові витрати по
оплаті судового збору в сумі 114 гривень
70 копійок.

Рішення може бути оскаржено
до апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення набирає законної
сили після закінчення строку на
апеляційне оскарження, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Н. Ф. Теремецька