Справа № 437/3791/13-ц
Провадження № 22ц/782/394/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Гаврилюка
В.К.

суддів: Коротенка Є.В.,
Околота Г.М.

при секретарі : Вербицькому
І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду
м. Луганська від 25 листопада 2013 року

за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Тревел-Клаб»
про відшкодування збитків та моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2013 року позивач звернувся із
зазначеним позовом до суду,
посилаючись на те, що ним було отримано
подарунковий сертифікат на
безкоштовний тур до Туреччини з
оплатою перельоту. У червні 2012 року
позивач зателефонував до турагенції
ТОВ «Травел-Клаб», де йому менеджер
повідомила, що необхідно внести
передплату за бронювання квитків до
Туреччини у сумі 1000 грн., зазначена сума
була перерахована позивачем. Як
зазначає позивач, менеджер надала йому
недостовірну інформацію щодо повної
суми за послуги, ціна туру кожного разу
змінювалася, договір на туристичні
послуги для ознайомлення та підписання
позивачу не надавався. Зважаючи на це,
позивач був вимушений відмовитися від
послуг відповідача. Просив стягнути з
відповідача на свою користь збитки у
розмірі 1000 грн., а також у відшкодування
моральної шкоди - 5000 грн., яка
виразилася в тому, що незаконним діями
відповідача йому було спричинено
душевний біль та фізичні страждання,
він не зміг отримати заплановану
відпустку.

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позову про відшкодування
збитків та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати рішення суду, як незаконне та
необґрунтоване, постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, зазначає, що
судом неповно встановлені обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а тому просить ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення позивача, який приймає
участь у справі, відповідач
повідомлений належним чином про час і
місце розгляду справи, розглянувши
справу у межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України законним і обґрунтованим є
рішення, коли суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно зі ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів. Крім того,
згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на основу своїх
вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом згідно
рахунку-фактури №ОТ-061012/498 від 01
серпня 2012 року ОСОБА_1 на
розрахунковий рахунок ТОВ «Тревел
-Клаб» було сплачено 1000 грн. за
туристичні послуги - тур до Туреччини у
період з 06.10.12 по 13.10.12 року (а.с.3). У
рахунку-фактурі зазначено, що даний
рахунок є оферта. Оплата рахунку
свідчить про укладання між платником
та туроперетором договору про надання
послуг.

Відповідно до п.22 ст.1 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач
є - фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
захист прав споживачів», захист прав
споживачів, передбачених
законодавством, здійснюється судом.
Споживачі за своїм вибором подають
позови до суду за місцем свого
проживання або за місцем знаходження
відповідача, за місцем заподіяння
шкоди, або за місцем виконання
договору.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Нормами ст. 20 Закону України «Про
туризм» передбачено, що за договором на
туристичне обслуговування одна
сторона (туроператор, який укладає
договір безпосередньо або через
турагента) зобов'язується надати за
замовленням іншої сторони (туриста)
комплекс туристичних послуг
(туристичний продукт), а турист
зобов'язується оплатити його. Договір
на туристичне обслуговування
укладається в письмовій чи електронній
формі відповідно до закону. У договорі
на туристичне обслуговування
зазначаються істотні умови договору: 1)
строк перебування у місці надання
туристичних послуг із зазначенням дат
початку та закінчення туристичного
обслуговування; 2) характеристика
транспортних засобів, що здійснюють
перевезення, зокрема їх вид і
категорія, а також дата, час і місце
відправлення та повернення (якщо
перевезення входить до складу
туристичного продукту); 3) готелі та
інші аналогічні засоби розміщення, їх
місце розташування, категорія, а також
відомості про підтвердження
відповідності послуг готелю
встановленим вимогам, строк і порядок
оплати готельного обслуговування; 4)
види і способи забезпечення
харчування; 5) мінімальна кількість
туристів у групі (у . разі потреби) та у
зв'язку з цим триденний строк
інформування туриста про те, що
туристична подорож не відбудеться
через недобір групи; 6) програма
туристичного обслуговування; 7) види
екскурсійного обслуговування та інші
послуги, включені до вартості
туристичного продукту; 8) інші суб'єкти
туристичної діяльності (їх
місцезнаходження та реквізити), які
надають туристичні послуги, включені
до туристичного продукту; 9) страховик,
що здійснює обов'язкове та/або
добровільне страхування туристів за
бажанням туриста, інших ризиків,
пов'язаних з наданням туристичних
послуг; 10) правила в'їзду до країни
(місця) тимчасового перебування та
перебування там; 11) вартість
туристичного обслуговування і порядок
оплати; 12) форма розрахунку.

Туроператор або турагент вправі
відмовитися від виконання договору
лише за умови повного відшкодування
замовникові збитків, підтверджених у
встановленому порядку та заподіяних
внаслідок розірвання договору, крім
випадку, якщо це відбулося з вини
туриста.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами виникли правовідносини на
підставі укладеного договору про
надання послуг, що підтверджено
рахунком - фактурою від 01.08.2012 року.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки (ст. 623 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України
збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Судом встановлено, що кошти, сплачені
позивачем згідно рахунку-фактури №ОТ
-061012/498 від 01 серпня 2012 року, у сумі 1000
грн. повернуто відповідачем у повному
обсязі.

Позивачем не надано доказів про
отримання подарункового сертифікату,
оскільки долучений прайс-лист є
рекламним проспектом фірми «Бауер», на
якому зазначений номер телефону
відповідача, який не має з фірмою
будь-яких договірних відносин про
надання послуг.

Позивач не заперечує, що за
рахунком-фактурою №ОТ-061012/498 від 01
серпня 2012 року він свідомо 02.08.2012 року
перерахував кошти відповідачу на
підставі наданої у рахунку-фактурі
інформації, що фактично вважається
укладеним договором про надання
туроператором послуг. Надалі позивач
відмовився від послуг та отримав
сплачені кошти ніби-то за подарунковим
сертифікатом фірми «Бауер».

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 Постанови від 31 березня 1995
року № 4 «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами та
доповненнями) спори про відшкодування
заподіяної фізичній чи юридичній особі
моральної (немайнової) шкоди
розглядаються судами, зокрема: коли
право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції або випливає з її положень;
у випадках, передбачених
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди; при порушенні
зобов'язань, які підпадають під дію
Закону України "Про захист прав
споживачів" чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Суд помилково зазначив, що у спорах про
захист прав споживачів чинне
законодавство передбачає
відшкодування моральної шкоди у тих
випадках, якщо така шкода завдана майну
споживача або шкода завдана каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю,
тому колегія даний висновок суду
першої інстанції не враховує згідно до
положень п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про
захист прав споживачів» зі змінами в
редакції Закону №3390-VI від 19.05.2011 року,
однак і не вбачає ґрунтовних доводів
позивача та наданих доказів щодо
спричинення йому моральної шкоди.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта
про незаконність та необґрунтованість
рішення суду слід вважати такими, що не
заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, порушень процесуального
законодавства при розгляді справи та
прийнятті рішення не встановлено, тому
підстав для скасування рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 25 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :