Справа № 750/6250/14
Провадження № 2/750/2057/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у
складі:

головуючого - судді Лямзіної Н.Ю.

при секретарі - Будаш М.В.,

за участю позивача, третьої особи
ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Чернігові
справу за позовом ОСОБА_3 до
Територіальної громади м.Чернігова в
особі Чернігівської міської ради,
третіх осіб ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання права власності,
суд -

встановив:

19.06.2014 року до Деснянського районного
суду м. Чернігова звернулася ОСОБА_3 з
позовом до Територіальної громади
м.Чернігова в особі Чернігівської
міської ради про визнання права
власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача
ОСОБА_6, після його смерті відкрилась
спадщина на 2/5 частини будинку АДРЕСА_1,
яка належала померлому на підставі
свідоцтва на право власності від 20.12.1979
року. В шестимісячний строк позивач
звернулась до нотаріуса з відповідною
заявою про прийняття спадщини. Першою
чернігівською державною нотаріальною
конторою позивачу було відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії, а саме:
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на 2/5 частини будинку
АДРЕСА_1, оскільки не можливо видати
свідоцтво на право на спадщину на
нерухоме майно без оригіналу свідоцтва
на право власності на майно, яке було
втрачено та роз'яснено право на
звернення до суду для захисту її прав..

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду із вимогою про
визнання за позивачем права власності
на 2/5 частину будинку в порядку
спадкування, розташованого за адресою:
м. Чернігів, вул. Некрасова буд.4.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, через канцелярію
суду подав заяву про розгляд справи без
його участі.

Треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, в судовому
засіданні проти позовних вимог не
заперечували.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилися, через
канцелярію суду подав заяву про
розгляд справи без їх участі.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1, відділу державної реєстрації
актів цивільного стану Чернігівського
міського управління юстиції від 11.11.2013
року, ОСОБА_6, помер, про що в Книзі
реєстрації смертей зроблено
відповідний актовий запис № 2978. (а.с. 5).

Суд під час судового засідання
встановлено, що після смерті ОСОБА_6
відкрилась спадщина, зокрема на 2/5
частини будинку АДРЕСА_1, яка належала
померлому на підставі свідоцтва про
право власності від 20.12.1979 року (а.с 42-43).
В шестимісячний строк позивач
звернулась до нотаріуса з відповідною
заявою про прийняття спадщини.

Першою чернігівською державною
нотаріальною конторою позивачу було
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, а саме: видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом на 2/5 частини
будинку АДРЕСА_1, оскільки не можливо
видати свідоцтво про право на спадщину
на нерухоме майно без оригіналу
свідоцтва про право власності на майно,
яке було втрачено та роз'яснено право
на звернення до суду для захисту її
прав..

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
нотаріат» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством.

Оскільки нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виникає
цивільно-правовий спір, що підлягає
розглядові у позовному провадженні.

В судовому засіданні оглянуто і
досліджено матеріали спадкової справи
№ 17/2014 до майна померлого ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно матеріалів
даної спадкової справи вбачається, що
до Першої чернігівською державної
нотаріальної контори звернулись
ОСОБА_3 (дружина), а ОСОБА_4 (син) та
ОСОБА_5 відмовилися від прийняття
спадщини за законом на користь дружини
спадкодавця ОСОБА_3 із заявою про
прийняття спадщини. (а.с. 22-29).

Оскільки позивач є дружиною
спадкодавця, тому відповідно до ст. 1261
ЦК України, має право на спадкування за
законом у першу чергу.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини. Спадкоємець, який прийняв
спадщину, може одержати свідоцтво про
право на спадщину. Відсутність
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину. Але, це положення закону
треба сприймати у контексті статусу
спадкоємця у певні проміжки часу,
оскільки редакція даної норми має
широкий зміст. Якщо особи не можуть
довести свої права на спадщину, то
відповідні факти, з якими пов'язується
виникнення права на спадкування,
встановлюються судом.

Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223, 1225 ЦК України
визначено, що спадкування здійснюється
за заповітом або за законом. До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до ч. 2 та ч. 5 ст. 267 ЦК України
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що
одним із способів захисту судом
цивільних прав та інтересів особи є
визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Предмет судового розгляду формується
позовною заявою, в якій вказується
вимога позивача. Суд в силу принципу
диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) не
може вийти за межі позовних вимог. Суд
не може з власної ініціативи виходити
за межі позову, оскільки норми
матеріального права не повинні
суперечити нормам процесуального
права, якими суд керується при
вирішенні спору (ст. 2 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання в тому, що позов підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що
одним із способів захисту судом
цивільних прав та інтересів особи є
визнання права.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, приймаючи до
уваги визнання відповідачами позовних
вимог в повному обсязі, суд прийшов до
переконання в тому, що позов підлягає
задоволенню.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16
ЦК України, згідно якої суд може
захистити цивільне право або інтерес у
спосіб, що встановлений договором або
законом, суд приходить до висновку, що в
даному випадку існують підстави та
необхідність для захисту прав позивача
шляхом визнання за ОСОБА_3 права
власності в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка - ОСОБА_6,
якій помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на 2/5 частину
будинку АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 3-6, 10, 11, 15, 31, 213-215 ЦПК
України суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до Територіальної
громади м.Чернігова в особі
Чернігівської міської ради про
визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/5
частину будинку АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Н.Ю. Лямзіна