Справа № 1321/3674/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

20 січня 2014 року Сокальський районний
суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

при секретарі Матолінець З.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сокалі, цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя ,

в с т а
н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, вказавши, що з 04.03.1989р. вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі із
відповідачем по справі. Від
подружнього проживання в них
народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
Під час спільного подружнього
проживання сторони на земельній
ділянці, що перейшла у власність
чоловіка за Договором дарування від
11.04.2002р. збудовано житловий будинок з
приміщенням кафе в АДРЕСА_1 та придбано
легковий автомобіль марки
«Ніссан-Ванетте» 2000р.в., р.н. НОМЕР_1та
інше майно. Спірний житловий будинок
завершено будівництвом і прийнято в
експлуатацію 06.09.2006р. і зареєстровано
на ім'я відповідача у відповідності до
вимог п.1.6 «Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно»
затвердженого Наказом Мін»юсту
України №7/5 від 07.02.2002р.

Згідно рішення Сокальської міської
ради Львівської області №398 від 11.10.2006р.
право власності на вказаний будинок
оформлене на ім'я ОСОБА_2, що
підтверджується Свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від
17.11.2006р. та Витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 11.01.2007р.

На час подання позову до суду сторони
не можуть дійти згоди з приводу
реєстрації права власності на будинок
та порядку користування ним.
Відповідач вказує, що будинок належить
лише йому та дочці ОСОБА_3. Пропозиції
позивача про добровільний поділ майна
обурюють ОСОБА_2, що свідчить про його
намір позбавити позивача її права на
частку в спільному маній подружжя та на
проживання в спільному будинку, проте
іншого житла в неї нема, бо її батько
продав квартиру по АДРЕСА_2, в якій вони
з відповідачем проживали і виручені
гроші вклали в будівництво спірного
будинку.

Набуте ними з відповідачкою за час
шлюбу майно у відповідності до ст. 60 СК
України належить їм на праві спільної
сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 69 СК України
чоловік та дружина мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності подружжя незалежно
від розірвання шлюбу. Розділити майно
за взаємною згодою неможливо,
оскільки, відповідачка заперечує проти
цього.

Згідно з вимогами ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об"єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

На підставі наведеного позивач
просить суд ухвалити рішення, яким
визнати за нею право власності на 2/3
ідеальних частин житлового
будинкуАДРЕСА_1 загальною площею 401,6
кв.м., житловою площею 77,2кв.м.,48/100
житлова частина будинку, яка
складається з гаражу, 4-х коридорів,
сходової клітки, санвузла, кухні, 3-х
житлових кімнат; 52/100 частини будинку -
приміщення кафе загальною площею -
207,7кв.м., 48/100 - житлова частина загальною
площею 193,9кв.м. та на 1/3 ідеальну
частину легкового автомобіля марки
«Ніссан-Ванетте» 2000р.в., р.н.НОМЕР_1,
зареєстрованого на ім»я відповідача в
Червоноградському МПЕВ ДАІ ГУМВС
України у Львівській області 21.10.2003р.
Стягнути з відповідача на користь
позивача витрати по сплаті держмита та
витрати по оплаті інформаційного
забезпечення судового розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача, ОСОБА_5, надав суду заяву про
зменшення позовних вимог, просить суд
визнати спільною сумісною власністю
подружжя будинок по АДРЕСА_1; визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну
частину будинку по АДРЕСА_1; стягнути з
ОСОБА_2 в її користь судові витрати.

Представник позивача в судовому
засіданні зменшені позовні вимоги
підтримав, просив задовольнити, в
обґрунтування навів обставини вказані
в позовній заяві.

Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання
повторно не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча належним
чином повідомлявся судом про час та
місце судового розгляду справи.

Судом зі згоди представника позивача
прийнято рішення про проведення
заочного розгляду справи та ухвалення
заочного рішення.

Заслухавши представника позивача та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що зменшені
позовні вимоги підлягають до
задоволення в повному обсязі з
наступних підстав.

Ст. 41 Конституції України передбачає,
що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів, право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також в разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як встановлено із Свідоцтва про
укладення шлюбу серія НОМЕР_2, виданого
райвідділом ЗАГС м.Сокаль Львівської
області між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 04.03.1989р.
укладено шлюб.

Відповідно до договору дарування від
11.04.2002р. ОСОБА_7.(батько) подарував
ОСОБА_2 незакінчений будівництвом
житловий будинок в АДРЕСА_1 (процент
готовності 8%).

Проте з досліджених в судовому
засіданні документів встановлено, що з
2003р. подружжя разом здійснювало
будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_1 яке було закінчено у 2006р., про
що зокрема свідчить рішення виконкому
Сокальської міської ради №398 від
11.10.2006р., та №366 від 11.09.2006р., технічний
паспорт на будинок від 27.06.2006р.

Згідно Свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 17.11.2006р. та витягу
про реєстрацію прав власності на
нерухоме майно №13188863 від 11.01.2007р.
житловий будинок з приміщенням кафе по
АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2

Як встановлено в судовому засіданні з
2007р. подружжя почало проживати окремо,
крім того згідно рішення Сокальського
районного суду від 03.10.2011р. ( яке набрало
законної сили 30.01.2012р.) шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно ст..60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них з поважної
причини не мав самостійного заробітку.

Згідно п.23 Постанови пленуму
Верховного суду України №11 від 21.12.2007р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і
час його придбання. Спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ),
ч. 3 ст. 368 ЦК) 435-15 ), відповідно до
частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше
не встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні
подружжю за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Таким чином, враховуючи положення
чинного законодавства та те, що сторони
здійснювали будівництво спірного
будинку за спільні кошти, перебуваючи у
зареєстрованому шлюбі, слід визнати
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок
АДРЕСА_1, Львівської області.

Частиною першою статті 69 СК України
передбачено, що дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно приписів ч. 1 ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

В судовому засіданні встановлено, що
шлюбний договір сторони не укладали,
також, зважаючи на те, що житловий
будинок являється спільною сумісною
власністю, за позивачем слід визнати
право власності на 1/2 ідеальну частку
спірного будинковолодіння.

Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України та враховуючи те, що позивач
зменшила позовні вимоги, з відповідача
в користь ОСОБА_1 слід стягнути
половину понесених нею судових витрат:
850грн - судового збору та 15грн - витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Керуючись ст..ст.10, 60, 21-215 ЦПК України та
на підставі ст..ст.60, 69, 70 СК України та
Постанови пленуму Верховного суду
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», суд,

в и р і ш и в:

Зменшені позовні вимоги задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий
будинок АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
ідеальну частину житлового будинку
АДРЕСА_1 загальною площею 401,6кв.м.,
житловою площею 77,2кв.м., 48/100 житлова
частина будинку загальною площею
193,9кв.м., яка складається з гаражу, 4-х
коридорів, сходової клітки, санвузла,
кухні, 3-х житлових кімнат; 52/100 частини
будинку - приміщення кафе загальною
площею - 207,7кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2
частину судових витрат, а саме: 850
(вісімсот п'ятдесят)грн. 00 коп судового
збору та 15 (п"ятнадцять)грн 00коп витрат
на інформаційно-техічне забезпечення
розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача.

Заява про перегляд даного заочного
рішення може бути подана в суд протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Львівського
апеляційного суду через Сокальський
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. У разі залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення строк на апеляційне
оскарження починає відраховуватися з
дати постановлення ухвали про
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення.

Головуючий:
Л. Ю. Фарина