У Х В А Л А

іменем україни

5 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення Тисменицького
районного суду Івано-Франківської
області від 10 вересня 2013 року та
рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 22
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
22 лютого 2007 року між банком та
ОСОБА_3 був укладений договір про
надання споживчого кредиту, за яким
йому надано у кредит 9 432 грн зі сплатою
12 % річних терміном до 21 лютого
2009 року. Умови договору відповідачем не
виконувалися, унаслідок чого виникла
заборгованість, яка за розрахунком
банку станом на 7 травня 2013
року становила 108 631 грн 25 коп. У звґязку
з цим позивач просив суд стягнути з
відповідача на свою користь вказану
суму заборгованості та понесені судові
витрати.

Рішенням Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 10
вересня 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» суму заборгованості за
кредитним договором в розмірі 59 386 грн 54
коп. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 22
жовтня 2013 року рішення
районного суду скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить вказані
судові рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов банку
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України
зобовґязання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору у встановлений строк, а
відповідач належним чином не виконував
умови договору, відтак, з нього
підлягає стягненню заборгованість за
кредитним договором розмірі 59 386 грн 54
коп. без врахування пені, оскільки її
розмір суттєво перевищує розмір
завданих позивачу збитків.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
відмову у позові, апеляційний суд
виходив із того, що позивачем пропущено
строк позовної давності; надані
позивачем умови надання споживчого
кредиту фізичним особам містять
положення відмінні від тих, на які є
посилання у заяві позичальника, та не
містять підпису позичальника,
позивачем не надано доказів того, що
позичальник був ознайомлений з ними
при укладенні кредитного договору.

Проте повністю з таким висновком
апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 22 лютого 2007 року
ОСОБА_3 подано до ПАТ КБ «ПриватБанк»
заяву позичальника, яка разом з
памґяткою клієнта, Умовами про надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) та правилами
про надання банківських послуг,
тарифами складає договір про надання
споживчого кредиту, за яким йому надано
у кредит 9 432 грн на термін до 21
лютого 2009 року зі сплатою 11,83 % річних.
За умовами договору позичальник
зобов'язався сплачувати
заборгованість за кредитним договором
щомісяця.

Умови договору ОСОБА_3 належним чином
не виконувалися, унаслідок чого
утворилась заборгованість, яка за
розрахунком банку станом на 7 травня 2013
року складала 108 631 грн 25 коп.

Зі змісту договору про надання
споживчого кредиту, укладеного між
сторонами, убачається, що позичальник
ознайомлений з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), які були
надані йому у письмовій формі.

Отже, окремо підписувати Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам не
є необхідним.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Частиною 1 першою ст. 259 ЦК України
визначено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

У матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування строків
позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд послався на п.
7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», згідно з яким позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності сторони у
спорі. При цьому апеляційний суд
послався на п. 31 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
не звернувши уваги на те, що в ній
роз'яснюється застосування судами ч. 13,
а не ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Разом з тим, у відповідності до
правової позиції, викладеній в
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року № 6-126цс13, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України, п.
7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною
11 статті 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК
України, апеляційний суд на вказані
вимоги закону уваги не звернув, порушив
вимоги ст. 303 ЦПК України, оскільки
вийшов за межі доводів апеляційної
скарги, не зазначивши для цього
підстав, передбачених ч. 4 цієї статті.
Так, ОСОБА_3 рішення суду в частині
стягнення боргу не оскаржував, а банк
оскаржував рішення суду в частині
відмови у стягненні штрафу та пені.
Незважаючи на відсутність апеляційної
скарги відповідача, апеляційний суд
відмовив у позові повністю.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 22
жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко