АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 408/9200/12
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/63/К/14
суддя Костенко В.В.
Суддя-доповідач - Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Турік В.П.

суддів - Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.

при секретарі - Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 11
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Міністерства екології та
природних ресурсів України, Державного
вищого навчального закладу
«Криворізький національний
університет», Державного підприємства
«Центр еколого-експертної аналітики»,
треті особи Товариство з обмеженою
відповідальністю «ГранітГрупп»,
Садівниче товариство «Ручеек»,
обслуговуючий кооператив «Садівниче
товариство «Ингулец-Северный», про
визнання розділу ОВНС недійсним,
скасування науково-екологічної
експертної оцінки, визнання висновків
державної екологічної експертизи
недійсними.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

позивач ОСОБА_2,

представник відповідача Державного
вищого навчального закладу
«Криворізький національний
університет» - Деменська Інна
Сергіївна,

представник третьої особи Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ГранітГрупп» - Лисиця Тетяна Ігорівна,

представник третьої особи Садівничого
товариства «Ручеек» - Нагорна Людмила
Євгеніївна,

представник третьої особи
обслуговуючорго кооперативу
«Садівниче товариство
«Ингулец-Северный» - Гончаров Микола
Петрович, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 11 листопада 2013 року
закрито провадження по цивільний
справі позовом ОСОБА_2 до Міністерства
екології та природних ресурсів України
(надалі - Мінприроди), Державного вищого
навчального закладу «Криворізький
національний університет», Державного
підприємства «Центр
еколого-експертної аналітики», треті
особи Товариство з обмеженою
відповідальністю «ГранітГрупп»,
Садівниче товариство «Ручеек»,
обслуговуючий кооператив «Садівниче
товариство «Ингулец-Северный», про
визнання розділу ОВНС недійсним,
скасування науково-екологічної
експертної оцінки, визнання висновків
державної екологічної експертизи
недійсними в частині позовних вимог
ОСОБА_2 до Мінприроди у зв'язку з тим, що
останні не підлягають розгляду в
порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування ухвали суду та
направлення справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції,
посилаючись на те, що питання, порушені
в позовній заяві, регулюються
цивільним законодавством і визнання
правочину недійсним нормами КАС
України не регулюється, а тому позовна
заява підлягає розгляду місцевим судом
в порядку цивільного судочинства.

Представники ДНВЗ «Криворізький
національний університет»,
Мінприроди, ТОВ «Граніт Груп» та ДП
«Центр еколого-експертної аналітики»,
кожен окремо, надали суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу
позивача ОСОБА_2, в якій просять
залишити без змін оскаржувану ухвалу
суду, як законну та обґрунтовану,
відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
заявлених позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та письмових
заперечень на неї, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття
провадження у справі, суд першої
інстанції керувався п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК
України, та виходив з того, що спір
виник з приводу здійснення суб'єктом
владних повноважень управлінських
функцій, у зв'язку з чим справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Предметом даного позову є оскарження
висновку державної екологічної
експертизи щодо ОВНС проекту
«Недайводський гранітний кар'єр» на
території Недайводської та
Лозуватської сільських рад в
Криворізькому районі
Дніпропетровської області, складений
Мінприроди.

При такому положенні, ухвалюючи
рішення про закриття провадження по
справі, суд обґрунтовано виходив з
того, що визначений спір є
публічно-правовим, оскільки виник з
публічно-правових відносин за участю
суб'єкта владних повноважень -
Мінприроди, який здійснює владні
управлінські функції щодо іншого
учасника спору на основі
законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ухвала суду першої інстанції
постановлена з порушенням норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання, є
необґрунтованими з наступних підстав.

Приписами частини 1 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі
термін "суб'єкт владних повноважень"
означає орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхню
посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень ( п. 7
ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних
судів належать спори фізичних чи
юридичних осіб з органом державної
влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою
особою, предметом яких є перевірка
правильності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів, відповідно
прийнятих або вчинених ними при
здійсненні владних управлінських
функцій.

Пунктом першим Положення про
Міністерство екології та природних
ресурсів України, затвердженого Указом
Президента Укроаїни від 13.04.2011 року
№452/2011 (далі - Положення про Мінприроди),
встановлено, що Міністерство екології
та природних ресурсів України
(Мінприроди України) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України.
Мінприроди України є головним органом
у системі центральних органів
виконавчої влади у формуванні і
забезпеченні реалізації державної
політики у сфері охорони навколишнього
природного середовища, екологічної та
у межах своєї компетенції біологічної,
генетичної та радіаційної безпеки,
поводження з відходами, у тому числі
радіоактивними, пестицидами і
агрохімікатами, ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи,
радіаційного захисту, раціонального
використання, відтворення і охорони
природних ресурсів (надр, поверхневих
та підземних вод, внутрішніх морських
вод і територіального моря,
атмосферного повітря, лісів,
тваринного (у тому числі водних живих
ресурсів, мисливських та немисливських
видів тварин) і рослинного світу та
природних ресурсів територіальних вод,
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони України
(далі - природні ресурси), відтворення
та охорони земель, збереження,
відтворення і невиснажливого
використання біо- та ландшафтного
різноманіття, формування, збереження і
використання екологічної мережі,
організації, охорони та використання
природно-заповідного фонду, збереження
озонового шару, регулювання
негативного антропогенного впливу на
зміну клімату та адаптації до його змін
і виконання у межах компетенції вимог
Рамкової конвенції ООН про зміну
клімату та Кіотського протоколу до неї,
розвитку водного господарства і
меліорації земель, геологічного
вивчення та раціонального
використання надр, а також у сфері
здійснення державного нагляду
(контролю) за додержанням вимог
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
раціональне використання, відтворення
та охорону природних ресурсів.

На основі аналізу викладених положень
законодавства колегія суддів дійшла
висновку, що вищевказані норми
законодавства України уповноважують
спеціальний центральний орган
виконавчої влади з питань екології та
природних ресурсів, яким є Мінприроди,
і його органи на місцях, здійснювати
державний нагляд (контроль) у сфері
природокористування, у визначений цими
нормами законодавства України спосіб.

Колегія суддів при розгляді справи
також не може не враховувати і
аналогічне розуміння застосування
процесуального закону, яке міститься в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 13 липня 2010 року та 07 вересня
2010 року по адміністративним справам №
К-33397/09, № К-9175/08 щодо юрисдикції
вказаних спорів адміністративним
судам.

Враховуючи те, що правовідносини, з
яких виник спір регулюються
положеннями КАС України, позовна заява
ОСОБА_2 в частині вимог до Мінприроди не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що ухвала суду постановлена з
дотриманням вимог процесуального
закону, а доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують, тому підстави для
скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 11 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізовано суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: