Справа № 351/2184/13-ц
Провадження № 22-ц/779/161/2014
Головуючий у 1 інстанції Бородовський
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Горблянського Я.Д., Горейко М.Д.

секретаря
Петріва Д.Б.

з участю: представника апелянта -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
торгово-виробничого малого
підприємства «Явір» до ОСОБА_3 про
стягнення недостачі
товарно-матеріальних цінностей,
допущених особою з якою укладено
договір про повну матеріальну
відповідальність, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Снятинського
районного суду від 27 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд із зазначеним
позовом посилаючись на те, що
відповідачку у 2006 році було прийнято на
посаду продавця та укладено договір
про повну матеріальну
відповідальність. У 2008 році з
відповідачкою та продавцями її відділу
було укладено договір про бригадну
відповідальність. У 2013 році у відділі
проведено чергову щорічну
інвентаризацію та було виявлено
недостачу товару на суму 61712,32грн. Інші
члени бригади повернули свої частки
недостачі товару, а відповідачка
відмовилась повернути свою частку
недостачі. Просить стягнути з
відповідачки 20579,77грн. її частки
недостачі товарних цінностей.

Рішенням Снятинського районного суду 27
листопада 2013 року позов
торгово-виробничого малого
підприємства «Явір» до ОСОБА_3 про
стягнення недостачі
товарно-матеріальних цінностей,
допущених особою з якою укладено
договір про повну матеріальну
відповідальність - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
торгово-виробничого малого
підприємства «Явір» 20570,77грн. в рахунок
недостачі товарно-матеріальних
цінностей за договором про колективну
(бригадну) відповідальність від 15.08.2008
року та 206грн. судового збору.

На дане рішення ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що судом не взято до
уваги ту обставину, що у відповідності
до вимог ст. 137 КЗпП України, при
визначенні розміру шкоди, що підлягає
покриттю, крім прямої дійсної шкоди,
суд враховує ступінь вини працівника і
ту конкретну обстановку за якої шкоду
було заподіяно. Коли шкода стала
наслідком не лише винної поведінки
працівника, але й відсутності умов, що
забезпечують збереження матеріальних
цінностей, розмір покриття повинен
бути відповідно зменшений.

Апелянт також вказує, що в судовому
засіданні представник позивача
підтвердив той факт, що власником
підприємства не було забезпечено умов
зберігання майна, що було його
обов'язком, передбаченим договором про
колективну (бригадну)
відповідальність. Крім того із наявної
в матеріалах справи пояснюючої ОСОБА_4
зазначено, що вона без відома власника
підприємства позичила 39300грн., які
повернула, про що відповідач ніби-то
знала. Однак чи дана особа повертала
гроші вона не бачила.

Вважає також, що суд безпідставно
відмовив у задоволенні клопотання її
представника про допит свідків у
судовому засіданні, а саме - інших
членів бригади.

На думку апелянта, суд даним обставинам
не дав належної оцінки та ухвалив
рішення з порушенням вимог закону.

З вище наведених підстав просила
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

В судовому засіданні представник
апелянта доводи апеляційної скарги
підтримав з мотивів поданих у
апеляційній скарзі, просив про їх
задоволення.

Інші сторони в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлялися про час й місце розгляду
справи, що у відповідності до ч.2 ст.305
ЦПК України не перешкоджає розглядові
справи.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції дійшов
висновку про наявність правових
підстав для повної відповідальності
відповідачки за недостачу товарних
цінностей.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст. 134 КЗпП
України, відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли відповідно до
законодавства на працівника покладено
повну матеріальну відповідальність за
шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається із матеріалів справи,
наказом №53 від 20.07.2006 року,
відповідачку прийнято на роботу до
торгово-виробничого підприємства
«Явір» на посаду продавця продовольчих
товарів в складі бригади. Сторони 15.08.2008
року на основі типового договору
уклали договір про колективну
(бригадну) матеріальну
відповідальність. Відповідно до наказу
№53/1 від 20.07.2006 року, члени бригади
відповідачки прийняли матеріальні
цінності. Згідно інвентаризаційного
опису товарів станом на 04.06.2013 року,
встановлено недостачу товарних
цінностей на суму 61712,32грн.

Згідно п. 14 постанови Пленуму
Верховного суду України №14 від 29.12.1992
року «Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками», вирішуючи вимоги, які
грунтуються на договорі про колективну
(бригадну) матеріальну
відповідальність, суди мають виходити
з того, що остання є повною
матеріальною відповідальністю, яка
регулюється ст. 135-2 КЗпП й іншими
актами трудового законодавства, що її
стосується.

Отже, колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції повно досліджено
обставини справи, зібраним доказам
дана належна оцінка, зокрема про
стягнення з відповідачки 1/3 частини
недостачі в сумі 20570 гривень 77 копійок,
виходячи з того, що загальна сума
недостачі складає 61712,32грн., а до складу
бригади входять троє членів.

За наведених обставин, колегія суддів
приходить до переконання про те, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про задоволення
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильного висновку
суду першої інстанції при вирішенні
спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового або зміни
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення судом ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Снятинського районного суду
від 27 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Я.Д. Горблянський

М.Д. Горейко