У х в а л а

03 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лесько А.О.,

суддів:
Амеліна В.І., Гончара
В.П.,

Карпенко С.О.,
Олійник А.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 вересня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, приватного нотаріуса
Роменського міського нотаріального
округу Сумської області ОСОБА_5 про
визнання недійсним та скасування
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 05 квітня 2011 року
державним виконавцем було описано та
накладено арешт на нерухоме майно, що
знаходиться по АДРЕСА_1, а саме:
приміщення молочного блоку - літ. «В-1»,
бригадний будинок - літ. «А-1», телятник -
літ. «В», «в», «В2, «в2», приміщення бойні
- літ. «Д», телятник - літ. «Б», «б»,
силососховище - літ. «Л». 05 жовтня 2011
року вказане нерухоме майно за
результатами прилюдних торгів було
відчужене ОСОБА_4 15 жовтня 2011 року
приватний нотаріус Роменського
міського нотаріального округу
Сумської області ОСОБА_5 видала
свідоцтво про право власності на
зазначене нерухоме майно на ім'я ОСОБА_4
Позивач вважав, що приватний нотаріус
Роменського міського нотаріального
округу Сумської області ОСОБА_5
порушила вимоги Закону України «Про
нотаріат», Закону України «Про
виконавче провадження» та Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, оскільки не мала
права видавати свідоцтва на нерухоме
майно, яке розташоване у Роменському
районі Сумської області. Крім того,
нотаріус не перевірила відповідність
акта державного виконавця вимогам ч. 4
ст. 72 Закону України «Про нотаріат»,
факт реєстрації у комунальному
підприємстві «Роменське міськрайонне
бюро технічної інвентаризації»
нерухомого майна на момент вчинення
правочину, чи був дотриманий
процесуальний порядок проведення
прилюдних торгів та факт належності
цього нерухомого майна на праві
спільної сумісної власності його
дружині. Посилаючись на викладене,
позивач просив визнати недійсним та
скасувати вищевказане свідоцтво про
право власності.

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 15 квітня
2013 року позов задоволено. Визнано
недійсним та скасовано свідоцтво про
право власності на нерухоме майно,
видане 15 жовтня 2011 року приватним
нотаріусом Роменського міського
нотаріального округу Сумської області
ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4 та зареєстроване
за реєстровим № 2177. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 06 червня 2013 року змінено
мотивувальну частину рішення суду
першої інстанції, в решті рішення
залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції та рішенням
апеляційного суду, ОСОБА_4 подав
касаційну скаргу.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 вересня 2013
року касаційну скаргу ОСОБА_4
задоволено. Рішення Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 15 квітня 2013 року та рішення
апеляційного суду Сумської області від
06 червня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову у
позові.

16 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 вересня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_3
про перегляд судового рішення слід
відмовити з таких підстав.

На підтвердження неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме: ст. ст. 16, 203 ЦК України та ст. 50
Закону України «Про нотаріат», заявник
послався та додав копії постанови
Верховного суду України від 13 лютого 2013
року та ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 листопада 2013
року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 9 постанови від 30 вересня 2011
року № 11 «Про практику застосування
статей 353 - 360 Цивільного процесуального
кодексу України», судовими рішеннями,
на які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355,
можуть бути рішення: - Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; - Вищого адміністративного суду
України; - Вищого господарського суду
України; - Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені як судом касаційної
інстанції; - апеляційних судів
загальної юрисдикції, як судів
касаційної інстанції в цивільних
справах, яким право на перегляд у
касаційному порядку цивільних справ
було надано Законом «Про внесення змін
до Закону України «Про судоустрій
України» щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ»
від 22 лютого 2007 року N 697-V. Зазначений
перелік таких судових рішень є
вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб
цими рішеннями, які набрали законної
сили, вирішено спір по суті, та в них
судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права.

Постанова Верховного суду України від
13 лютого 2013, на яку здійснюється
посилання як на приклад неоднакового
застосування норм матеріального права
судом касаційної інстанції, не
відносяться до вищевказаного
вичерпного переліку судових рішень та
не є рішенням суду касаційної
інстанції, а тому на неї не може
здійснюватись посилання як на приклад
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Відповідно до п. 6 вказаної постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, заява про перегляд
судових рішень у цивільних справах із
підстав, передбаченої пунктом 1 частини
першої статті 355 ЦПК, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил
аналогії права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви
судових рішень, зокрема, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року, не
вбачається неоднакове застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
оскільки вищевказані рішення суду
касаційної інстанції ухвалені у
справах за різних встановлених судами
фактичних обставин, тому у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, приватного нотаріуса
Роменського міського нотаріального
округу Сумської області ОСОБА_5 про
визнання недійсним та скасування
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 вересня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

головуючий

А.О. Лесько

судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

А.С. Олійник