Справа № 2/243/176/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 року
м.
Слов'янськ

Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді - Лаптєва М.В.

за
участю секретаря - Хміль О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Слов'янську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору купівлі -
продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

04.12.2014 року до Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2
про визнання договору купівлі - продажу
дійсним.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
07.04.2000 року вона придбала у свого батька
ОСОБА_3 домоволодіння АДРЕСА_1 за 2500 грн.
Вищезазначене домоволодіння належало
її батьку на підставі свідоцтва про
право власності на споруду, виданого
03.09.1987 року на підставі рішення
виконавчого комітету Слов'янської
міської ради народних депутатів від
02.09.1987 року. Угоду купівлі - продажу було
оформлено 07.04.2000 року в Слов"янській
філії Краматорської універсальної
біржі «Примус», що підтверджується
договором № 47. У виконання договору
купівлі - продажу позивач передала
грошові кошти своєму батьку, а він в
свою черегу передав їй ключи та
документи від будинку. Однак
посвідчити даний договір в
нотаріальній конторі ОСОБА_3
відмовився, посилаючись на
незадовільний стан здоров'я. Позивачка
проживає у придбаному домоволодінні
від моменту укладання договору купівлі
- продажу і до теперішнього часу
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і на
теперішній час посвідчити договір є
неможливим в зв"язку з чим позивачка
змушена звернутися до суду з дійсним
позовом.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання
не з'явилася, надала до суду заяву з
клопотанням слухати справу у її
відсутності, позовні вимоги підтримала
та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового
засідання не з'явилася, надала до суду
заяву з проханням слухати справу за її
відсутності, позовні вимоги визнала в
повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи та
наявні в ній докази, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню за
наступних підстав.

В судовому засіданні з достовірністю
встановлено, що 07.04.2000 року позивачка
придбала у свого батька ОСОБА_3
домоволодіння АДРЕСА_1 за 2500 грн.
Вищезазначене домоволодіння належало
її батьку на підставі свідоцтва про
право власності на споруду, виданого
03.09.1987 року на підставі рішення
виконавчого комітету Слов'янської
міської ради народних депутатів від
02.09.1987 року. (а.с. 13) Угоду купівлі -
продажу було оформлено 07.04.2000 року в
Слов"янській філії Краматорської
універсальної біржі «Примус», що
підтверджується договором № 47. (а.с. 4) У
виконання договору купівлі - продажу
позивач передала грошові кошти своєму
батьку, а він в свою черегу передав їй
ключи та документи від будинку. Однак
посвідчити даний договір в
нотаріальній конторі ОСОБА_3
відмовився, посилаючись на
незадовільний стан здоров'я. Позивачка
проживає у придбаному домоволодінні
від моменту укладання договору купівлі
- продажу і до теперішнього часу
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і на
теперішній час посвідчити договір є
неможливим

Відповідно до довідки КП БТІ м.
Слов'янська № 2998 -7/045/01 від 22.11.2013 року
(а.с.12), житловий будинок, розташований
за адресою АДРЕСА_1, зареєстрований на
праві приватної власності за ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу № 47,
зареєстрованого Товарною біржею
«Примус» від 07.04.2000 року.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня
1963р., який діяв на час виникнення
спірних правовідносин 07 квітня 2000 року,
договір купівлі-продажу жилого будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією з сторін є
громадянин. Недодержання цієї вимоги
тягне недійсність договору (стаття 47
цього Кодексу).

З матеріалів справи встановлено, що
договір купівлі-продажу спірного
житлового будинку від 07 квітня 2000 року,
укладений між Продавцем ОСОБА_3 та
Покупцем ОСОБА_1 та зареєстрований в
Слов"янській філії Краматорської
універсальної біржі «Примус»,
нотаріально посвідчений не був.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня
1963р. нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48
цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від
18 липня 1963р., який діяв на час укладення
угоди купівлі-продажу спірного
житлового будинку, якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3
«Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» (із змінами
згідно з постановою Пленуму Верховного
Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин, з
підстав недодержання нотаріальної
форми визнаються недійсними тільки
угоди, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема, договори
довічного утримання; застави,
купівлі-продажу, в тому числі при
придбанні на біржових торгах) міни або
дарування жилого будинку (квартири) чи
його (її) частини; дарування іншого
майна на суму понад 500 крб. і валютних
цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або
частково однією з сторін, а друга
сторона ухиляється від її
нотаріального оформлення, суд на
підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони,
яка виконала угоду, її
правонаступників або прокурора вправі
визнати угоду дійсною. Однак це правило
не може бути застосовано, якщо
сторонами не було досягнуто згоди з
істотних умов угоди або для укладення
її були в наявності передбачені
законом обмеження (наприклад, статтями
105, 114 ЦК).

Щоб не допустити неправильного
визнання дійсними угод на підставі ч. 2
ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи
підлягала виконана угода
нотаріальному посвідченню, чому вона
не була нотаріально посвідчена і чи не
містить вона протизаконних умов.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня
1963р. за договором купівлі-продажу
продавець зобов'язується передати
майно у власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Суд встановив, що між продавцем ОСОБА_3
та покупцем ОСОБА_1 було досягнуто
згоди з усіх істотних умов, що
підтверджується змістом біржового
договору від 07.04.2000 року, в якому
зазначено предмет продажу, його
характеристика, порядок передачі
предмета продажу у власність покупця,
визначена ціна продажу. Аналіз тексту
договору купівлі-продажу житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 від 07 квітня 2000 року свідчить,
що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 при його укладені
домовилися щодо усіх істотних умов: як
по предмету, так і по його ціні.
Волевиявлення продавця та покупця щодо
зазначених умов зафіксовано у тексті
письмового правочину та підтверджено
власноручними підписами. Сторони
виконали повністю умови договору:
відповідач добровільно передав у
користування позивачу, належний йому
на праві власності житловий будинок та
отримав від останньої у повному обсязі
- у розмірі 2500 грн. обумовлену вартість
майна, а ОСОБА_1 прийняла вказаний
житловий будинок й користується ним на
теперішній час.

Як вбачається з матеріалів справи
сторони повністю виконали умови угоди.

Після чого позивач ОСОБА_1
зареєструвала своє право власності в
КП «Бюро технічної інвентаризації» м.
Слов'янськ, що підтверджується
довідкою КП «Бюро технічної
інвентаризації» (а.с.12).

Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5,
який діє з 07 березня 2012 року, правочини
щодо відчуження майна, право власності
на яке підлягає реєстрації,
посвідчуються за умови подання
документів, що підтверджують право
власності на майно, що відчужується.
Крім правовстановлюючого документа на
житловий будинок, квартиру садибу та
інше нерухоме майно, якщо воно підлягає
реєстрації, долучається витяг із
Реєстру прав власності на нерухоме
майно.

З матеріалів справи встановлено, що на
теперішній час друга сторона угоди -
продавець ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 в результаті чого
посвідчити договір купівлі - продажу на
теперішній час неможливо.

Із змісту угоди купівлі-продажу від 07
квітня 2000 року встановлено, що
будь-яких протизаконних умов він не
містить.

Таким чином, судом встановлено, що
будь-які перешкоди для нотаріального
посвідчення договору на час його
укладення були відсутні, що договір не
був посвідчений нотаріально в зв'язку
із незадовільним станом здоров"я
ОСОБА_3 і його не можливістю стояти в
чергах.

Проаналізувавши встановлені по справі
конкретні обставини, оцінивши надані в
силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
порушення на момент виникнення
правовідносин законних інтересів
позивача як добросовісного учасника
цивільних правовідносин, у зв'язку з
чим є достатні підстави для
задоволення позову в частині визнання
зазначеного договору купівлі - продажу
дійсним.

На підставі викладеного й керуючись ст.
15 Закону України «Про товарну біржу»,
ст. 47, 224 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 209, 214-215,
218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі - продажу
дійсним - задовольнити.

Визнати договір купівлі - продажу від
07 квітня 2000 року житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
та зареєстрований в Слов"янській філії
Краматорської універсальної біржі
«Примус» за номером № 47 - дійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Донецької області через Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області
протягом протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду
М.В.
Лаптєв