Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської
І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 19 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
рішення Рівненського міського суду від
11 липня 2005 року з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання
дітей, а саме: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3
частини заробітку (доходу), але не менше
одного неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян щомісячно, починаючи
з 04 лютого 2005 року і до досягнення
дітьми повноліття. З січня 2007 року
відповідач ОСОБА_4 належним чином не
сплачує аліменти на утримання дітей, у
зв'язку з чим за період з 01 січня 2007 року
по 25 січня 2013 року виникла
заборгованість по сплаті аліментів у
розмірі 12 573,47 грн. 18 лютого 2013 року
відповідачем сплачено частину боргу у
розмірі 11 600 грн. Положеннями статті
196 СК України передбачено, що при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
має право на стягнення неустойки (пені)
у розмірі 1 % від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
На думку ОСОБА_3 заборгованість по
сплаті аліментів виникла з вини
відповідача, тому він повинен сплатити
неустойку (пеню) за весь час
прострочення. Ураховуючи викладене,
ОСОБА_3 просила задовольнити її
позовні вимоги й стягнути з
ОСОБА_4 96 043,72 грн. у рахунок сплати пені
за заборгованість по сплаті аліментів.

У процесі розгляду справи ОСОБА_3
уточнила позовні вимоги і зменшила
розмір пені до 54 009,28 грн., посилаючись
на те, що державним виконавцем була
неправильно порахована сума
заборгованості по сплаті аліментів,
врахувавши суму заборгованості по
сплаті аліментів на сина, який досяг
повноліття. Заборгованість по сплаті
аліментів на утримання сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 01 березня
2007 року по 01 січня 2013 року складає 6 612,
05 грн., тому і пеня повинна становити
менший розмір.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 18 липня 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 19 вересня
2013 року рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
18 липня 2013 року скасовано,
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
пеню за прострочення сплати аліментів
на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
за період з 01 березня 2007 року по 01 січня
2013 року у розмірі 54 009,28 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишивши в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_3 й стягуючи з ОСОБА_4 пеню
за несплату аліментів за рішенням суду,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що відповідач не спростував
доводи позивачки щодо наявності
підстав стягнення пені, а також не
довів відсутності його вини у
виникненні такої заборгованості, тому
відповідно до вимог ст. 196 СК України з
нього підлягає стягненню неустойка
(пеня) у розмірі одного відсотку від
суми несплачених аліментів за кожен
день прострочення.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд, у
відповідності до пункту 2 частини
першої статті 307 ЦПК України, має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити рішення по суті
позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Установлено, що на підставі рішення
Рівненського міського суду від 11
липня 2005 року з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання
дітей, а саме: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3
частини заробітку (доходу), але не менше
одного неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян щомісячно, починаючи
з 04 лютого 2005 року і до досягнення
дітьми повноліття.

Згідно з розрахунком заборгованості по
аліментах від 01 липня 2013 року
заборгованість по сплаті аліментів за
період з 06 березня 2007 року по 31 грудня
2012 року складає 6 612,05 грн.

Станом на 01 липня 2013 року
заборгованість по сплаті аліментів
відсутня.

Відповідно до частини першої статті 196
СК України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня
2006 року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
передбачено, що відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені),
визначена у ст. 196 СК України, настає
лише за наявності вини цієї особи, на
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Визначаючи розмір неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів, суд
апеляційної інстанції погодився із
наданим позивачкою розрахунком, на
підставі якого з відповідача на
користь позивачки підлягає стягненню
сума неустойки (пені) за прострочення
сплати аліментів за період з 01 березня
2007 року по 01 січня 2013 року у розмірі 54
009,28 грн., при цьому не навів
розрахунків, з яких виходив при
визначенні розміру неустойки (пені), не
врахував, що аліменти призначаються та
виплачуються (стягуються) щомісяця,
тому за змістом ст. 196 СК України пеня
нараховується не на всю суму
заборгованості, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому не
проводилось стягнення аліментів. Сума
заборгованості зі сплати аліментів за
попередні місяці не додається за
наступні, а кількість днів
прострочення обчислюється виходячи з
того, скільки днів прострочено до
сплати певної суми заборгованості.

Отже, суд апеляційної інстанції не
з'ясував всі обставини у справі, не
дослідив докази та не надав їм оцінки.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом апеляційної
інстанції при розгляді справи, рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 19 вересня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

В.М.
Колодійчук

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська