Справа № 2/359/97/13 Головуючий у І
інстанції Величко В.П.Провадження №
22-ц/780/975/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

6 лютого 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Фінагєєва В.О., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 6 грудня 2013 року у справі:

- за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя;

- за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та
визнання майна особистою власністю, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із вказаним вище позовом, який
надалі доповнила і мотивувала тим, що
із 23 липня 2004 року перебувала із ОСОБА_2
у зареєстрованому шлюбі, який
розірвано рішенням Богуславського
районного суду Київської області від 26
липня 2010 року. Від шлюбу мають доньку
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що в
період шлюбу вони придбали на ім'я
відповідача наступне майно:
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1
вартістю 250000 грн. та автомобіль «Хюндай
матрекс» вартістю 95000 грн. Посилаючись
на статті 60,70 СК України, просила
визнати за нею право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, встановити
порядок користування квартирою,
виділивши їй у користування кімнату
площею 16,2 кв.м., відповідачу виділити у
користування кімнату площею 12,1 кв.м.,
кухню, коридор, ванну кімнату і туалет
залишити у спільному користуванні
сторін, стягнути із відповідача на її
користь компенсацію вартості половини
автомобіля у розмірі 47500 грн.

У вересні 2012 року ОСОБА_2 подав
зустрічний позов, де просив визнати за
ним право власності на спірну квартиру
АДРЕСА_1. Вимоги мотивував тим, що для
придбання квартири він 29 квітня 2005 року
уклав кредитний договір, за яким взяв у
АКБ «Правекс-Банк» кредит в розмірі 108575
грн. строком на 20 років та додатково
позичив у фізичної особи для цієї мети
30000 грн. Поскільки дані кошти є його
особистими коштами, то і придбана
квартира належить йому. Також, просив
розділити спільне майно подружжя,
виділивши йому унітаз, ванну, раковину
з тумбою, на загальну суму 2000 грн.,
ОСОБА_1 виділити бойлер, 2 світильники, 2
люстри, бра, 2 карнизи на загальну суму
2000 грн.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 6 грудня 2013 року обидва позови
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, встановлено порядок
користування квартирою, ОСОБА_1
виділено у користування кімнату площею
16,2 кв.м., ОСОБА_2 виділено у користування
кімнату площею 12,1 кв.м., решту підсобних
приміщень: кухню, коридор, ванну
кімнату і туалет залишено у спільному
користуванні сторін. Також розподілено
предмети побуту, вказані у зустрічному
позові ОСОБА_2

В решті обох позовів відмовлено.

Позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить змінити рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у стягненні з ОСОБА_2 на її
користь компенсації вартості половини
автомобіля у розмірі 47500 грн.,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про визнання за
ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину
спірної квартири, суд обгрунтовував
свої висновки тим, що спірна квартира
придбана за цивільно-правовою угодою
під час перебування сторін у
зареєстрованому шлюбі, є спільним
сумісним майном подружжя і позивачка
має право на її половину.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Згідно статей 60, 70 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності. У разі
поділу спільного майна подружжя їх
частки визнаються рівними.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що
сторони із 23 липня 2004 року по 26 липня 2010
року перебували у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу сторони за договором
купівлі-продажу від 29 квітня 2005 року
придбали на ім'я ОСОБА_2 двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

За таких обставин суд обгрунтовано
задоволив вимоги позивачки частково,
визнавши за нею право власності на 1/2
частину спірної квартири та частину
побутового майна, як частку у спільному
майні подружжя, а таккож визначив
порядок користування квартирою.

Також судом встановлено, що сторони
придбали в період шлюбу 14 лютого 2008
року в торгівельній організації в
розстрочку автомобіль «Хюндай
матрікс» 2008 року випуску реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Відмовляючи у стягненні компенсації,
суд виходив з того, що позивачка не
надала належних і допустимих доказів
про вартість автомобіля у зв'язку з чим
суд позбавлений можливості визначити
розмір компенсації.

Проте в судовому засіданні сторони
погодили вартість автомобіля «Хюндай
матрікс» в розмірі 60000 грн.

Відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦК
України обставини, визнані сторонами,
не підлягають доказуванню.

З огляду на те, що обставини щодо
вартості автомобіля визнані сторонами
в судовому засіданні, зокрема
позивачкою ОСОБА_1 та представником
відповідача ОСОБА_3, то суд при
вирішенні спору в частині стягнення
компенсації виходить із вартості
автомобіля в розмірі 60000 грн. і вважає
за можливе стягнути на користь
позивачки компенсацію в сумі 30000 грн.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення
компенсації половини вартості
автомобіля підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про стягнення із відповідача
компенсації в розмірі 30000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити
частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 6 грудня 2013 року в частині відмови у
задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення
компенсації половини вартості
автомобіля скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію вартості 1/2 частини
автомобіля «Хюндай матрекс»
реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі
30000 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :