Провадження № 2-408/14 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі:
головуючого судді - Лазаренко В.В.

при
секретарі - Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Орган опіки та піклування
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації, про
визначення місця проживання
малолітньої дитини, стягнення
аліментів на утримання дитини та
зобов'язання вчинити певні дії, та за
зустрічно позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та
піклування Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації, про
відібрання дитини, визначення місця
проживання малолітньої дитини,
стягнення аліментів на утримання
дитини, позбавлення батьківських прав,
-

В С Т
А Н О В И В:

03.12.2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2 про
визначення місця проживання їх дитини -
сина ОСОБА_4, 2007 року, з батьком та
стягнення аліментів на утримання
дитини в розмірі ? частини всіх доходів
відповідачки до досягнення сином
повноліття. Позивач також просить
зобов'язати відповідачку надати згоду
на реєстрацію місця проживання
малолітнього ОСОБА_4 разом із ним або
відповідний орган здійснити
реєстрацію місця проживання
малолітнього ОСОБА_4 разом з позивачем
без такої згоди відповідачки,
зобов'язати відповідачку здійснювати
побачення з ОСОБА_4 виключно під
наглядом батька або під наглядом
компетентних органів для уникнення
викрадення відповідачкою сина.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначив, що з ОСОБА_2 вони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 07.06.2006 року до
24.04.2012 року від якого мають двох
малолітніх дітей - дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, 2007 року
народження.

Позивач зазначив, що після розірвання
шлюбу сторони проживають окремо.

З квітня 2012 року їх син ОСОБА_4 проживає
з ним у м. Києві у двокімнатній квартирі
у якій створені всі належні умови для
комфортного проживання та розвитку
дитини. ОСОБА_4 відвідує басейн, школу
англійської мови, різні гуртки, дитячі
та освітні заклади. До того ж, позивач
зазначив, що він має постійний
заробіток і в змозі забезпечити дитину
всім необхідним.

Дочка ОСОБА_5 проживає з відповідачкою.
Позивач зазначив, що відповідачка
ОСОБА_2 жодного дня не працювала, не
займалася вихованням та розвитком
дітей, не вела домашнє господарством, з
дітьми поводилася грубо, вела
аморальний спосіб життя, не дбала про
дітей, не піклувалася про їх здоров`я,
моральний та фізичний розвиток. Дочку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачка
ОСОБА_2 два роки переховувала від нього
по різним квартирам та міста, чим
довела дитину до депресивного та
емоційно не стабільного стану. Дитина
за рік змінила 4 школи та декілька місць
проживання.

Позивач зазначив, що на день звернення
до суду з позовом в Оболонському
районному суді розглядається справа
щодо визначення графіку побачень з
донькою ОСОБА_5. Разом з цим, 21.11.2013 року
відбулося засідання комісії щодо
визначення графіку побачень ОСОБА_2 з
сином ОСОБА_4.

Посилаючись на наведені вище
обставини, позивач просить
задовольнити його позовні вимоги,
визначити місце проживання
малолітнього сина з ним та стягнути з
відповідачки на його користь аліменти
на утримання дитини.

Відповідачка, заперечуючи проти
первісного позову, пред`явила до суду
зустрічний позов до ОСОБА_1 про
відібрання дитини, визначення місця
проживання малолітньої дитини,
стягнення аліментів на утримання
дитини, позбавлення батьківських прав.

Обгрунтовуючи вимоги зустрічної
позовної заяви, зазначила, що рішенням
Солом`янського районного суду м. Києва
від 11.11.2011 року їх шлюб з відповідачем
розірвано, місце проживання дітей
визначено з батьком. Не погодившись з
таким рішенням вона оскаржила його
спочатку до апеляційної інстанції, а
потім до касаційної. В решті, рішенням
апеляційного суду м. Києва від 27.02.2013
року її апеляційна скарга була
задоволена частково, зокрема, рішення
суду першої інстанції від 11.11.2011 року
скасовано в частині задоволення позову
ОСОБА_1 щодо визначення місця
проживання дітей з батьком, та ухвалено
в цій частині нове рішення про відмову
в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині
визначення місця проживання
малолітніх дітей з батьком та
стягнення аліментів на їх утримання. В
частині розірвання шлюбу між сторонами
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Рішенням Новоазовського районного
суду Донецької області від 25.06.2014 року
визначено місце проживання
малолітньої ОСОБА_5 з нею та стягнуто з
ОСОБА_1 на її користь аліменти на
утримання дочки.

Відповідачка зазначила, що до початку
процесу про розірвання шлюбу, діти
проживали разом з нею і їх вихованням
та утриманням займалася одноосібно
вона. Не попередивши її, позивач викрав
дітей. Сховав їх, забрав документи з
дитячого садочку, змінив замки у їх
квартирі, повідомивши її що він дітей
забрав і щоб вона їх не шукала. Вона
зазначила, що шукала дітей біля 4-х
місяці і після того як зясувала де вони,
вона забрала дітей з дитячого садочка і
поїхала з ними проживати в м. Кагарлик,
де вона винаймала житло, дітки
відвідували дитячий садочок та
перебували на обліку в дитячий
поліклініці. Поки ОСОБА_1 не приїхав
таємно і не викрав на вулиці силоміць
сина ОСОБА_4, після чого син проживає з
батьком.

ОСОБА_2 зазначила, що проживаючи із
батьком ОСОБА_4 часто хворіє, загалом
більше 6 місяців, тоді як, проживаючи з
нею, взагалі не хворів. На думку
відповідачки позивач не дбає про
дитину, не займається вихованням сина,
не може забезпечити його нормальний
психологічний та фізичний розвиток.
Фактично вихованням дитини займаються
бабуся та дідусь, батьки позивача, у
яких весь час проживає дитина.

Відповідачка зазначила, що 27.11.2013 року
розпорядженням Солом'янської районної
у м. Києві державної адміністрації їй
встановлено графік побачень з сином:
кожного першого та третього тижня в
суботу з 10.00 до 20.00 год., та в неділю з 10.00
до 18.00 год..

Разом з цим, після отримання
зазначеного розпорядження, ОСОБА_1,
всупереч висновку комісії РДА, кожного
разу відмовлявся надати їй будь яку
можливість побачити сина. На її
неодноразові звернення до різних
інстанцій, позитивно це питання
вирішено не було.

Посилаючись на наведені вище
обставини, відповідачка просить
відібрати малолітнього ОСОБА_4 у батька
і передати дитину на виховання матері,
визначити місце проживання
малолітнього сина з нею, стягнути з
ОСОБА_1 на її користь аліменти на
утримання сина в розмірі 1/3 частини від
усіх доходів батька, та позбавити
ОСОБА_1 батьківських прав щодо
малолітнього ОСОБА_4. В задоволенні
первісного позову просить відмовити.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
ОСОБА_1. посилаючись на наведені в
позові обставини, та просили позов
задовольнити. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 просили
відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні підтримала свої позовні
вимоги і просила зустрічний позов
задовольнити. В задоволенні
первісногоо позову просила відмовити.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування Солом'янської
районної у м. Києві державної
адміністрації підтримали первісний
позов ОСОБА_1 і заперечували проти
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2.

Органом опіки та піклування
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації було подано
два висновки щодо доцільності
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1
та недоцільності позбавлення
батьківських прав останнього щодо
малолітнього сина. Вказані висновки
були підтримані представником третьої
особи під час розгляду справи в суді.

Заслухавши пояснення сторін,
представника третьої особи, показання
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про наявність
підстав для задоволення первісного
позову та відмови в задоволенні
зустрічної позовної заяви, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з 07.06.2006 року перебували у
зареєстрованому шлюбі від якого мають
двох малолітніх дітей - дочку ОСОБА_5.
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Солом`янського районного суду
м. Києва від 11.11.2011 року, залишеним без
змін рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 21.11.2012 року, шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 розірвано, місце проживання
дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визначено з
батьком та стягнути аліменти на їх
утримання.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21.11.2012 року скасована ухвала
апеляційного суду м. Києва від 24.04.2012
року, справа передана на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного ущ суду м. Києва
від 27.02.2013 року відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
визначення місця проживання
малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з батьком
та стягнення аліментів на їх утримання.
В частині задоволення позову ОСОБА_1
про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

Рішенням Новоазовського районного
суду Донецької області від 25.06.2014 року
визначено місце проживання
малолітньої ОСОБА_5 з нею та стягнуто з
ОСОБА_1 на її користь аліменти на
утримання дочки (а.с. 81-84, том № 3).

Судом також встановлено, що з квітня 2012
року малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
проживає разом з батьком ОСОБА_1 в
двокімнатній квартирі за адресою
АДРЕСА_1, у якій створені всі належні
умови для комфортного проживання та
розвитку дитини.

З 02.09.2013 року ОСОБА_4 навчається у
середній загальноосвітній школі № 221 м.
Києва. З характеристики на ОСОБА_4, 2007
року народження, виданої 24.10.2013 року за
підписом директора школи та класного
керівника, ОСОБА_4 за час навчання
проявив себе як старанний учень, на
уроках не дуже активний, але уважний.
Цікавиться математикою, здібний до
усного рахунку. Любить спорт. ОСОБА_4 до
виконання доручень ставиться
відповідально, хлопчик охайний,
ввічливий, на зауваження реагує
адекватно. До своїх вчинків та вчинків
однолітків ставиться критично.

В характеристиці також зазначено, що
ОСОБА_4 проживає з батьком, ОСОБА_1. Він
створив належні умови для виховання та
розвитку дитини. Щоденно батько
приводить дитину до школи та забирає її
після навчального процесу, спілкується
з вчителем, цікавиться успіхами дитини.
Мати ОСОБА_2 приходила до школи та
намагалася спілкуватися з дитиною під
час навчально-виховного процесу, що є
порушенням внутрішкільного розпорядку
(а.с. 26).

З довідки Київської дитячої
музичної школи № 7 ім. І.Н.Шамо від 06.11.2013
року вбачається, що ОСОБА_4 дійсно
навчається в цій школі в групі
англійської мови (а.с. 34).

Судом також встановлено, що позивач
ОСОБА_1 працює у СТОВ «Агрокомплекс-98» з
жовтня 2011 року, має постійний
заробіток, позитивно характеризується
за місцем роботи (а.с. 32) та місцем
проживаня (а.с. 122, том №3), має у
приватній власності двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 31), в якій
створені всі належні умови для
виховання та розвитку дитини, що
підтверджується актом обстеження умов
проживання від 18.11.2013 року (а.с.33).

Розпорядженням Солом'янської районної
у м. Києві державної адміністрації від
27.11.2013 року на підставі заяви ОСОБА_2
встановлено регламент побачень матері
дитини, ОСОБА_2, з малолітнім сином,
ОСОБА_4, 2007 року народження, щомісяця
кожного першого та третього тижня в
суботу з 10.00 до 20.00 години, та в неділю з
10.00 до 18.00 години (а.с.43).

Судом також встановлено, що мати
дитини, ОСОБА_2, 30.11.2013 року одружилася з
ОСОБА_9 в зв'язку з чим змінила прізвище
з ОСОБА_2 на ОСОБА_2. Починаючи з 01.10.2014
року ОСОБА_2 працює в ТОВ «Метрорадіо
Плаз» на посаді менеджера з продажу та
оренди нерухомості на основному місці
роботи (асю 123, том № 3), позитивно
характеризується за місцем роботи (а.с.
124, том №3).

З Акту обстеження умов проживання від
06.02.2014 року з метою визначення умов
проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2,
вбачається, що дана квартира належить
чоловіку ОСОБА_2 - ОСОБА_9, де ОСОБА_2
проживає без реєстрації місця
проживання, ОСОБА_5, 2006 р.н., проживає
періодично на час зустрічей зі своїм
батьком. Для виховання та розвитку
дитини у даній квартирі відведено
окрему повністю облаштовану кімнату
(а.с. 66).

З побутової характеристики на гр.
ОСОБА_2, видану КП «Житлосервіс
«Куренівка»» Оболонського району м.
Києва від 17.03.2014 року, вбачається, що
ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою
АДРЕСА_3, за час проживання на гр. ОСОБА_2
за вказаною адресою скарг від сусідів
та мешканців будинку не надходило (а.с.
68, том № 3).

За місцем проживання за адресою
АДРЕСА_4, ОСОБА_2 характеризується
позитивно, що підтверджується
побутовою характеристикою від 21.03.2014
року (а.с. 69, том №3).

Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про
охорону дитинства" на кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов?язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2
ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір?ю.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998
року № 16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім?ю
України» роз'яснено, що суди, вирішуючи
спори між батьками, які проживають
окремо (в тому числі в одній квартирі),
про те, з ким із них і хто саме з дітей
залишається, мають виходити із
рівності прав та обов?язків батька й
матері щодо своїх дітей, повинні
постановити рішення, яке відповідало б
інтересам дітей. При цьому суд
враховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

При вирішенні спору між батьками про
визначення місця проживання їх сина
малолітнього ОСОБА_4, 2007 р.н, суд з
врахуванням вимог чинного
законодавства, виходив з наступного.

Судом встановлено, що малолітній
ОСОБА_4 з квітня 2012 року, а це майже два з
половиною роки, проживає з батьком,
який створив для дитини належні умови
для проживання, навчання, гармонійного
духовного та фізичного розвитку
дитини. За час окремого проживання,
дитина росте нормально та виховується
батьком за допомогою його батьків (
дідуся та бабусі для дитини).

Свідок ОСОБА_10, який є батьком позивача,
показав суду, що його онук - ОСОБА_4, з
квітня 2012 року проживає з батьком
ОСОБА_1. Вихованням та утриманням
дитини займається виключно позивач.
При цьому, а ні позивач, а ні будь хто
інший не чинять перешкод відповідачці
ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною.

При цьому, два з половиною роки мати
дитини, ОСОБА_2, не бере участі у житті
дитини, не займається вихованням сина,
не спілкується з ним.

Твердження відповідачки про те, що
позивач чинить їй перешкоди у
спілкуванні з сином не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
в суді.

Так, позивачка стверджуючи, що їй
чинять перешкоди в спілкуванні з сином,
неодноразово зверталася до
Солом`янського РУГУ МВС України в м.
Києві, органу опіки та піклування
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації, де їй було
надано відповідь про те, що ОСОБА_1
категорично заперечує повідомлені
ОСОБА_2 факти щодо порушень регламенту
побачень ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_4 та
роз'яснено, що вона має право
звернутися до суду за вирішенням
даного питання (а.с. а.с. 13, 14-15, 21, 22, 23, 25,
том 3). Разом з цим, ОСОБА_2 до суду з
позовом про нечинення перешкод у
спілкуванні із сином не зверталася.

В судовому засіданні, під час розгляду
даної справи, окрім письмових заяв
ОСОБА_2 до Солом`янського РУГУ МВС
України в м. Києві, органу опіки та
піклування Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації, де
викладені особисті твердження ОСОБА_2
щодо порушення її права на побачення з
малолітнім сином, відповідачкою не
було надано жодного доказу на
підтвердження обставин, які вона
виклала в цих заявах.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5, яка є
рідною сестрою ОСОБА_2, показала суду,
що позивач ОСОБА_1 перешкоджає
відповідачці бачитися з сином. Разом з
цим, свідок не змогла повідомити
жодного конкретного випадку з
зазначенням дати, часу, місця та
конкретних обставин при яких позивач
ОСОБА_1 перешкоджав ОСОБА_2
спілкуватися з дитиною та порушував
регламент побачень ОСОБА_2 з сином.

Свідок ОСОБА_12 показала суду про те, що
часто бачила ОСОБА_2 біля школи в яку
ходить малолітній син сторін ОСОБА_4.
Проте дана обставина, на думку суду, не
може беззаперечно свідчити про те, що
позивач чинить відповідачці перешкоди
у спілкуванні з сином.

Крім того, судом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_2 намагається
спілкуватися з сином ОСОБА_4 не у години
встановлені розпорядженням
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації від 27.11.2013 року
по регламенту побачень матері дитини,
ОСОБА_2, з малолітнім сином, ОСОБА_4, 2007
року народження, а під час навчального
процесу, штучно створюючи при цьому
конфлікти.

З відповіді Управління освіти
Солом`янської районної в м. Києві
державної адміністрації від 16.06.2014 року
вбачається, що з метою розгляду заяви
ОСОБА_2 від 13.05.2014 року щодо викрадення
та незаконного утримання ОСОБА_4, 2006
р.н., батьком, а також корупційних дій
адміністрації середньої
загальноосвітньої школи № 221, наказом
по управлінню освіти від 21.05.2014 року №
170 була створена комісія для
розслідування ситуації, що склалася в
СЗШ № 221, за результатами розгляду якої
встановлено, що відповідно до Статуту
навчального закладу, наказу управління
освіти Солом`янської районної в м.
Києві державної адміністрації від
04.01.2012 року № 5 «Про посилення контролю
за організацією навчально-виховного
процесу у загальноосвітніх навчальних
закладах району» знаходитися у
приміщенні навчального закладу під час
навчально-виховного процесу
заборонено, тому що це є порушенням
внутрішкільного трудового розпорядку
(а.с. 45, том № 3).

З відповіді начальника Солом`янського
РУГУ МВС України в м. Києві від 18.06.2014
року вбачається, що за наслідками
розгляду звернення гр. ОСОБА_2 до
прокуратури Солом`янського району м.
Києва з приводу неправомірних дій
директора СЗШ № 221, в діях директора
середньої загальноосвітньої шкоди № 221
- Лісової О.О., неправомірних дій не
виявлено (а.с. 96, том № 3).

При вирішенні даного спору, суд також
приймає до уваги, що після остаточного
вирішення в лютому 2013 року цивільної
справи за позовом ОСОБА_1 про
визначення місця проживання
малолітніх дітей, за наслідками
розгляду якого ОСОБА_1 було відмовлено
у визначенні місця проживання дітей з
батьком, відповідачка ОСОБА_2 не
ставила питання про відібрання дитини
у позивача та визначення місця
проживання дитини з мамою, а лише
звернулася до Солом'янської районної у
м. Києві державної адміністрації про
встановлено регламенту побачень
матері дитини, ОСОБА_2, з малолітнім
сином, ОСОБА_4, 2007 року народження, не
оспорюючи при цьому факт проживання
малолітнього сина ОСОБА_4 з батьком.

В той же час ОСОБА_14 звернулася до
Новоазовського районного суду
Донецької області з позовом про
визначення місяц проживання дочки
ОСОБА_5, 2006 р.н., залишаючи поза увагою
питання щодо визначення місця
проживання молодшого сина ОСОБА_4.

З зустрічною позовною заявою про
визначення місця проживання сина з
мамою вона звернулася лише в липні 2014
року після звернення позивачка ОСОБА_1
з первісним позовом в даній справі в
грудні 2013 року.

Згідно висновку від 02.04.2014 року орган
опіки та піклування Солом`янської
районної в м. Києві державної
адміністрації, виходячи з навних
матеріалів та інтересів дитини, а також
враховуючи думку малолітнього та
рішення комісії з питань захисту прав
дитини при Солом`янській районній в м.
Києві державній адміністрації вважає
за доцільне визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_4, 2007 р.н., з батьком
ОСОБА_1 (а.с. а.с. 110-112).

З характеристики на ОСОБА_4, 2007 р.н,
виданої СЗШ № 221 м. Києва, вбачається, що
ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_1. Він
створив належні умови для виховання та
розвитку дитини. Хлопчик доглянутий,
завжди охайно одягнений, забезпечений
всіма шкільними приладдями. Щоденно
батько приводить дитину до школи та
забирає її після начального процесу,
спілкується з вчителями,
адміністрацією школи, цікавиться
успіхами дитини.

Мати, ОСОБА_2, приходить до школи
провокує скандали, безпідставно
звинувачує педагогічний колектив
школи, скаржиться в різні інстанції,
намагається спілкуватися з дитиною під
час навчально-виховного процесу.
Адміністрація заперечує проти
спілкування батьків з дитиною під час
навчально-виховного процесу, бо це є
порушенням внутрішкільного розпорядку
та заважає навчанню ОСОБА_4 та інших
учнів класу (а.с. 119, том №3).

З висновку психологічного
обстеження від 28.08.2014 року, виданого
ОСОБА_4, 2007 р.н., психологом Міського
центру дитини, вбачається, що при
проведенні обстеження встановлено
бажання ОСОБА_4 проживати та постійно
перебувати з батьком та бабусею, що
відповідає його по требам та інтересам,
оскільки саме в такому сімейному
середовищі дитина відчуває себе
захищеною і люблячою.

Про маму ОСОБА_2, дитина згадує та
промовляє: «За мамой я не соскучился…
Она меня обижала…Я ее боюсь… К ней я
никогда не обращусь за помощью…»,
емоційної прихильності не виявляє.

Враховуючи емоційний стан ОСОБА_4 та
з метою забезпечення психологічного
комфорту і збереження психічного
здоровя хлопчика, а також дотримання
прав дитини, рекомендовано не залучати
ОСОБА_4 до конфліктної ситуації між
дорослими. Батькам рекомендовано
прийняти компромісце рішення щодо
місця проживання та учасі у вихованні
ОСОБА_4.

Враховуючи наведені вище обставини,
суд оцінюючи зібрані під час розгляду
справи докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідченні наявних у
справі доказів, враховуючи перш за все
інтереси малолітньої дитини, дійшов
висновку про задоволення первісного
позову ОСОБА_1 про визначення місця
проживання малолітнього сина ОСОБА_4 з
батьком, та відмову в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 про
відібрання дитини від батька,
визначення місця проживання дитини з
мамою та стягнення на її користь
аліментів на утримання дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Водночас відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК
України, способи виконання батьками
обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини
той із них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини,
прийнятої 44-ю сесією Генеральної
Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і)
інші особи, що виховують дитину, несуть
основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здатностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини. Батьки
зобов'язані утримувати своїх дітей
незалежно від того, перебувають вони в
шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Як зазначено вище, за наслідками
розгляду первісного та зустрічної
позовної заяви щодо визначення місця
проживання малолітнього сина сторін
ОСОБА_4, 2007 р.н., суд дійшов висновку про
доцільність визначити місце
проживання дитини з батьком.

Виходячи з цього, суд вважає за
необхідне стягнути з відповідачки на
користь позивача аліменти на утримання
малолітнього сина ОСОБА_4.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Частина 2 цієї ж статті визначає, що
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 15.05.2006 №3 "Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів" роз'яснено, що відповідно до
ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче
провадження" розмір аліментів не
повинен перевищувати 50 відсотків
заробітної плати цієї особи.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Враховуючи положення, зокрема, ч. 2 ст.
182, ст. 191 СК України, а також обставини
викладені вище, з врахуванням того, що
відповідачка має на утриманні
малолітню дитину ОСОБА_5, 2006 р.н.,
фізично здоров, працює та має
можливість сплачувати аліменти, суд
приходить до висновку про задоволення
позову та стягнення на користь
позивача аліментів на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі
1/4 частини від доходу відповідача
щомісяця, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 03.12.2013 року і до досягнення
дитиною повноліття.

Разом з цим, суд не вбачає підстав для
задоволення позову ОСОБА_1 в частині
зобов'язання відповідачки надати згоду
на реєстрацію місця проживання
малолітнього ОСОБА_4 разом із ним або
відповідний орган здійснити
реєстрацію місця проживання
малолітнього ОСОБА_4 разом з позивачем
без такої згоди відповідачки, оскільки
позивачем не надано суду доказів на
підтвердження того, що право позивача
порушуються відповідачкою або органом
на який покладено проведення
реєстрації місця проживання осіб.

Суд також не вбачає підстав для
задоволення позову ОСОБА_1 в частині
зобов'язання відповідачки здійснювати
побачення з сином ОСОБА_4 виключно під
наглядом батька або під наглядом
компетентних органів для уникнення
викрадення відповідачкою сина,
оскільки позивачем не доведено
необхідність встановлення такого
порядку спілкування мами, ОСОБА_2, з
сином ОСОБА_4.

Судом також не встановлено
наявність обставин, які можуть бути
підставою для позбавлення позивача
ОСОБА_1 батьківських прав щодо
малолітнього сина ОСОБА_4, 2007 р.н..

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу
України мати, батьки можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини,
жорстоко поводяться з дитиною.

Згідно п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 30
березня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення батьківських прав»
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов`язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об`єктивного з`ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 30
березня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

У цьому випадку особа, яка подала позов
про позбавлення батьківських прав із
підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК
України, повинна довести, що батьки
(один із батьків) ухиляються від
виконання своїх обов'язків з виховання
дитини. У свою чергу батьки (один із
батьків) мають довести, що вони
належним чином виконують свої
батьківські обов'язки.

Відповідно до ст. 39 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року держави -
учасниці вживають всіх необхідних
заходів для сприяння фізичному та
психологічному відновленню та
соціальній інтеграції дитини, яка є
жертвою будь-яких видів нехтування,
експлуатації чи зловживань, катувань
чи будь-яких жорстоких, нелюдських або
принижуючих гідність видів поводження,
покарання чи збройних конфліктів. Таке
відновлення і реінтеграція мають
здійснюватися в умовах, що
забезпечують здоров'я, самоповагу і
гідність дитини.

Відповідно до вищенаведених роз`яснень
та норм закону тільки винна поведінка
батьків, може бути підставою для
позбавлення їх батьківських прав.

Разом з цим, як встановлено вище судом,
батько малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_1
протягом останніх двох з половиною
років самостійно виховує дитину,
піклується про ОСОБА_4, утримує та
виховує хлопчика, займається його
розвитком. Батьком створені всі
необхідні умови для гармонійного
розвитку дитини.

Відповідно до висновку від 09.10.2014 року
орган опіки та піклування
Солом`янської районної в м. Києві
державної адміністрації вважає за
недоцільне позбавити батьківських
прав ОСОБА_1 стосовно малолітнього
ОСОБА_4, 2007 р.н. (а.с. 127-128, том №3).

За таких обставин, суд вважає за
необхідне відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_2 щодо позбавлення ОСОБА_1
батьківських прав стосовно сина
ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача
підлягає стягненню 243,60 грн. судового
збору, сплаченого позивачем при
зверненні до суду з позовом про
визначення місця проживання
малолітньої дитини.

З урахуванням того, що позивач
звільнений від сплати судового збору
за подачу позову про стягнення
аліментів суд дійшов висновку про те,
що з відповідачки відповідно до ч. 3 ст.
88 ЦПК України підлягає стягненню на
користь держави судовий збір в розмірі
243,60 грн.

Керуючись ст. 141, 150, 154, 155, 160, 161, 1890, 181, 183,
190 СК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215
ЦПК України, суд, -

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Взначити місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
з батьком ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісяця в
розмірі 1/4 частини від усіх доходів
відповідачки, але не менше ніж 30 % від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 03 грудня
2013 року і до досягнення дитиною
повноліття.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати на оплату судового збору в сумі
243 грн. 60 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

В задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Орган опіки та піклування
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації, про
відібрання дитини, визначення місця
проживання малолітньої дитини,
стягнення аліментів на утримання
дитини, позбавлення батьківських прав -
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: