Справа № 206/2-1879/09 Провадження №
22-ц/772/207/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Кашпрук Г. М.Категорія:
27Доповідач: Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Вавшка
В.С., Колоса С.С., при
секретаріПантелеймоновій А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
кредитної спілки (далі - КС) «Істок» до
ОСОБА_6, Закритого акціонерного
товариства науково-виробничої фірми
(далі - ЗАТ НВФ) «Елекомс» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ЗАТ НВФ
«Елекомс», КС «Істок» про визнання
договору частково удаваним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 18 листопада 2013
року,

у с т а н о в и л а :

КС «Істок» із зазначеним позовом до
ОСОБА_6 та ЗАТ НВФ «Елекомс» звернулась
в суд 10 березня 2009 року.

Зазначала, що 7 березня 2008 року між
кредитною спілкою та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір за яким останній
отримав кредит у сумі 20000 грн. на строк
до 9 березня 2010 року. З метою виконання
вказаного зобов'язання між ЗАТ НВФ
«Елекомс» та КС «Істок» укладено
договір поруки №83 від 7 березня 2008
року.

Вказав, що взяті на себе зобов'язання
за укладеним договором ОСОБА_6 повністю
не виконав, через що виникла
заборгованість у розмірі 28 734 грн. 17 коп.

Посилаючись на зазначене позивач
просив стягнути з ОСОБА_6 та поручителя
ЗАТ НВФ «Елекомс» солідарно вказану
заборгованість.

Ухвалою Замостянського районного суду
м. Вінниці від 13 квітня 2009 року
визнано мирову угоду у цій справі
укладену між КС «Істок» та ОСОБА_6, а
провадження у справі закрито.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 22 липня 2013 року вказану
ухвалу Замостянського районного суду
м. Вінниці від 13 квітня 2009 року
скасовано, а справу направлено для
продовження розгляду до того ж суду
першої інстанції.

У серпні 2013 року КС «Істок» подала
заяву про збільшення позовних вимог
посилаючись, що справа розглядається
тривалий час, а розмір боргу за цей час
збільшився до 51 206 грн. 44 коп. Просила
стягнути вказану суму на свою користь
солідарно з відповідачів.

17 вересня 2013 року ОСОБА_6 звернувся із
зустрічним позовом до ЗАТ НВФ
«Елекомс», КС «Істок» про визнання
договору частково удаваним (а.с.93).

Зазначав, що за укладений кредитний
договір є удаваним в частині
позичальника, оскільки кредит
фактично брав ЗАТ НВФ «Елекомс» для
розвитку підприємства. Кредитний
договір було укладено на вимогу
директора цього підприємства, а
оскільки він працював на цьому
підприємстві водієм і боявся втратити
роботу, то взяв цей кредит з умовою, що
повертати його буде ЗАТ НВФ «Елекомс».
Спочатку підприємство виплачувало
кошти, а потім перестало, у зв'язку із
чим КС «Істок» подав до суду позов.

Посилаючись на такі обставини та
положення частини 2 статті 235 ЦК
України просив визнати кредитний
договір №ДКВ - 1444 від 7 березня 2008 року
удаваним в частині позичальника ОСОБА_6
та визнати справжнім позичальником по
кредитному договору ЗАТ НВФ «Елекомс».

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 18 листопада 2013
року первісний позов КС «Істок»
задоволено частково. Стягнуто
солідарно з відповідачів
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 39 212, 70 грн., з яких 14 483, 57 грн.
складає тіло кредиту, 20 008, 35 грн.
нараховані відсотки за користування
кредитом, 4 720, 78 грн. інфляційні втрати,
а також 392,12 грн. судових витрат. В решті
вимог первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 залишено без
задоволення, а судові витрати за цим
позовом залишено за позивачем.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
позові обом сторонам відмовити.

Представник КС «Істок» заперечував
доводи апеляційної скарги через їх
безпідставність та просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги виходячи із наступного.

У відповідності до положень частини 1
статті 308 ЦПК України суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно з положенням частини 2 статті 308
ЦПК України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду
вбачається, що таке рішення є по суті
правильним і справедливим, а тому
скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно з заявою від 3 березня 2008 року
ОСОБА_6 прийнятий членом КС «Істок».

7 березня 2008 року КС «Істок» та ОСОБА_6
уклали кредитний договір №ДКВ-1444.
Відповідно до умов договору
позичальник отримав кредит у сумі 20000
грн. терміном до 9 березня 2010 року зі
сплатою за користування кредитними
коштами 22,5 відсотка річних.

Відповідно до видаткового касового
ордеру №186 від 7 березня 2008 року
виданого КС «Істок», ОСОБА_6 отримав в
касі спілки готівкою кошти у розмірі
20 000 грн.

7 березня 2008 року між КС «Істок» та ЗАТ
НВФ «Елекомс» укладено договір поруки
№83, відповідно до умов пункту 1.2 якого
ЗАТ НВФ «Елекомс» виступає поручителем
перед КС «Істок» за виконання у
повному обсязі всіх кредитних
зобов'язань за укладеним кредитним
договором №ДКВ-1444 від 7 березня 2008
року.

Встановлено та не заперечується
сторонами, що договір у повному обсязі
не виконується у зв'язку з чим виникла
заборгованість, яка за розрахунком
позивача становить 51 206 грн. 44 коп.
станом на 30 серпня 2013 року.

Вирішуючи спір та задовольняючи
частково позов КС «Істок» до ОСОБА_6 та
ЗАТ НВФ «Елекомс» про стягнення
солідарно заборгованості за кредитним
договором в сумі 39 2012, 70 грн., з яких
тіло кредиту 14 483,57 грн., відсотки 20 008,35
грн., нараховані інфляційні втрати 4 720,78
грн. та при цьому відмовляючи у
стягненні 2666,31 грн. нарахованих 3%
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання, суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
остання вимога не може бути
задоволеною, оскільки розмір
відсотків встановлений самим
договором на рівні 22,5 % річних, а тому
підстав для стягнення 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання немає, а в частині
задоволених вимог правильно виходив з
того, що позивачем доведені ті
обставини на які він посилався у
обгрунтування вимог, а саме наявність
договірних зобов'язань по кредитному
договору та наявність порушення цього
зобов'язання ОСОБА_6 несплатою вчасно
кредитних коштів та відсотків за
користування ними. Виходив із того, що
позивачем правильно обрахована сума
боргу з відсотками та штрафними
санкціями, розмір якого у суді ОСОБА_6
та його представником не оспорювався.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_6 суд правильно виходив із
того, що ОСОБА_6 не доведено тих
обставин, які давали б підстави, в силу
положень статті 235 ЦК України, визнати
укладений кредитний договір удаваним,
а також позивачем не зазначено який
саме договір насправді вчинили сторони
замість удаваного.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду та правильного по суті рішення
суду. Наведені у апеляційній скарзі
доводи не є такими, що можуть бути
підставою для скасування рішення суду
з ухваленням нового про відмову у
позові.

Не можна погодитись із доводами
апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 не
отримував кредитні кошти, а тому таких
договір не можна вважати укладеним.

Так, судом правильно встановлено, що
ОСОБА_6 уклав кредитний договір
підписавши його на умовах зазначених у
ньому. Цей факт не заперечується
ОСОБА_6 Факт отримання кредитних
коштів в касі КС «Істок»
підтверджується видатковим касовим
ордером №186 від 7 березня 2008 року з
підписом ОСОБА_6 (а.с.13). Цей факт також
підтверджує свідок ОСОБА_7, який
пояснив, що гроші в касі отримав ОСОБА_6,
а потім передав їх йому, тобто
розпорядився ними на свій розсуд.

Отже, за таких обставин немає підстав
вважати, що кредитний договір не є
укладеним і не породжує обов'язку
позичальника повернути гроші
кредитору.

Щодо поданого додатково у суді
апеляційної інстанції обґрунтування, а
саме обґрунтування доводів в частині
неправильності розрахунку боргу, то як
вбачається із апеляційної скарги її
зміст взагалі не містить таких доводів
про неправильний розрахунок розміру
заборгованості. Розмір заборгованості
не оспорювався також і в суді першої
інстанції.

Разом із тим, надані додатково в
апеляційному суді вказані доводи про
неправильний розрахунок боргу
спростовуються поданими позивачем
запереченнями, які колегія суддів
вважає правильними та обґрунтованими.

Виходячи із зазначеного вище, висновки
особи, яка подала апеляційну скаргу є
помилковими і не дають підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Отже, оскаржуване рішення суду є
правильним і справедливим та ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому зміні чи
скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 18 листопада 2013
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
на протязі двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: /підпис/
В.А. Іващук

/підпис/ В.С. Вавшко

/підпис/
С.С. Колос

Згідно з оригіналом

Суддя
В.А. Іващук