АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/1508/2014
Головуючий 1 інстанції - Пономаренко
Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М.,
Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Трофименко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 03 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: Перша Київська
державна нотаріальна контора,
комунальне підприємство «Київське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: Перша Київська державна
нотаріальна контора, КП «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна», Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання недійсними договорів купівлі
продажу - задоволено частково.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24
лютого 2009 року, що укладений від імені
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
та від імені ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, представником ОСОБА_4
з покупцем ОСОБА_5, що посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського округу ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі за № 317.

В задоволенні іншої частини позову -
відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_4 про визнання права власності -
відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 21 листопада
2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
Перша Київська державна нотаріальна
контора, КП «Київське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання недійсним договорів
купівлі-продажу та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання права
власності стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі
114,70 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 03 жовтня 2013
року та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2,
визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Посилається на те, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
фактичним обставинам справи, оскільки
ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі -
продажу спірної квартири здійснила всі
можливі дії для встановлення того, що
ОСОБА_5 має право відчужувати спірну
квартиру, тому вона є добросовісним
набувачем. Зазначила, що ОСОБА_3 не є
власником спірної квартири, а тому не
має право витребувати майно.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача ОСОБА_2
-ОСОБА_10 підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3, відповідачі: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: Перша Київська
державна нотаріальна контора, КП
«Київське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 в
судове засідання не з'явились, про день,
час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином. Колегія
суддів вважає можливим розглядати
справу у відсутності не з'явившихся
осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_10, з'ясувавши обставини
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 та
визнаючи недійсним договір
купівлі-продажу від 24 лютого 2009 року,
суд першої інстанції виходив з того, що
спірний договір був укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після смерті
власників квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та
на підставі довіреностей, які в
дійсності не видавалися П`ятою
Київською державною нотаріальною
конторою і які зазначені у спірному
договорі купівлі-продажу квартири.
Враховуючи, що ОСОБА_3 не була стороною
договору купівлі-продажу квартири від
20 травня 2009 року, укладеного між ОСОБА_5
та ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що зазначений договір
купівлі-продажу квартири не може бути
визнаний недійсним, оскільки позивачем
ОСОБА_3 не правильно обрано спосіб
захисту порушеного права.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що право власності на спірну
квартиру зареєстроване за ОСОБА_2, а
повторне визнання права власності на
нерухоме майно чинним законодавством
не передбачено.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, квартира АДРЕСА_1 відповідно
до свідоцтва про право власності на
житло від 20 жовтня 1993 року, виданого
Фондом комунального майна Радянського
району м. Києва, належала на праві
власності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в рівних
долях.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 являлись рідними
дідусем і бабусею ОСОБА_3, які 20 березня
2003 року склали заповіт на користь своєї
онуки ОСОБА_3 згідно якого все своє
майно, де б воно не було та з чого б воно
не складалось і взагалі все, що буде ним
належати на день смерті і на що законом
вони матимуть право вони заповіли
ОСОБА_3

Як вбачається зі свідоцтв про смерть,
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

24 лютого 2009 року між ОСОБА_4, який діяв
від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підставі
довіреностей від 17 жовтня 2006 року та
від 20 жовтня 2006 року, посвідчених
нотаріусом П'ятої Київської державної
нотаріальної контори Іваненко P.C., за
реєстровими номерами 5-3209 та 5-3415,
відповідно, укладено з ОСОБА_5 договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського округу ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі за №317.

20 травня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1

Як зазначено у відповіді П'ятої
Київської державної нотаріальної
контори №164/01-16 від 26 січня 2013 року на
запит Шевченківського районного суду
м. Києва від 09 січня 2013 року надати
копії довіреностей від імені ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_13 від 17 жовтня 2006
року за реєстровим № 5-3209 та від 20
жовтня 2006 року за реєстровим №5-3415 не є
можливим, оскільки за вказаними
реєстровими номерами було посвідчено
довіреності від інших осіб та на ім'я
інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що спірний договір
купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від
24 лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_4,
який діяв на підставі довіреностей від
імені ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які в дійсності
не посвідчувалися та не видавалися
державним нотаріусом П'ятої Київської
державної нотаріальної контори, з
покупцем ОСОБА_5, був укладений після
смерті власників квартири ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, тобто майно вибуло з власності
його власників поза їх волею.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, право власності на спірну
квартиру зареєстроване за ОСОБА_2, яка є
добросовісним набувачем вказаного
нерухомого майна.

Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина перша статті 216 ЦК України)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК
України не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК України.

З огляду на наведене, вірним є висновок
суду першої інстанції про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3 в частині
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири від 20 травня
2009 року, оскільки остання не є стороною
даного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції необґрунтовано
відмовив відповідачу у задоволенні
зустрічного позову колегія суддів
відхиляє, оскільки згідно з ст.330 ЦК
України майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний
набувач набуває право власності на
нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК цього
Кодексу майно не може бути витребуване
у нього.

Посилання апелянта на те, що вимогу про
витребування майна може заявляти
лише власник майна, яким ОСОБА_3 не є і
ніколи не була колегія суддів
відхиляє, оскільки позивачем
віндикаційний позов не заявлявся.

Крім того, спадкоємець, який прийняв у
спадщину нерухоме майно, ще до його
державної реєстрації має право
витребувати це майно від його
добросовісного набувача з підстав,
передбачених ст.388 ЦК України, зокрема,
у разі, якщо воно вибуло з володіння
спадкодавця поза волею останнього.

Інші доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні, не спростовують висновків
суду першої інстанції, не впливають на
їх правильність та не можуть бути
прийняті до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні та наявними в матеріалах
справи доказами, і, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, ухвалив
законне та обґрунтоване рішення.
Підстав для його скасування не
встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: