АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № № апеляційного
провадження:22-796-1033 Головуючий у суді
першої інстанції: Кричина А.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 11 грудня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання договору дарування
квартири недійсним, -
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на
рішення суду, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову, вважаючи, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
звернулась до суду з даним позовом до
відповідача, посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що
вона та її чоловік ОСОБА_5, перебуваючи
в зареєстрованому шлюбі, отримали
однокімнатну кооперативну квартиру
АДРЕСА_1. Станом на 01.01.1993 року ними
повністю був сплачений пай за вказану
квартиру і вона перебувала у їх
спільній сумісній власності. На
початку 2004 року їх сусідка ОСОБА_6
запропонувала їм як пенсіонерам та
особам, що потребують стороннього
догляду свої послуги, що вона буде
доглядати їх, годувати, оплачувати
комунальні послуги за квартиру, а вони
оформлять заповіт на її сина ОСОБА_4
Невдовзі її чоловік розказав їй, що
підписав в нотаріальній конторі, як він
думав, заповіт, але самого документу не
отримав, оскільки йому стало погане і
він поїхав додому. Зважаючи на те, що
вона необізнана в юридичних питаннях,
то не перевірила, що саме підписав її
чоловік. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_5
помер, Відповідач ОСОБА_4 ніколи ніякої
допомоги ні їй, ні її чоловіку не
надавав. В 2012 році від відповідача вона
вперше дізналася, що квартира належить
йому на праві власності пс договору
дарування. Вона пропонувала
відповідачу повернути їй квартиру,
однак ОСОБА_4 заявив, що може це зробити
якщо вона сплатить йому певну суму в
доларах США. СтаІ погрожувати, що
виселить її з даної квартири. Ні вона,
ні її чоловік не бажали підписувати
договір дарування на спірну квартиру,
тому вважає що даний договір є
недійсним відповідне до ст.ст. 203, 207,215,
230, 717 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
04.03.2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, від
імені та в інтересах якого діяла
ОСОБА_6, був укладений договір
дарування квартири АДРЕСА_1,
посвідчений державним нотаріусом
Одинадцятої київської державної
нотаріальної контори Шевченко Н.М.,
зареєстрований у реєстрі за №9с-473. (а.с.
84).

Відповідно до договору дарування та
витягу з реєстраційної книги
нотаріуса, договір підписаний від
імені ОСОБА_5 саме ним, від імені ОСОБА_4
діяла ОСОБА_6 (а.с. 91-92).

Як вбачається з заяви ОСОБА_3 до
Одинадцятої київської державної
нотаріальної контори від 03.03.2004 року,
посвідченої державним нотаріусом
Одинадцятої київської державної
нотаріальної контори Шевченко Н.М.,
позивачка дала свою згоду чоловіку
ОСОБА_5 подарувати спірну квартиру,
придбану ними в зареєстрованому шлюбі.
Як вбачається з копії заяви зміст ст.ст.
60-65 СК України, їй нотаріусом було
роз'яснено, та у зв'язку з хворобою
позивачки заяву підписано та
посвідчено на дому. (а.с. 86 зворот).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
правових підстав для задоволення
позовних вимог не встановлено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 717 ЦК України,
за договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок
обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Судом встановлено, що чоловіком
позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5, за її
письмовою нотаріально посвідченою
згодою, був укладений договір
дарування з відповідачем, який за
формою та змістом відповідає вимогам
діючого законодавства.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

За ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення (частина перша ст. 29
цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.
Сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Як вбачається з матеріалів справи,
намір позивачки щодо дарування
квартири відповідачу підтверджується
поясненнями свідків ОСОБА_8, яка
зазначила, що знає позивачку 4 роки, є її
духовним наставником, знає зі слів
позивачки, що вона подарувала квартиру
відповідачу і той платить за неї,
поясненнями свідка ОСОБА_6, яка
зазначила, що саме з ініціативи
померлого ОСОБА_5 та позивачки вона
підписала від імені сина договір
дарування. Під час укладення угоди
нотаріус попереджала позивачку та її
чоловіка про наслідки укладання саме
такого виду договору, як до укладення
цієї угоди, так і після вона допомагала
позивачці, готувала їй їжу, прибирала в
квартирі, а син надавав кошти на
утримання квартири та позивачки. Син
поніс витрати по лікуванню померлого
ОСОБА_5, його поховання, поставив
пам'ятник, оскільки в них були добрі
стосунки. На теперішній час, з
моральних спонукань вона готова і в
подальшому допомагати позивачці, однак
остання відмовляється, при цьому
пояснити причини не хоче.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо відсутності підстав для
визнання даного договору недійсним
відповідно до положень ст. ст. 215, 230, 717
ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що суд
першої інстанції не взяв до уваги її
пояснення щодо не підписання нею заяви
на згоду її чоловіку подарувати спірну
квартиру, не провід судову
почеркознавчу експертизу з цього
приводу, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, будь-яких клопотань
щодо призначення судових експертиз
сторонами у справі не заявлялось,
відповідно до положень ст. 11 ЦПК
України, сторони та інші особи, які
беруть участь у справі,
розпоряджуються своїми правами щодо
предмету позову на власний розсуд,
пояснення позивачки суд першої
інстанції оцінив у сукупності з іншими
доказами у справі, згідно зі ст. 212 ЦПК
України.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 11 грудня 2013 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді