АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/3335/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Пилаєва М.К.
Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення
Печерського районного суду міста
Києва від 08 січня 2014 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи на стороні відповідача, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору: Шоста Київська
державна нотаріальна контора, ОСОБА_4
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 08 січня 2014 року ОСОБА_1
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_3, треті особи на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору:
Шоста Київська державна нотаріальна
контора, ОСОБА_4 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій просив рішення Печерського
районного суду міста Києва від 08 січня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що звертаючись до суду
з даним позовом позивач керувався
вимогами ст.ст.1218, 1301 ЦК України та
посилався на те, що свідоцтво про право
на спадщину за законом було видано
відповідачу на майно, яке на момент
відкриття спадщини не належало
спадкодавцю, оскільки було відчужене
ним раніше, а тому відповідач не мав
права на спадкування 1/4 частини
квартири АДРЕСА_1. Проте, суд 1-ї
інстанції з незрозумілих причин
прийшов до висновку, що позивач просив
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом видане на ім'я
відповідача, як правочин, зміст якого
суперечить цивільному законодавству.
Такий висновок суду 1-ї інстанції є
помилковим, оскільки зі змісту
позовної заяви не вбачається, що
позивач посилався на ст.ст. 203, 215 ЦК
України, як на підставу визнання
оспорюваного свідоцтва недійсним. У
зв'язку з чим, вважає, що суд 1-ї
інстанції прийшов до необґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_5 повністю
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3ОСОБА_6
проти доводів апеляційної скарги
заперечував, посилаючись на те, що вони
є безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

Представник Шостої Київської
державної нотаріальної контори та
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились,
про день та час слухання справи судом
повідомлені у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомили, а тому, колегія судів
вважає можливим слухати справу за їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8
перебували у шлюбі, від якого мали двох
дітей, а саме: сина - ОСОБА_3 та доньку -
ОСОБА_1.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в рівних долях
на праві власності належала квартира
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло від 04.02.1998
року (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 (а.с.112).
Заповіту за життя не залишала.

Цивільне законодавство встановлює два
способи прийняття спадщини: подання
нотаріальному органу за місцем
відкриття спадщини відповідної заяви
та фактичного вступу у володіння
спадковим майном.

У першому випадку нотаріусу подається
заява про прийняття спадщини, яка
подається особисто спадкоємцем. А під
фактичним прийняттям спадщини
розуміється постійне проживання
спадкоємця разом зі спадкодавцем на
час відкриття спадщини. Доказом
постійного проживання разом зі
спадкодавцем можуть бути: довідка
житлово - експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, відповідного органу
місцевого самоврядування про те, що
спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом зі
спадкодавцем; копія рішення суду, що
набрало законної сили, про
встановлення факту своєчасного
прийняття спадщини; реєстраційний
запис у паспорті спадкоємця або в
будинковій книзі, який свідчить про те,
що спадкоємець постійно проживав разом
зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, та інші документи, що
підтверджують факт постійного
проживання разом зі спадкодавцем

Судом також встановлено, що 21.01.2000 року
представником за довіреністю ОСОБА_7 та
ОСОБА_3 ОСОБА_9 до Шостої Київської
державної нотаріальної контори було
подано заяву про прийняття спадщини
після померлої ОСОБА_8, яка складалася з
1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.111).

01.03.2000 року державним нотаріусом Шостої
Київської державної нотаріальної
контори ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом, а саме: в рівних частинах на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.120). Про, що
в свідоцтві про право власності на
житло від 04.02.1998 року було зроблено
відповідну відмітку (а.с.13).

21 червня 2000 року між представником за
довіреністю ОСОБА_7 ОСОБА_9 та ОСОБА_1
було укладено договір дарування
частини квартири, відповідно до умов
якого, ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_1
прийняла в дар 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 (а.с.20). Даний договір
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 та зареєстровано в
реєстрі за №2005. Про, що в свідоцтві про
право власності на житло від 04.02.1998 року
було зроблено відповідну відмітку
(а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер (а.с.8).
Заповіту за життя не залишав.

28 квітня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1
звернулися до Шостої Київської
державної нотаріальної контори з
заявами про прийняття спадщини після
померлого ОСОБА_7, яка складалася з
грошових вкладів, що зберігаються в
Печерському відділенні ощадбанку
№3715/025 міста Києва на рахунках НОМЕР_1,
НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6,
НОМЕР_7, НОМЕР_8; в Старокиївському
відділенні ощадбанку №3715/015 міста
Києва на рахунках НОМЕР_9, НОМЕР_10; в
Старокиївській філії українського
банку «Відродження» на рахунку НОМЕР_11
з відповідними відсотками та грошовою
компенсацією, що належали померлому на
підставі ощадних книжок (а.с.9-10).

18.10.2005 року державним нотаріусом Шостої
Київської державної нотаріальної
контори ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було видано
свідоцтва про право на спадщину за
законом на 1/2 частину грошових вкладів,
які зберігаються в Печерському
відділенні ощадбанку №3715/015 міста
Києва на рахунках НОМЕР_9, НОМЕР_12,
НОМЕР_13; в Печерському відділенні
ощадбанку №3715/025 міста Києва на
рахунках НОМЕР_14, НОМЕР_4, НОМЕР_15,
НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_6, НОМЕР_18,
НОМЕР_19, НОМЕР_7, НОМЕР_20, НОМЕР_1, НОМЕР_21,
НОМЕР_5; в Шевченківському відділенні
ощадбанку №5441/0164 міста Києві на
рахунку НОМЕР_22 з відповідними
відсотками та грошовою компенсацією,
що належали померлому.

Судом також встановлено, що 20 жовтня 2006
року Органом приватизації державного
фонду Печерського району ОСОБА_3 було
видано дублікат свідоцтва про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16).

13 грудня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
Шостої Київської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після померлого
ОСОБА_7, яка складається з 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1.

24.04.2013 року державним нотаріусом Шостої
Київської державної нотаріальної
контори ОСОБА_3 було видано свідоцтво
про право на спадщину за законом, а
саме: на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1
(а.с.15).

31.06.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено договір дарування, відповідно
до умов якого, ОСОБА_3 передав
безоплатно у власність 1/4 частини
квартири АДРЕСА_1 (а.с.77).

ОСОБА_1 вважаючи, що ОСОБА_3 не мав
жодних правових підстав на отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом, а саме: на 1/4 частину квартири
АДРЕСА_1, звернулася до Печерського
районного суду міста Києва з позовом
про визнання недійсним даного
свідоцтва в судовому порядку.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3, треті особи
на стороні відповідача, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: Шоста Київська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_4 про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину, суд 1-ї інстанції виходив з
того, що порушення спадкових прав
ОСОБА_1, захист яких належало б
здійснити шляхом визнання
оспорюваного свідоцтва недійсним
судом не встановлено і на таке
порушення позивач не посилалась, а тому
правових підстав для задоволення
позовних вимог немає.

Проте, з таким висновком суду 1-ї
інстанції колегія суддів погодитись не
може з наступних підстав.

За змістом ст.ст.1216, 1217 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов`язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 67 ЗУ «Про нотаріат»
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину, в
порядку, встановленому цивільним
законодавством, на ім'я всіх
спадкоємців або за їх бажанням -
кожному з них окремо.

Згідно з п.212 Інструкції про вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року,
нотаріус при видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом перевіряє
факт смерті спадкодавця, час і місце
відкриття спадщини, наявність підстав
для закликання до спадкоємства за
законом осіб, які подали заяву про
видачу свідоцтва, склад спадкового
майна, на яке видається свідоцтво про
право на спадщину. На підтвердження цих
обставин від спадкоємців обов'язково
вимагаються відповідні документи.

Пунктом 216 Інструкції про вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року
встановлено, що видача свідоцтва про
право на спадщину на майно, яке
підлягає реєстрації, провадиться
нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів про
належність цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна
входить нерухоме майно, що підлягає
реєстрації (за винятком земельної
ділянки), нотаріус вимагає, крім
правовстановлюючого документа, витяг з
Реєстру прав власності.

Судом встановлено, що під час розгляду
заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини
після померлого ОСОБА_7, яка
складається з 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 Шостою Київською державною
нотаріальною конторою було здійснено
запити до Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна про надання про
надання інформації про те, чи
зареєстрована та на підставі яких
правовстановлюючих документів
квартира АДРЕСА_1 (а.с.61).

Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
на адресу Шостої Київської державної
нотаріальної контори було надіслано
інформаційні довідки від 22.08.2013 р. та
02.09.2013 р. (а.с.62,63), якими повідомлено, що
квартира АДРЕСА_1 на праві власності
зареєстрована за: 1/3 частина за ОСОБА_3
на підставі свідоцтва про право
власності на житло, 1/6 частина за ОСОБА_3
на підставі свідоцтва про право
власності на спадщину від 01.03.2000 року та
1/2 частина за ОСОБА_1 на підставі
договору дарування від 21.06.2000 року. Крім
того, повідомлено, що квартира АДРЕСА_1
на праві власності за ОСОБА_7 не
зареєстрована.

З наявної в матеріалах справи
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна також вбачається, що
за ОСОБА_7 не зареєстровано права
власності, інших речових прав, іпотеки,
обтяження на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.55-59).

Таким чином, з наявних в матеріалах
справи документів чітко вбачається, що
на момент смерті ОСОБА_7, 1/2 частина
квартири АДРЕСА_1 не належала йому на
праві власності, оскільки була
подарована ним ОСОБА_1. Договір
дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 та зареєстровано в
реєстрі за №2005 є чинним та в судовому
порядку сторонами не оскаржувався.

У зв'язку з чим, колегія суддів
приходить до висновку, що 1/2 частина
квартири АДРЕСА_1 не може входити до
складуспадкового майна ОСОБА_7
відповідно до ст.1218 ЦК України і на це
майно не може видаватися свідоцтво про
право на спадщину.

Відповідно до ст.1301 ЦК України в
судовому порядку вирішується питання
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
п. 27 постанови «Про судову практику у
справах про спадкування» №7 від 30.05.2008
року відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину може
бути визнано недійсним не лише тоді,
коли особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, але й за інших
підстав, установлених законом. Іншими
підставами можуть бути: визнання
заповіту недійсним, визнання відмови
від спадщини недійсною, визнання шлюбу
недійсним, порушення у зв'язку з
видачею свідоцтва про право на
спадщину прав інших осіб тощо.
Свідоцтво про право на спадщину може
бути визнано недійсним лише за
рішенням суду.

За наведених обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що оскільки 1/2
частина квартири АДРЕСА_1 не входила до
складу спадкового майна ОСОБА_7, так як
належала на праві власності ОСОБА_1, то
і правових підстав у ОСОБА_3 на
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом на 1/4 частину
квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7
не було.

Проте судом 1-ї інстанції не взято до
уваги вказані вимоги закону та
обставини справи, як наслідок, ухвалено
рішення з порушенням норм
матеріального права.

Оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення Печерського районного суду
міста Києва від 08 січня 2014 року про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи на
стороні відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору:
Шоста Київська державна нотаріальна
контора, ОСОБА_4 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог та визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 24.04.2013 року, виданого
державним нотаріусом Шостої Київської
державної нотаріальної контори Прудь
Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №6-1758
на ім'я ОСОБА_3 про право власності в
порядку спадкування на 1/4 частку
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 витрати по сплаті судового
збору в сумі 114,70 грн.

Керуючись ст..ст. 1218, 1301 ЦК України,
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду
міста Києва від 08 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи на
стороні відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору:
Шоста Київська державна нотаріальна
контора, ОСОБА_4 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину
задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 24.04.2013 року,
видане державним нотаріусом Шостої
Київської державної нотаріальної
контори Прудь Н.В., зареєстроване в
реєстрі за №6-1758 на ім'я ОСОБА_3 про
право власності в порядку спадкування
на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_23) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_24)
витрати по сплаті судового збору в сумі
114,70 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :
Судді: