Номер провадження № 22-ц/785/259/14
Головуючий у першій інстанції Крикун
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Калараш А.А.

з участю секретаря Грубіян Г.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, треті особи Арцизька міська
рада Одеської області, приватний
нотаріус ОСОБА_7, про визнання
недійсним ордеру, свідоцтва про право
власності на квартиру та договору
купівлі-продажу квартири, забов»язання
повернути квартиру в натурі, та за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилою
площею, за апеляційною скаргою ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на рішення Арцизського
районного суду Одеської області від 15
серпня 2013 року,

встановила:

В жовтні 2010 року позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 звернулися до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що 3 липня 1993 року колишньому
чоловіку позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_8 був
виданий ордер на право вселення сім»ї з
трьох осіб в квартиру АДРЕСА_1. На
підставі ордеру в квартиру вселилися
та зареєструвалися ОСОБА_8, його
дружина ОСОБА_2 та їх неповнолітній син
ОСОБА_3, народження ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
розірвання шлюбу з позивачкою ОСОБА_2 в
2001 році ОСОБА_3 виїхав з квартири та
знявся з реєстрації, а позивачі
залишилися проживати в квартирі.
Позивачка зареєструвала другий шлюб та
народила сина ОСОБА_9 народження
ІНФОРМАЦІЯ_2. В зв'язку тяжкою та
тривалою хворобою сина ОСОБА_9
позивачка була змушена часто виїзджати
до м.Київа на лікування. Наприкінці 2003
року їй стало відомо, що під час її
відсутності в квартиру вселилися
відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з двома
дітьми. Ордер на вселення в квартиру
виданий 5 листопада 2003 року на підставі
рішення виконавчого комітету
Арцизської міської ради Одеської
області №367 від 3 листопада 2003 року.
Сім»я ОСОБА_4 приватизувала квартиру,
отримала свідоцтво про право власності
від 20 травня 2005 року, а в подальшому
продала квартиру ОСОБА_6 за договором
купівлі-продажу від 28 вересня 2005 року.
Позивачі просили визнати недійсними
ордер від 5 листопада 2003 року, свідоцтво
про право власності від 20 травня 2005
року, договір купівлі-продажу від 28
вересня 2005 року та забов»язати ОСОБА_6
повернути їм квартиру в натурі.

Відповідачі позов не визнали.
Відповідачка ОСОБА_6 звернулася з
зустрічним позовом в якому просила
визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування жилою
площею в квартирі.

Рішенням Арцизського районного суду
Одеської області від 15 серпня 2013 року в
задоволенні первісного позову
відмовлено, зустрічний позов
задоволений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
ставиться питання про скасування
рішення в зв'язку з порушенням судом
норм матеріального та процесуального
права та ухвалення нового рішення про
задоволення первісного позову та
відмову в зустрічному позові.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
апеляційну скаргу, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, рішення
скасуванню з прийняттям нового рішення
з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову та задовольняючи зустрічний
позов, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_6 є належним власником
спірної квартири, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3
втратили право на користування
житловою площею в квартирі на підставі
ч.2 ст.405 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду, оскільки вони
не підтверджуються матеріалами справи
та не ґрунтуються на законі.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вселилися в квартиру
АДРЕСА_1 на підставі ордеру від 3 липня
1993 року та були зареєстровані в
квартирі з 1 вересня 1993 року(т.2, а.с.7-8,11).
Під час знаходження спірної квартири
на балансі Арцизської міської ради
Одеської області на підставі рішення
виконавчого комітету цієї ради №367 від
3 листопада 2003 року ОСОБА_4 виданий
ордер від 5 листопада 2003 року на
вселення в спірну квартиру з членами її
сім»ї(т.2, а.с.12).

Відмовляючи в визнанні цього ордеру
недійсним, суд першої інстанції не
врахував, що постановою Арцизського
районного суду Одеської області від 14
червня 2010 року визнано протиправним та
скасовано рішення виконавчого
комітету Арцизської міської ради
Одеської області №367 від 3 листопада 2003
року, на підставі якого виданий ордер
на вселення в спірну квартиру(т.2,
а.с.32-34). В порушення вимог ч.2 ст.58 ЖК
України ордер був виданий на жиле
приміщення, яке не було вільним,
оскільки на час видачі ордеру позивачі
мали право на спірну квартиру, були
зареєстровані в квартирі та не були
визнані такими, що втратили право
користування квартирою. Колегія суддів
вважає, що з цих підстав необхідно
визнати ордер недійсним на підставі ч.1
ст.59 ЖК України.

Постановою Арцизського районного суду
Одеської області від 14 червня 2010 року
також визнаний протиправним та
скасований наказ органу приватизації
№23 від 20 травня 2005 року, яким передано у
приватну власність сім»ї ОСОБА_4 спірну
квартиру (а.с.32-34). Оскільки відповідачі
не мали права на приватизацію квартири
відповідно до вимог ст.ст.1,2 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19
червня 1992 року N 2482-XII, а свідоцтво про
право власності від 20 травня 2005 року на
спірну квартиру видано на підставі
незаконного наказу органу
приватизації, тому зазначене свідоцтво
необхідно визнати недійсним(т.2, а.с.13).

Також підлягає визнанню недійсним на
підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України
договір купівлі-продажу від 28 вересня
2005 року спірної квартири, за яким
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали квартиру
ОСОБА_6 (т.2, а.с.16-17), оскільки на час
укладення договору продавці не були
належними власниками квартири та не
мали права, передбаченого ч.1 ст.658 ЦК
України, на відчуження квартири.

Колегія суддів вважає, що вимога
позивачів про забов»язання ОСОБА_6
повернути квартиру позивачам не
підлягає задоволенню, оскільки
позивачі не є власниками спірної
квартири, а тому не мають передбаченого
ч.1 ст.387 ЦК України права на
витребування майна із чужого
незаконного володіння.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції безпідставно задовольнив
зустрічний позов та визнав ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 такими, що втратили право на
користування жилою площею в квартирі
на підставі ч.2 ст.405 ЦК України.
Зазначена норма права поширюється на
членів сім»ї власника житла, та не
підлягає застосуванню до спірних
відносин, а зустрічний позов
задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги те, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, судом не правильно
застосовані норми матеріального права,
на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення первісного позову та
відмову в зустрічному позові.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314
ч.2 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Арцизського районного суду
Одеської області від 15 серпня 2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Визнати недійсним ордер №52 від 5
листопада 2003 року виданий виконавчим
комітетом Арцизської міської ради
Одеської області ОСОБА_4 та членам її
сім»ї ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на
вселення в квартиру АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності від 20 травня 2005 року на
квартиру АДРЕСА_1, яке видано на ім»я
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 28 вересня 2005 року
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_5, які діяли від свого імені та
як законні представники неповнолітніх
ОСОБА_11, ОСОБА_12, та ОСОБА_6.

В решті позову ОСОБА_2, ОСОБА_3
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилою площею в квартирі
АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області
В.Д.Коротков

В.М.Гончаренко

А.А.Калараш