АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8789/13
Головуючий 1 інст. -
Справа № 646/3186/13-ц
Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: про виплату заробітної
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою приватного
акціонерного товариства «Харківський
ювелірний завод» на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 11 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства «Харківський
ювелірний завод» про стягнення
заборгованості з виплати заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки остаточного розрахунку та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року ОСОБА_3, звернувся до
суду з вище зазначеним позовом, який в
подальшому уточнив, і просив стягнути з
приватного акціонерного товариства
«Харківський ювелірний завод» (далі -
ПрАТ «ХЮЗ») середній заробіток у сумі
3450,00 грн. за весь час затримки виплати
заробітної плати та 15000 грн. у якості
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок порушення його
трудових прав.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
вказував, що на підприємстві
відповідача працював на посаді
охоронця, 21 лютого 2013 року був
звільнений за власним бажанням, але на
момент звільнення відповідач не провів
з ним остаточного розрахунку, не
виплатив заробітну плату за серпень і
вересень 2012 року на загальну суму 2381,86
грн. Оскільки розрахунок з ним
проведено частками на протязі квітня,
травня 2013 року, то з відповідача у
відповідності з вимогами ст.117 КЗпП
України має бути стягнено середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 11.11.2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ПрАТ
«Харківський ювелірний завод»
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку заробітної плати в
розмірі 3450 грн. 00 копійок, а також 1000
грн. у якості компенсації моральної
шкоди.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Харківський
ювелірний завод» просить скасувати
вказане рішення, вважаючи його
незаконним та необґрунтованим, і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що в ході судового
засідання при розгляді справи у суді
першої інстанції відповідачем надано
було копії відомостей на виплату
грошей ОСОБА_3 за серпень 2012 року №166 та
за вересень 2012 року №178. Оригінали
відомостей було досліджено
безпосередньо судом в судовому
засіданні. Згідно вказаних відомостей
позивач отримав 28.09.2012 року заробітну
плату у сумі 1281 грн. 86 коп. за серпень 2012
року, а 31.10.2012 року отримав заробітну
плату у сумі 1452 грн. 57 коп. за вересень
2012 року. Однак суд проігнорував надані
відповідачем відомості і оскаржуване
рішення від 11.11.2013 року не містить
мотивів врахування або не врахування
таких доказів під час ухвалення
рішення.

Позивач ОСОБА_3 просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін, вказуючи, що дійсно у
наданих відповідачем для суду
відомостях №166 про виплату грошей за
серпень 2012 року і №178 про виплату
грошей за вересень 2012 року працівникам
підприємства ПрАТ «Харківський
ювелірний завод» мається і його підпис
про отримання заробітної плати у сумі
1281 грн.86 коп. за серпень 2012 року і 1452 грн.
57 коп. за вересень 2012 року, однак в
дійсності вказані суми представником
заводу йому були видані лише 19 квітня і
23 травня 2013 року відповідно.

Позивач стверджує, що в наданих суду
відомостях працівниками відповідача,
після того, як він у квітні і в травні 2013
року розписався в них за отриману з
затримкою у три місяці заробітну плату,
внесені «заднім числом» записи про те,
що це відомості, начебто, виготовлені
28.09.2012 року та 31.10.2012 року.

Вважає, що юрист заводу Панькова М.П.
(представник відповідача), діючи за
попередньою змовою з головним
бухгалтером Калайда А.М., бажаючи
уникнути відповідальності, виготовили
та надали суду «липові», сфальшовані
документи (відомості з виплати
заробітної плати працівникам заводу за
серпень і вересень 2012 р.), а в судовому
засіданні представник відповідача
надавала неправдиві покази, подала до
суду низку підроблених документів, в
тому числі і відомості, в яких внесено
завідомо неправдивий запис щодо дати
їх складення та видачі грошей
працівникам.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа
має право і порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст..ст.10,11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін. При цьому суд розглядає
цивільні справи не інакше як в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Тобто, тягар доказування лежить на
сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст.ст.59,60 ЦПК України
доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виник спір.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення, не можуть ґрунтуватися
на припущеннях.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції забезпечив сторонам рівні
можливості щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості, сприяв всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи,
роз'яснював особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджував про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і сприяв
здійсненню їхніх прав у встановлених
цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, сторонами не
оспорюється, підтверджено
відповідними письмовими доказами, що
ОСОБА_3 з 14.05.2003р. на підприємстві
відповідача працював на посаді
охоронця, а за наказом №25-к від 20.02.2013
року звільнений за власним
бажанням.(а.с.5).

Позивач ОСОБА_3 стверджував, що
адміністрацією «ПрАТ ХЮЗ» йому
своєчасно не була виплачена заробітна
плата за серпень і вересень 2012 року, що
лише у квітні 2013 року юрист
підприємства в приміщенні заводу
видала йому заробітну плату за серпень
2012 року, а в травні - за вересень 20102
року.

Заперечуючи проти позову, відповідач
надав платіжну відомість №166 від 28.09.2012
року про видачу заробітної плати
працівникам підприємства, в т.ч. ОСОБА_3,
за серпень місяць поточного року і
платіжну відомість №178 від 31.10.2012 року
про видачу заробітної плати
працівникам підприємства, в т.ч. ОСОБА_3,
за вересень 2012 року. (а.с.35,36).

Позивач ОСОБА_3 стверджував, що
адміністрацією допущена фальсифікація
доказів, що дата на платіжних
відомостях працівниками адміністрації
заводу проставлена «заднім числом», що
фактично заробітну плату за серпень і
вересень він отримав лише у квітні і
травні 2013 року, а на підтвердження цих
доводів послався на свої покази у
якості свідка та надані за його
клопотанням в судовому засіданні
покази у якості свідків колишніх
охоронців заводу ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, на лист Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Харківській області про складення
протоколу про адміністративне
правопорушення відносно директора
ПрАТ «ХЮЗ» ОСОБА_9, передбачене ст..188-6
КУпАП та винесення постанови про
накладення штрафу у розмірі 850 грн. за
ненадання інспекції документів на
запит.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач не довів факт
виконання ним вимог ст.ст.47, 94, 116 КЗпП
України та ст.ст.1, 21, 24, 29, 30 Закону
України «Про оплату праці» в частині
своєчасної виплати працівнику
заробітної плати та здійснення
розрахунку при його звільненні і
посилався при цьому: на відповідь
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області про
те, що перевірка підприємства на
предмет дотримання трудового
законодавства за направленням №170 від
05.02.2013р. не здійснена, оскільки директор
ПрАТ «ХЮЗ» не надано документи на запит
інспекції, який головний бухгалтер
Калайда А.М. отримала 08.02.2013р.під
особистий підпис; а також на те, що у
наданих відповідачем видаткових
касових ордерах №594 від 28.09.2012р. і №692
від 31.10.2012 року про нарахування
заробітної плати відсутній підпис
ОСОБА_3 про отримання вказаних сум.

Однак з таким рішенням колегія судді
погодитися не може у зв'язку з
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Так, відповідач, заперечуючи проти
позову ОСОБА_3, надав суду платіжні
відомості №166 від 28.09.2012 року і №178 від
31.10.2012 року про отримання працівниками
заводу, в тому числі і позивачем ОСОБА_3,
заробітної плати за серпень 28.09.2012 року,
а за вересень - 31.10.2012 року (а.с.35,36).

У вказаних відомостях зазначено, що
ОСОБА_3 видано відповідно 1261 грн. 80 коп.
за серпень і 1452 грн. 57 коп. - за вересень,
в кожній відомості мається підпис осіб,
які отримали вказані грошові кошти, в
тому числі і підпис ОСОБА_3

При цьому у колонці «примітки», яка
розташована поруч з колонкою «підпис
про одержання» немає будь-яких
приміток, в тому числі і запису про дату
отримання грошових коштів, яка б
свідчила, що фактичний розрахунок було
здійснено не у вересні та жовтні 2012
року, як це вказано в верхній частині
платіжних відомостей, а у квітні та
травні, як це стверджує позивач ОСОБА_3

Ні в суді першої інстанції, ні в
апеляційному суді ОСОБА_3 не надав
належних і допустимих доказів на
підтвердження його доводів про те, що
не відповідають дійсності факти
отримання ним у вересні заробітної
плати за серпень і у жовтні за вересень,
які зафіксовані у надані відповідачем
платіжних відомостях №№166 і 178, що ці
відомості є сфальсифікованими, що дати
їх складення працівниками
адміністрації заводу, проставлені в
відомостях «заднім числом», тобто
фактично значно пізніше, ніж це в них
вказано.

Матеріали справи не містять даних про
притягнення посадових осіб ПрАТ «ХЮЗ»
до адміністративної чи кримінальної
відповідальності за внесення
неправдивих відомостей (підроблення) в
зазначені вище документи та
використання підроблених документів.

Усупереч вимог ст..ст.212-214 ЦПК України
суд першої інстанції не надав правової
оцінки доводам відповідача та наданим
відомостям №№166 і 178 про виплату
заробітної плати за серпень і вересень
2012 року.

Обґрунтовуючи рішення посиланням на
лист Територіальної державної
інспекції з питань праці у Харківській
області (а.с.112) та на видаткові касові
ордери від 28.09.2012 р. і 31.10.2012р., в яких
відсутній підпис позивача ОСОБА_3, суд
першої інстанції не звернув увагу на ту
обставину, що ненадання керівництвом
заводу документів для перевірки на
запит інспекції, навіть за умови
доведення такого факту у передбаченому
законом порядку, є лише підтвердженням
факту невиконання посадовими особами
підприємства законних вимог про
надання документів для перевірки
контролюючому органу.

Відсутність підпису ОСОБА_3 в
видаткових касових ордерах (а.с.69-72)
також не свідчить про підтвердження
доводів позивача, оскільки у вказаних
видаткових касових ордерах зазначено
лише рух коштів на підприємстві ПрАТ
«ХЮЗ» і їх призначення, а саме: про
перерахування 66565,33 грн. у якості
заробітної плати працівникам за
серпень 28.09.2012р. і перерахування 51341,83
грн. у якості заробітної плати 31.10.2012р..
вказані документи бухгалтерського
обліку підписані керівником
підприємства і головним бухгалтером. З
огляду на призначення цих документів,
то в них і не передбачається підпис
інших працівників заводу, в тому числі
ОСОБА_3, який працював охоронцем і до
повноважень якого не входило складання
документів бухгалтерського обліку.

Як вбачається з матеріалів справи,
судово-бухгалтерська експертиза з
метою перевірки дотримання правил
бухгалтерського обліку на
підприємстві в порядку кримінального
чи цивільного судочинства не
проводилася.

За таких обставин суд не мав достатніх
підстав для задоволення позову ОСОБА_3
про стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку, а відтак і для
задоволення вимог про відшкодування
моральної шкоди, які є похідними.

Доводи ОСОБА_3 про вчинене за
попередньою змовою посадовими особами
ПрАТ «ХЮЗ» (представником Паньковою
М.П. і головним бухгалтером Калайда А.М.)
службове підроблення (ст.366 КК України),
і надання суду підроблених документів
- платіжних відомостей №166 і №178 - не
підтверджено відповідними доказами.

Посилання ОСОБА_3 на свідчення колишніх
охоронців заводу ОСОБА_6, ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 не спростовують надані
відповідачем докази платіжні
відомості і не узгоджуються з вимогами
ч.2 ст.59 ЦПК України.

Крім того, вказані свідки допитані з
порушенням порядку, встановленого ст.180
ЦПК України, оскільки спочатку позивач
ставив їм запитання у формі докладної
розповіді про обставин справи, а потім
просив їх (свідків) підтвердити ці
обставини.

Керуючись ст..ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.2,3,4
ст.309, ст..ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Харківський
ювелірний завод» задовольнити.

Рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 11
листопада 2013 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
приватного акціонерного товариства
«Харківський ювелірний завод» про
стягнення заборгованості з виплати
заробітної плати, середнього заробітку
за час затримки остаточного розрахунку
та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення, в
касаційному порядку може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: