Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Іванова І.П.
Справа № 416/2920/13-ц
Провадження № 22ц/782/5369/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Іванової І.П.

суддів:Назарової М.В., Лісіциної А.І.

при секретарі -
Кушнарьовій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
та апеляційною скаргою
Фабричненського СКП «Фабжилсервіс»

на рішення Лутугинського районного
суду Луганської області від 25
листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до
Фабричненського СКП «Фабжилсервіс»
про стягнення заборгованості по
заробітній платі та інших сум, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013р. ОСОБА_4 звернулась з
позовом до суду, на обґрунтування
якого зазначила, що з 5 листопада 2012р.
працювала на посаді касира на ),%
ставки з посадовим окладом 1800 грн. 26
квітня 2013р. звільнилась з підприємства
за п.1ст.36 КЗпП України. При звільненні
підприємство з нею не розрахувалось.
Просила стягнути на її користь
заборгованість по зарплаті у розмірі
2827,26грн., а враховуючи індекс інфляції -
5819,25грн., 3510 грн. - за затримку видачі
заробітної плати, а також моральну
шкоду у розмірі 5000 грн.

Позивачка декілька разів уточнювала
свої вимоги. Останнім уточненням
просила стягнути на її користь
заборгованість по заробітної платі та
відпускним у розмірі 1167,53грн., середню
заробітну плату за період затримки
розрахунку за період з 27.04.2013р. по
30.10.2013рю у розмірі 5623,09грн. та моральну
шкоду у розмірі 5000 грн., а всього
11790,62грн.

Рішенням Лутугинського районного суду
Луганської області від 25 листопада 2013
року позовні вимоги були задоволені
частково: з підприємства відповідача
на користь позивача стягнуто 3150 грн. -
середню заробітну плату за час
затримки розрахунку по зарплаті; на
користь держави - судовий збір в сумі
229,40 грн.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_4
просить рішення Лутугинського
районного суду Луганської області від
25 листопада 2013 року змінити та ухвалити
нове рішення про задоволення її
позову у повному обсязі. Апелянт
вважає, що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи.

Оскаржуючи рішення, апелянт
Фабричненський СКП «Фабжилсервіс»
просить рішення скасувати та залишити
позов без розгляду. Апелянт вважає, що
суд першої інстанції неправильно
оцінив докази і дійшов невірних
висновків.

Судом першої інстанції встановлено
наступне.

З 05.11.2012 року по 26.04.2013 року сторони
перебували у трудових відносинах;
оклад позивача складав 1600 грн., що не
оспорювалося сторонами. Інших даних
про підвищення ставки або преміювання
позивача суду не надано.

26.04.2013 року позивач була звільнена на
підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідач не здійснив з позивачем
повного розрахунку при звільненні,
сплативши заборгованість по
заробітній платі в сумі 943 грн. лише
30.08.2013 року.

Колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
позивачки, яка зі слів її представника,
була належним чином повідомлена про
час та місце слухання справи.

Заслухавши доповідача, вислухавши
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, перевірив законність
та обґрунтованість рішення, судова
колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним
вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідальність за затримку у виплаті
належних звільненому працівникові сум
повинен нести відповідач.

Такого висновку суд дійшов без
врахування всіх обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4, 5 листопада 2012р. була прийнята
на роботу в Фабричненське СКП
«Фабжилсервіс» в якості касира на 0,5
ставки, з окладом 1600 грн. 26 квітня 2013р.
вона звільнилась за п.1ст.36 КЗпП
України. В наказі на звільнення
вказано, що провести розрахунок по
зарплаті та компенсацію за
невикористану відпустку. Саме
виходячи з цього наказу позивачка
звернулась з позовом до суду.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Як пояснила представник відповідача,
вона працює директором
Фабричненського СКП «Фабжилсервіс» з 27
квітня 2013р. При прийнятті справ, були
виявлені порушення у роботі
підприємства, в тому числі робітникам
неправильно нараховувалась зарплата,
в частині премій та надбавок. У
зв'язку з чим, головою Фабриченської
сільської ради винесено
розпорядження №100 про зняття
самовільно нарахованих надбавок та
премій усім робітникам „Фабжилсервіс"
за період з 01.01.2012р. по 26.04.2013р. (а.с.44).
Розпорядження голови сільради
відповідає Статуту Фабриченського СКП
„Фабжилсервіс"(а.с.76-86).

Матеріали справи свідчать, що при
звільненні ОСОБА_4 написала заяву про
те, що просить перерахувати заробітну
плату, яка їй нарахована, але не
отримана, на рахунок підприємства в
якості фінансової допомоги (а.с.129). Не
дивлячись на таку заяву, новий
директор підприємства надіслав ОСОБА_4
листа, яким повідомив її про
необхідність отримати заборгованість
по зарплаті у сумі 943грн.(а.с.131). ОСОБА_4
зазначений лист отримала (а.с.130), однак
зразу на підприємство не зявилась. З
розрахункового листка з заробітної
плати (а.с.134) видно, що за час роботи на
підприємстві, ОСОБА_4 отримано 4468,37
грн.

Колегія суддів погоджується з
доводом апеляції відповідача, що
ОСОБА_4 не має права на компенсацію
за невикористану відпустку, оскільки,
вона була прийнята на роботу з
неповним робочим днем, знаходячись у
відпустці по догляду за дитиною до 3-х
років (а.с.12), про що свідчить наказ №26
від 05.11.2012 р.(а.с.124).

Згідно ч.8ст.179 КЗпП України за бажанням
жінки або осіб, зазначених у частині
сьомій цієї статті, у період
перебування їх у відпустці для догляду
за дитиною вони можуть працювати на
умовах неповного робочого часу або
вдома. При цьому за ними зберігається
право на одержання допомоги в період
відпустки для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

При таких обставинах підстав для
застосування ст.117 КЗпП України щодо
виплати ОСОБА_4 середнього заробітку
за час затримки розрахунку не має.

Апеляційна скарга Фабричненського СКП
«Фабжилсервіс» підлягає частковому
задоволенню, оскільки не може бути
задоволена вимога про залишення
позовної заяви без розгляду.
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на підставі
вище викладеного відхилити.

У відповідності до ч.1ст.309 ЦПК України
рішення Лутугинського районного суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст..ст.115,117, 179 КЗпП України, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ч.1ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу Фабричненського СКП
«Фабжилсервіс» задовольнити частково.

Рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 25 листопада 2013
року скасувати.

У позові ОСОБА_4 до Фабричненського СКП
«Фабжилсервіс» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
інших сум відмовити.

Рішення набуває чинності негайно, але
може бути оскаржено безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: