справа № 278/2411/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2014 року
м. Житомир

Житомирський районний суд
Житомирської області в складі
головуючого судді Грубіяна Є.О.,
секретаря Максименко М.С., розглянув
цивільну справу за заявою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Тетерівської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області про визнання недійсним
договору, визнання права власності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння, третя особа на
стороні відповідачів без самостійних
вимог ПАТ КБ "НАДРА", третя особа на
стороні позивачів із самостійними
вимогами щодо предмету спору ОСОБА_7,
яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_8
із вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Тетерівської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області, третя особа на стороні
позивача без самостійних вимог орган
опіки та піклування Житомисрької
міської ради про визнання недійсним
договору, визнання права власності і
витребування майна з чужого
незаконного володіння, --

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Житомирського районного
суду Житомирської області знаходяться
зазначені цивільні позови, які, в ході
розгляду справ, були об'єднані в одне
провадження та розглядаються спільно
(а.с.49, т.2) адже предметом спору є одна й
та ж земельна ділянка.

В ході розгляду справи позовні вимоги
змінювалось неодноразово усіма
позивачами. Остання редакція позову
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що розглядається в
теперішній час судом, зареєстрована в
канцелярії Житомирського районного
суду Житомирської області 15 жовтня 2013
року (а.с.60 т. 3). Даним позовом
ставляться вимоги про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 17 лютого 2009 року;
визнання за позивачами права
власності, по 1/3 частині за кожним на
земельну ділянку, як за спадкоємцями за
законом, та витребувати її з чужого
незаконного володіння.

ОСОБА_7, яка діє в інтересах малолітньої
ОСОБА_8, направленим позовом, уточним в
останній редакції та що розглядається
судом, зареєстрован в канцелярії
Житомирського районного суду
Житомирської області 12 серпня 2013 року
(а.с.12, т.3). Даним позовом ставляться
вимоги про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
17 лютого 2009 року; визнання за позивачем
права власності на 1/3 частину земельної
ділянки, як за спадкоємцем за законом
та витребувати її з чужого незаконного
володіння.

Предметом спору обох позовів є
земельна ділянка площею 0,20 га на
АДРЕСА_1 з цільовим призначенням
ведення особистого селянського
господарства, кадастровий номер
:02:002:0536 (далі за текстом скорочено
спірна земельна ділянка).

З часу укладення першого правочину
(договір купівлі-продажу від 17.02.2009
року) до прийняття рішенням даним
складом суду цільове призначення
ділянки змінено на землі для
будівництва та обслуговування
житлового будинку господарських
будівель і споруд.

Даний спір, в попередніх редакціях
позовів, був предметом розгляду
Житомирського районного суду
Житомирської області, який прийняв
рішення по суті вимог 17 серпня 2011 року
(а.с.134, т. 2). На час прийняття такого
судового рішення розглядались
наступні позови : ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
добросовісним набувачем земельної
ділянки; ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Тетерівської
сільської ради Житомирського району
Житомирської області про визнання не
чинним договору купівлі-продажу та
вилучення земельної ділянки з
незаконного володіння ОСОБА_5, третя
особа ОСОБА_7, в інтересах малолітньої
ОСОБА_8 Остання заявила самостійні
вимоги щодо предмету спору і просила
суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
17.02.2009 року, визнати незаконними дії
перепродажу спірної земельної ділянки
(а.с.109, т.2). В ході розгляду справи
ОСОБА_7 і її дочка ОСОБА_8 змінили
прізвище на ОСОБА_7.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 17 серпня 2011
року (а.с.134, т.2) у задоволенні усіх
позовів було відмовлено. Дане рішення
було залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 26 грудня 2011 року (а.с.217, т.2).

Судом касаційної інстанції зазначені
судові рішення були скасовані з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції
ухвалою від 13 березня 2013 року (а.с. 380,
т.2).

В своєму рішенні суд касаційної
інстанції зазначив наступне.

Відмовляючи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, яка
діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8,
у задоволенні позовів, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із відсутності правових
підстав для визнання вказаного
договору купівлі-продажу недійсним,
оскільки позивачі не були сторонами
договору. Крім того, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не
є власниками земельної ділянки, тому
підстави для її витребування від
добросовісного набувача відсутні, а
ОСОБА_7, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_8, таких вимог не
заявляла.

Згідно із вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що 9 грудня 2008 року
ОСОБА_12 видав ОСОБА_13 довіреність на
розпорядження земельною ділянкою
площею 0,2 га в АДРЕСА_1, у тому числі, і на
її продаж.

17 лютого 2009 року між ОСОБА_3, який діяв
на підставі зазначеної довіреності, та
ОСОБА_14 укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,2 га в АДРЕСА_1, за умовами якого
останній отримав у власність зазначену
земельну ділянку, і 14 липня 2009 року
продав ОСОБА_5

Пунктом 6 ч. 1 статті 248 ЦК України
передбачено, що у разі смерті особи, яка
видала довіреність, представник
зберігає своє повноваження за
довіреністю для ведення невідкладних
справ або таких дій, невиконання яких
може призвести до виникнення збитків.

Однак, зазначена норма застосовується
у разі, якщо такі справи або дії
визначенні у довіреності.

За змістом ст. 25 ЦК України здатність
фізичної особи мати цивільні права та
обов'язки є правоздатністю. Цивільна
правоздатність фізичної особи виникає
у момент її народження і припиняється у
момент її смерті.

Відповідно ч. 1 ст. 237, ст. 239 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Правочин, вчинений
представником, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє.

Установлено, що ОСОБА_12 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батьки ОСОБА_12 - ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а також
колишня дружина - ОСОБА_7 в інтересах їх
дочки ОСОБА_8 звернулися до нотаріуса
із заявами про прийняття спадщини
після ОСОБА_12

З часу смерті ОСОБА_12 його цивільні
права та обов'язки припинено, а також
припинена дія довіреності, яка видано
ним 9 грудня 2008 року на ім'я ОСОБА_3

Оскільки правовими наслідками
вчинення правочину представником є
створення, зміна, припинення цивільних
прав та обов'язків особи, яку він
представляє, як зазначено у ст. 239 ЦК
України, то у разі її смерті
припиняється і її цивільна
дієздатність.

Суд першої інстанції не звернув увагу,
що правочин, укладений після смерті
особи, але від її імені, не відповідає
вимогам статті 203 ЦК України і є
недійсним.

Крім того, згідно ЦК України особа, яка
вважає, що її речові права порушенні,
має право звернутися до суду як з
позовом про визнання відповідної угоди
недійсною (статті 215-235), так і з позовом
про витребування майна з чужого
незаконного володіння (стаття 330,
стаття 388).

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_8,
звернулися до суду з позовом про
визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки недійсним з підстав
невідповідності його вимогам закону.
Крім того, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 пред'явили
вимоги про витребування земельної
ділянки від добросовісного набувача.

Стаття 215 ЦК України встановлює
загальне правило про те, що правочин є
недійсним у зв'язку з недодержанням в
момент його вчинення стороною
(сторонами) загальних вимог, які
необхідні для чинності правочину,
передбачених статтею 203 ЦК України і
передбачає можливість визнання судом
правочину недійсним не тільки за
позовом сторони правочину, а й за
позовом іншої заінтересованої особи.

Встановивши, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 і
неповнолітня ОСОБА_8 є спадкоємцями
першої черги майна ОСОБА_12 і спір виник
з приводу спадкового майна, суд першої
інстанції дійшов передчасного
висновку про відсутність у них права на
оспорювання договору купівлі-продажу,
всупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України
не уточнив змісту позовних вимог і не
вжив заходів для правильного вирішення
спору.

Суд першої інстанції, у порушення вимог
ст. 214 ЦПК України, на вищенаведені
норми закону уваги не звернув, не дав
належної оцінки доказам, наданим
позивачами, з урахуванням норм
матеріального права, якими регулюються
дані правовідносини.

Аналізуючи зазначені вище висновки
суду касаційної інстанції, слід
зазначити, що положеннями ч. 4 ст. 338 ЦПК
України визначено, що висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанцій при новому
розгляді справи.

Після скасування рішень судів першої
та апеляційної інстанцій, позивачі
уточнили вимоги відповідними і
згаданими раніше заявами (а.с.60, 12 т. 3).
Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання добросовісним
набувачем земельної ділянки, будучи
відмовленим у задоволенні, не був
предметом касаційного розгляду, а отже
набув законної сили і в теперішній час
при новому розгляді справи, після
скасування рішень судів, судовому
розгляду не підлягав. Нових доказів
учасники розгляду не подавали.

Крім зазначеного раніше у згаданих
судових рішеннях, відповідно, судом,
при новому розгляді справи,
встановлено наступне.

ОСОБА_4, за договором купівлі-продажу
від 14.07.2009 року, продав спірну земельну
ділянку ОСОБА_5 Перед укладенням даного
правочину, як виходить із його змісту,
цільове призначення земельної ділянки
було змінено і визначено як для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд.

В судовому засіданні учасники розгляду
не спростовували та оспорювали
законність зміни цільового
призначення. Кадастровий номер спірної
земельної ділянки не змінився.

Після смерті ОСОБА_12 відкрилась
спадщина на майно останнього.
Направленою заявою від 28.05.2009 року
нотаріальну контору повідомлено, що
заборгованість ОСОБА_12 перед ПАТ КБ
"НАДРА" за кредитним договором
становить 378 291, 90 гривень (а.с.125, т.1).

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_7, яка діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_8,
постановою державного нотаріуса від 28
жовтня 2013 року, було відмовлено у
видачі свідоцтв про право на спадщину
за законом по 1/3 частині кожному,
земельної ділянки, що знаходиться на
АДРЕСА_1, за відсутності зареєстрованих
прав за спадкодавцем ОСОБА_12 на
зазначене майно (а.с.65, т.3).

В судовому засіданні по розгляду даної
справи ОСОБА_1 позов підтримала.
Просила його задовольнити з підстав
викладених у ньому. Представник
третьої особи ОСОБА_7, позов довірителя
підтримала та просила його
задовольнити з підстав викладених в
ньому. Представник ОСОБА_7 підтримала
позов ОСОБА_1. Присутні в судовому
засіданні відповідачі та представники
відповідачів вимоги обох позивачів
заперечували та просили відмовити у їх
задоволенні. Свою позицію представник
відповідача ОСОБА_5 обґрунтовував
наступним (а.с.66, т.3). ОСОБА_5, є
добросовісним набувачем спірної
земельної ділянки адже не знав, що
особа, у якої він придбав річ не мала
права її відчужувати. Звідси,
продовжував представник відповідача,
земельна ділянка не може бути
витребувана, враховуючи положення ст.
ст. 330, 380 ЦК України. Витребувати майно
від добросовісного набувача має право
лише власник, йдеться у запереченні. З
такою позицію погодились і інші
відповідачі та представники
відповідачів.

Не з'явились в судове засідання позивач
ОСОБА_2 Присутні учасники судового
розгляду не наполягали на його
обов'язковій участі в зв'язку з чим
судом було вирішено проводити слухання
справи у його відсутність.

Представники третіх осіб - органу опіки
та піклування Житомирської міської
ради та ПАТ КБ "НАДРА" будучи
повідомленими про існування даної
справи не направили згоду приймати
участь у справі і слухання справи
проводилось у відсутність їх
представників (речення 2 ч. 3 ст. 36 ЦПК
України).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_7, як на
правову підставу для задоволення
заявлених вимог, посилаються на
положення ст. ст. 203, 215, 216, 248, 319, 330, 387, 388,
1261, 1268, 1269, 1270 ЦК.

Відповідно до ст. 177 ЦК України
об'єктами цивільних прав є речі.
Статтею 179 ЦК України встановлено, що
річчю є предмет матеріального світу,
щодо якого можуть виникати цивільні
права та обов'язки. Судом установлено,
що спірна земельна ділянка належала на
праві приватної власності ОСОБА_12, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачі подали державній
нотаріальній конторі заяви про
прийняття спадщини, яка відкрилася
внаслідок смерті ОСОБА_12

17 лютого 2009 року ОСОБА_3, від імені
ОСОБА_12 продав спірну земельну ділянку
ОСОБА_4 Останній, в свою чергу, 14 липня
2009 року продав дану земельну ділянку
ОСОБА_5

Встановивши, що позивачі, у
встановленому законом порядку,
прийняли спадщину, яка відкрилася
внаслідок смерті ОСОБА_12, і що у складі
цієї спадщини була спірна земельна
ділянка, суд дійшов висновку про те, що
у позивачів ОСОБА_12 та ОСОБА_7 виникли
речові права на спадкову земельну
ділянку - право володіння та
користування нею, і вони можуть
вимагати по суду захисту цих прав, в
тому числі і шляхом пред'явлення
віндикаційного позову. Такий висновок
відповідає вимогам ст. 396, ч. 5 ст. 1268, ч. 3
ст. 1296 та ч. 2 ст. 1299 ЦК України.

Разом з тим, враховуючи, що в у
встановленому законом порядку (іншого
суду не наведено і не підтверджено)
цільове призначення земельної ділянки
змінене, а отже земельна ділянка, на
переконання суду, права власності на
яку вимагають позивачі та відшукувана
ними шляхом віндикації річчю фактично
припинила своє існування і не може бути
витребувана в натурі.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
про необхідність грошової компенсації
відповідачем і теперішнім власником
земельної ділянки ОСОБА_5 вартості
земельної ділянки позивачам та
правонаступникам ОСОБА_12 (по 1/3 частині
кожному) станом на момент її
неправомірного вибуття тобто на 14.02.2009
року, оскільки повернути земельну
ділянку цільове призначення якої
змінено, на переконання суду, не
представляється можливим. Фактично
створено нову річ.

Аналогічний висновок з приводу захисту
права власності зробив Верховний Суд
України у своєму рішенні від 20 січня 2010
року (справа № 6-27959св09), а також в
узагальненні судової правктики від
1.11.2013 року вих. № 94/0/54-13 (аркуш 99
узагальнення).

В ході розгляду справи, враховуючи
вимог процесуального закону, не
представилось можливим встановити
дійсну вартість земельної ділянки аби
стягнути частки точної вартості на час
укладення неправомірного правочину
адже сторонами відповідних клопотань
не заявлялось. Суд, в свою чергу,
позбавлений можливостями та
процесуальним становищем призначати
дану експертизу за власною
ініціативою. Надані суду відомості у
вигляді витягу з експертної грошової
оцінки (а.с.50, т.1 - визначена вартість
ділянки у розмірі 12 тисяч гривен),
висновок експерта про грошову оцінку
земельної ділянки (а.с.84, т.1 - визначена
вартість земельної ділянки у розмірі
82800 гривень) не приймалися судом до
уваги адже проведення оцінювання не
було здійснено у порядку визначеному
ЦПК України і не може сприйматись як
допустимий доказ (ст. 59 ч. 1 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. 177, 179, ст. 396, ч. 5 ст. 1268, ч. 3 ст. 1296 та ч. 2
ст. 1299 ЦК України, ст. ст. 212 - 216 ЦПК
України, суд, --

В И Р І Ш И В:

Позови ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_7, яка діє
в інтересах малолітньої ОСОБА_8 -
задовольнити частково.

Визнати недійсним договір від 17 лютого
2009 року між ОСОБА_15, який діяв в
інтересах та від імені ОСОБА_12 та
ОСОБА_4 про купівлю-продаж земельної
ділянки площею 0,2000 га в АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства з
кадастровим номером :02:002:0536.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_7, яка діє в інтересах
малолітньої ОСОБА_8 - по 1/3 частині
дійсної вартості, станом на 17 лютого 2009
року, земельної ділянки площею 0,2000 га в
АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для
ведення особистого селянського
господарства з кадастровим номером
:02:002:0536.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення строку на апеляційне
оскарження. Рішення може бути
оскаржено шляхом подання апеляційної
скарги до апеляційного суду
Житомирської області через
Житомирський районний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Є.О.
Грубіян