АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/417/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Малінської С.М.,
Даниленка В.М.

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 11
листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ЯВАЛ Україна» про
стягнення моральної шкоди, завданої
затримкою при звільненні , -

В С Т А Н О
В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з вказаним позовом в якому
просив стягнути на його користь з
відповідача - ТОВ «ЯВАЛ Україна» 30 000,00
грн., у якості компенсації за завдану
йому моральну шкоду, у зв'язку з
невчасним розрахунком при звільненні.

В обґрунтування позову позивач
посилався на те, що у період з 03 липня 2000
по 30 грудня 2011 працював на різних
посадах в ТОВ «ЯВАЛ УКРАЇНА», в останнє
на посаді директора з капітального
будівництва. Наказом № 59-К від 15.12.2011
його звільнено з займаної посади за
згодою сторін з 30.12.2011, згідно п. 1 ст. 36
КЗпП України, проте повний остаточний
розрахунок з ним здійснено не було, що
змусило позивача звернутись до суду за
захистом своїх прав.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 08.06.2012 відповідача
зобов'язано виплатити на користь
позивача 31967,52 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільнені.

Заочним рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 15.08.2012 з
відповідача стягнуто на користь
позивача нараховану, але не виплачену
компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 37979,71 грн. та середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні з 09.06.2012 по 15.08.2012 в
розмірі 13310,53 грн. Вказане заочне
рішення ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10.07.2013 рішення залишено без
змін.

Однак, керівництво підприємства
дотепер ухиляється від виконання
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 15 серпня 2013 року, що набрало
чинності.

Разом з тим, ОСОБА_2 зазначив у
своєму позові, що неправомірними діями
відповідача із несвоєчасного
розрахунку при звільненні завдано йому
значної моральної шкоди, що призвело до
важкого захворювання, необхідності
тривалого і дорогого лікування. Крім
того, через невиконання відповідачем
передбаченого законодавством
обов'язку щодо повного розрахунку при
звільненні, порушився звичайний
життєвий уклад позивача, загострилися
відносини в сім'ї, з близькими та
рідними, він постійно перебуває у
стресовому стані, порушився сон,
апетит, що впливає на стан здоров'я і
самопочуття.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 11 листопада 2013 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовлено.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2
звернувся на нього з апеляційною
скаргою, в якій, з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування цього
рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія не
вбачає підстав для її задоволення.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не
доведено жодної з обставин, які дають
підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП
України, для відшкодування моральної
шкоди.

Судова колегія погоджується з
таким висновком суду та знаходить його
таким, що ґрунтується на повно і
всебічно досліджених доказах, наданих
сторонами.

Так, по справі достовірно
встановлено, що позивач ОСОБА_2 у період
з 03 липня 2000 по 30 грудня 2011 працював на
різних посадах в ТОВ «ЯВАЛ УКРАЇНА», в
останнє на посаді директора з
капітального будівництва. Наказом №
59-К від 15.12.2011 його звільнено з займаної
посади за згодою сторін з 30.12.2011, згідно
п. 1 ст. 36 КЗпП України, проте повний
остаточний розрахунок з ним здійснено
не було, що змусило позивача звернутись
до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 08.06.2012 відповідача
зобов'язано виплатити на користь
позивача 31967,52 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільнені.

В подальшому заочним рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 15.08.2012 з відповідача стягнуто на
користь позивача нараховану, але не
виплачену компенсацію за
невикористану відпустку в сумі 37979,71
грн. та середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні з
09.06.2012 по 15.08.2012 в розмірі 13310,53 грн.

Вказані рішення набрали на даний час
законної сили.

Як на підставу свого позову ОСОБА_2
посилався на те, що неправомірними
діями відповідача із несвоєчасного
розрахунку при звільненні завдано йому
значної моральної шкоди, що призвело до
важкого захворювання, необхідності
тривалого і дорогого лікування. Крім
того, через невиконання відповідачем
передбаченого законодавством
обов'язку щодо повного розрахунку при
звільненні, порушився звичайний
життєвий уклад позивача, загострилися
відносини в сім'ї, з близькими та
рідними, він постійно перебуває у
стресовому стані, порушився сон,
апетит, що впливає на стан здоров'я і
самопочуття.

Право працівника на відшкодування
моральної шкоди у обраний ним спосіб
встановлено ст.237-1 КЗпП України.
Згідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
передбачається, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
свої вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у справі,
виникає спір.

Факти та явища, на які посилається
ОСОБА_2 у своєму позові не доведені ним
та зазначені лише в самих загальних
формулюваннях, без конкретизації. Що ж
стосується хвороб, зазначених у
виписці з Інституту терапії, то
позивачем не надано будь-яких доказів
стосовно того коли саме виникли ці
хвороби та чи страждав він на них
раніше.

За таких обставин, ОСОБА_2 не надано
будь-яких доказів наявності моральної
шкоди, ані причинного зв'язку з
протиправною поведінкою відповідача.

Крім того, в своїх запереченнях на
апеляційну скаргу, поданих до
апеляційного суду під час розгляду
вказаної справи, представник
відповідача зазначила про те, що для
підтвердження правильності нарахувань
заробітної плати позивачу протягом 2011
року та розрахунку при звільненні
відповідач призначив незалежну
аудиторську перевірку, за результатами
якої було виявлено помилки у
бухгалтерському обліку підприємства,
відповідно до якої середньомісячна
заробітна плата за час затримки
розрахунку з ОСОБА_2 складає 3 461,48 грн.,
а не 6 100,68 грн., а тому отримана
позивачем сума за рішенням суду вдвічі
перевищує ту, що йому могла би бути
присуджена за затримку розрахунку при
звільненні відповідно до ст.. 117 КЗпП
України..

За таких обставин, враховуючи
наведене вище, судова колегія вважає,
що суд першої інстанції, приймаючи
рішення у справі, обґрунтовано
відмовив у задоволенні заявлених
позивачем ОСОБА_2 вимог за їх
недоведеністю та безпідставністю.

Що ж стосується доводів апеляційної
скарги позивача ОСОБА_2, наведених на її
обґрунтування, то ці доводи апелянта, в
даному випадку є несуттєвими, рішення
суду, прийняте по суті
цивільно-правового спору, не
спростовують і не дають| підстав для
висновку| про неправильне|
застосування| судом першої інстанції
норм матеріального чи| процесуального|
права, які призвели| або| могли
призвести| до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, приймаючи до уваги
викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307,
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Московського районного суду
м. Харкова від 11 листопада 2013 року -
залишити без змін

Ухвала судової колегії набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: