Справа № 404/6875/13-ц
Номер провадження 2/404/20/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року Кіровський районний
суд м. Кіровограда

у складі: головуючого: судді Галагана
О.В.,

при секретарі: Кульчицькій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Созидатель-1» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за весь час
затримки виплати заробітної плати,
грошову компенсацію за не використані
дні щорічної відпустки та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом, просив стягнути
з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Созидатель-1» на
свою користь заборгованість по
заробітній платі у розмірі 5433 грн. 60
коп., грошову компенсацію за
невикористані ним дні щорічної
відпустки у розмірі 1135 грн. 78 коп.,
заборгованість по виплаті середнього
заробітку за весь час затримки по день
звернення до суду у розмірі 35000 грн., та
відшкодувати моральну шкоду у розмірі
19200 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з
12.06.2007 року позивач перебував у
трудових відносинах з приватним
підприємством «Созидатель-1», працюючи
на посаді менеджера.

На підставі наказу №3 п/п від 09.04.2008 року
приватне підприємство «Созидатель-1»
перетворено у товариство з обмеженою
відповідальністю «Созидатель-1».

14.05.2009 року наказом №С-2/05.09-У позивач
був звільнений із займаної посади за
домовленістю сторін, відповідно до п. 1
ст. 36 КЗпП.

За останні вісім місяців перед
звільненням, а саме з жовтня 2008 року по
травень 2009 року включно, відповідач не
виплатив заробітну плату та грошову
компенсацію за невикористані ним дні
щорічної відпустки.

Вказано, що на день звільнення позивача
сума заборгованості із виплати
заробітної плати складала 5433 грн. 60 коп.
Від дати звільнення і до часу звернення
до суду позивач постійно звертався до
відповідача з вимогою про виплату йому
заборгованості по заробітній платі та
грошової компенсації за невикористані
дні щорічної відпустки, але відповідач
завжди стверджував, що на підприємстві
відсутні кошти, попри те, що дане
підприємство постійно працювало і по
цей час працює та має значний штат
працівників, які займаються
будівництвом та продажем нерухомості.

Зазначено, що середній заробіток
позивача на підприємстві складав 700
грн. на місяць.

Таким чином, заборгованість
відповідача по виплаті середнього
заробітку за весь час затримки по день
звернення до суду складає 35 000 грн. (з
травня 2009 року по липень 2013 року = 50
місяців х 700 = 35 000).

Зазначено, що на протязі строку
перебування у трудових відносинах з
відповідачем позивач не
використовував жодного дня щорічної
основної відпуски із збереженням
заробітної плати.

З 12.06.2007 року по 14.05.2009 року позивач
відпрацював на підприємстві два
робочих роки та не використав як
найменше 48 днів щорічної основної
відпустки. Вважає, що відповідач
зобов'язаний виплатити йому грошову
компенсацію за невикористані ним 48
днів щорічної відпустки у розмірі 1135
грн. 78 коп.

Вказано, що у зв'язку з тим, що
відповідач досі не виплатив позивачу
заборгованість по заробітній платі та
усі грошові кошти, що належать йому
отримати при звільненні, він зазнав
моральних страждань, які обумовлені
додатковими зусиллями, необхідних для
організації свого життя. Доки позивач
перебував у пошуках нової роботи, він
взагалі не мав коштів для забезпечення
себе та своєї родини достатнім
життєвим рівнем. Змушений був,
принижувати свою честь і гідність,
позичати кошти для підтримання свого
прожиткового мінімуму. Тому моральний
збиток позивач оцінює у 19200 грн., із
розрахунку 400 грн. на місяць.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві. Після надання пояснень
представником відповідача та
дослідження письмових доказів вказав,
що уточнень та доповнень до позову не
має, просив розглянути в заявлених
межах.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечила в
повному обсязі, посилаючись на зміст
наданих нею письмових заперечень
(а.с.30-31). Вказала, що надати інші
крім вже наданих суду документів не має
можливості, оскільки товариство
фактично не працює, лишився директор, а
всі інші працівники, в тому числі і
бухгалтер звільнені, рахунки
арештовані, просила ухвалити рішення
за наявними доказами, посилаючись на
відсутність інших, в тому числі
документів пов'язаних з нарахуванням
та виплатою позивачу заробітної плати.
Заперечення проти виплати позивачу 5433
грн. 60 коп. боргу по заробітній платі
зводились до відсутності коштів на
рахунках товариства.

Просила застосувати строк позовної
давності до вимог пов'язаних з виплатою
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку, та відшкодування
моральної шкоди.

Суд заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи :
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено наступні факти та
правові відносини.

ОСОБА_1 працював менеджером на
приватному підприємстві «Созидатель-1»
з 12.06.2007 року по 14.05.2009 року, що
підтверджується записами в трудовій
книжці, наказами про прийняття та
звільнення (а.с. 6, 17, 22).

09.04.2008 року приватне підприємство
«Созидатель-1» перетворено у
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Созидатель-1» (а.с.6).

Сума заборгованості з виплати
заробітної платні відповідача перед
позивачем станом на 27.05.2013 року складає
5433 грн. 60 коп., що підтверджується
довідкою від 27.05.2013 року №05/06-13 (а.с.7).

Згідно довідки ТОВ «Созидатель-1»
№08/08-13 від 25.09.2013р. ОСОБА_1 відповідно до
табелів обліку робочого часу
відпрацював повних 20 місяців, що дає
право на 40 к.д. щорічної відпустки. У
період з 04.08.08р. до 17.08.08р. було
використано 14 к.дн. щорічної відпустки.
(Підстава: заява ОСОБА_1, наказ № С-1/08.08-О
від 04.08.08р. (а.с.20,21). На час звільнення
14.05.09р. залишилося 26 к.д. невикористаної
відпустки. Компенсація за
невикористану відпустку нарахована в
травні 2009 року (розрахунковий листок
надається), яка врахована в довідці про
заборгованість по заробітній платі
№08/06-13 від 27.05.13р. (а.с.16).

Відповідно розрахункового листка за
травень 2009року компенсація за
невикористану відпустку нарахована в
розмірі 469грн. 20коп., що разом з
індексацією в розмірі 4грн. 22 коп.
становила 473грн. 42коп., а до виплати
після утримання обов'язкових податків
та платежів - 389грн.93коп. Борг перед
працівником на початок місяця становив
5043грн. 67коп., а на кінець місяця
відповідно 5433грн. 60коп. (а.с.19).

Зазначене підтверджується і довідкою з
виплати заробітної плати позивачу за
період з 01.07.2008р по 14.05.2009року(а.с.29).

Судом встановлено, що відповідно до
вказаної довідки позивачу не була
нарахована заробітна плата за травень
2009року, вказане підтверджується і
персоніфікованою карткою ПФУ (а.с.39). З
цього приводу представник відповідача
пояснення надати не змогла, а позивач
дізнавшись про наявність такого
порушення щодо нього з боку
відповідача позовні вимоги не змінив,
просив розглянути позов відповідно до
його змісту.

За наведеного позивач помилково
вважав, що компенсацію за
невикористану відпустку йому не
виплатили взагалі, оскільки сума боргу
товариства перед ним в межах позовних
вимог становить 5433грн. 60коп. з яких
5043грн. 67коп. заборгованість з основної
заробітної плати, а 389грн.93коп.
становить за мінусом обов'язкових
податків та платежів частина
нарахованої але не виплаченої
компенсації за невикористану
відпустку.

Положеннями ст. 47 КЗпП України
передбачено, що власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

За таких обставин, з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача 5043грн. 67коп.
заборгованості по заробітній платі,
без врахування податків та
обов'язкових платежів.

Порядок виплати грошової
компенсації за не використані
працівником визначено ст. 83 Кодексу
законів про працю України та ст. 24
Закону України від 15 листопада 1996 року N
504/96-ВР "Про відпустки", зі змінами та
доповненнями. Зокрема, згідно із
зазначеними статтями у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова
компенсація за всі не використані ним
дні щорічної відпустки.

Відповідно до пп. 2.2.12 п. 2.2
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13.01.2004 N 5, суми
грошових компенсацій у разі
невикористання щорічних відпусток
належать до фонду додаткової
заробітної плати. Те, що компенсація за
невикористану відпустку відноситься
до додаткової заробітної плати
визначено і ч.2 ст. 2 ЗУ «Про оплату
праці».

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України
визначено, що у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Сторони у справі дійшли згоди, що
відпустка позивача становила 24
календарні дні, що узгоджується із
нормою ст. 6 ЗУ «Про відпустки». Позивач
за час роботи використав 14 днів
планової відпустки (а.с. 20,21).

Також, згідно до пояснень сторін у
січні 2009року позивач був у відпустці
без збереження заробітної плати, що
передбачено ст. 25 ЗУ Про відпустки і
підтверджується довідкою про
нарахування заробітної плати та
персоніфікованою карткою (а.с.29,39).

Згідно пояснень представника
відповідача, при обрахунку компенсації
за невикористану відпустку січень
2009року до уваги не брався. Така позиція
представника відповідача узгоджується
з п. 2 Постанови КМУ «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати» від 08.02.1995 №100 , цим же
пунктом визначено, що розрахунковим
періодом для визначення середньої
заробітної плати для розрахунку
відпускних є 12 календарних місяців, що
передують місяцю надання відпустки.
Працівникові, який пропрацював на
підприємстві, в установі, організації
менше року, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
фактичний час роботи, тобто з першого
числа місяця після оформлення на
роботу до першого числа місяця, в якому
надається відпустка або виплачується
компенсація за невикористану
відпустку.

Згідно пункту 7 Порядку №100,
відпускні розраховуються шляхом
ділення сумарного заробітку за
розрахунковий період на кількість
календарних днів розрахункового
періоду. Одержаний результат
перемножується на число календарних
днів відпустки.

За наведеного, з урахуванням
Порядку №100, за період з 12.07.2007р. по
12.01.2008року позивач отримав відпустку
тривалістю 14 календарних днів. Два дні
відпустки за період з 12.01.2009р. по
12.02.2009року судом до уваги не беруться,
оскільки позивач був у відпустці без
збереження заробітної плати. За 24
календарні дні відпустки за період з
12.02.2008р. по 12.02.2009року позивачу була
нарахована компенсація в розмірі 473грн.
42коп. (без урахування податків та
обов'язкових платежів). Відтак, за
період з 12.02.2009р. по 12.05.2009року позивачу
не нарахована та не виплачена
компенсація за невикористану
відпустку за 6 днів, що становить 117грн.
30коп. (6*19.55грн. (а.с.29)).

Таким чином загальний борг
грошової компенсації за невикористану
щорічну відпустку відповідача перед
позивачем становить 590грн. 72 коп. (473грн.
42коп. + 117грн. 30коп.).

Статтею 117 КЗпП України
передбачено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Оскільки станом на час розгляду справи
судом відповідачем не виплачено кошти,
належні позивачу при звільненні, то
вимога про стягнення на підставі ст.117
КЗпПУ середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету
Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995
року «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати», нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період. У разі коли середня
місячна заробітна плата визначена
законодавством як розрахункова
величина для нарахування виплат і
допомоги, вона обчислюється шляхом
множення середньоденної заробітної
плати, розрахованої згідно з абзацом
першим цього пункту, на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

Середньоденна заробітна плата
позивача на час звільнення становила
35грн. 98коп. (а.с.42).

Як зазначалось стаття 117 КЗпП України
визначає виплатиту працівникові його
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, проте межею позовних вимог
є сума в 35000грн. та кінцевий період по
22.07.2013року, тобто день звернення до
суду.

На підставі Листів Міністерства
соціальної політики України від 30.09.2008
р. N 10338/0/14-08/13, № 9681/0/14-07/13 від 25 серпня 2009
р., № 9111/0/14-10/13 від 25 серпня 2010 р., №
8515/0/14-11/13 від 23 серпня 2011 р., від 21 серпня
2012 р. № 9050/0/14-12/13 Про розрахунок норми
тривалості робочого часу на 2009, 2010, 2011,
2012, 2013роки, судом визначено, що в межах
позовних вимог з часу звільнення
позивача до звернення до суду минуло 976
робочих днів, що становить 35116грн. 48коп.
(976*35,98).

Відтак, в межах позовних вимог суд
задовольняє дану вимогу на 35000грн.

Щодо строку позовної давності на
застосуванні якого наполягала
представник відповідача, то він
застосуванню не підлягає за наявності
Рішення Конституційного Суду України
від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного
тлумачення положень ст.233 КЗпП України
у взаємозв`язку з положеннями
ст.ст.116,117,237-1 КЗпП України.

Суд відмовляє у вимозі про
відшкодування завданої моральної
шкоди позивачу відповідачем.

Згідно ст. 141 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган повинен
неухильно додержуватись законодавства
про працю.

Недотримання вимог трудового
законодавства щодо проведення
розрахунку з працівником при
звільненні, свідчить про порушення
норм законодавства про працю України
та трудових прав позивача.

Суд вважає, що доводи позивача з
приводу відшкодування моральної шкоди
не обґрунтовані. Відповідно до ч.1 ст.233
КЗпП України працівник може звернутися
з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Конституційний Суд України у рішенні
від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного
тлумачення положень ст.233 КЗпП України
у взаємозв`язку з положеннями
ст.ст.116,117,237-1 КЗпП України визначив, що
для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався (інформаційний лист
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02.03.2012 року № 282/0/4-12).

Позивач не заперечував, що його право
на отримання заробітної плати було
порушено на наступний день після
звільнення, а отже ним пропущений строк
на відшкодування моральної шкоди.

Оскільки позивач звільнений від сплати
судового збору, з відповідача на
користь держави, відповідно до
положень ст. 88 ЦПК України слід
стягнути судовий збір в сумі 406 грн. 34
коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд ,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Созидатель-1» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за весь час
затримки виплати заробітної плати,
грошову компенсацію за не використані
дні щорічної відпустки та
відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Созидатель-1» на
користь ОСОБА_1 - 5043грн. 67коп.
заборгованості по заробітній платі,
без врахування податків та
обов'язкових платежів, 590грн. 72 коп.
грошової компенсації за невикористану
щорічну відпустку (сума визначена без
вирахування податків з доходів
фізичних осіб та інших обов'язкових
платежів), 35 000 грн. середнього
заробітку за затримку остаточного
розрахунку по заробітній платі в день
звільнення.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Созидатель-1» на
користь держави 406 грн. 34 коп. судового
збору.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Кіровоградської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Кіровського
О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда