Апеляційний суд Кіровоградської
№ 22-ц/781/271/14 Головуючий у суді І-ї
інстанції Сарап М.Б.
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.01.2014 р. колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Пищиди М.М.,

при секретарі - Крисановій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на рішення
Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області від 02.12.2013 р. в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 та Соколівської сільської ради
Кіровоградського району
Кіровоградської області про
зобов'язання вчинення дій,-

Встановила:

В липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_5 та Соколівської
сільської ради Кіровоградського
району Кіровоградської області. Просив
суд зобов'язати Соколівську сільську
раду Кіровоградського району
Кіровоградської області погодити межі
між ним, жителем АДРЕСА_1 та ОСОБА_5
жителькою АДРЕСА_2 погодивши акт
встановлення та узгодження зовнішніх
меж землекористування, який необхідний
йому для приватизації земельної
ділянки. Позов обґрунтовує тим, що він
не може приватизувати свою земельну
ділянку оскільки не погоджено межі із
його сусідкою ОСОБА_5, яка в свою чергу
відмовляється підписувати акт
погодження меж його земельної ділянки.
Представники Соколівської сільської
ради неодноразово, складали акти, але
так і не погодили межі між ними, через
відмову відповідачки ОСОБА_5 це
зробити, та рекомендували йому
звернутись до суду для захисту його
порушених прав та інтересів.

Рішенням Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 02.12.2013
р. позов задоволено повністю.
Зобов'язано Соколівську сільську раду
Кіровоградського району
Кіровоградської області погодити межі
між ОСОБА_3, жителем АДРЕСА_1 та ОСОБА_5
жителькою АДРЕСА_2, погодивши акт
встановлення та узгодження зовнішніх
меж землекористування громадянина
ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_1 який необхідний
для приватизації земельної ділянки.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5
у своїй апеляційній скарзі просила
його скасувати і ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Зазначила, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, суд не розібрався в обставинах
справи, не з'ясував наявність спору та
його суть. Вказала, що спір між нею та
ОСОБА_3 виник з приводу меж суміжних
земельних ділянок. Оскаржуване рішення
не вирішило наявний спір. Формулювання
резолютивної частини рішення носить
незрозумілий і нечіткий характер.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що без
підписання відповідачем ОСОБА_5 акту
про погодження (встановлення) меж
земельної ділянки права позивача на
приватизацію земельної ділянки
порушені, і не можуть бути вирішені
Соколівською сільською радою по суті.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні. При
вирішенні спору суд зобов'язаний
з'ясувати, зокрема, наявність обставин
(фактів), якими обґрунтовувалися вимоги
і заперечення, та навести докази на їх
підтвердження; наявність інших
фактичних даних, які мають значення для
вирішення справи. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини. Вказаним вимогам
рішення суду першої інстанції не
відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
21 червня 2001 року є власником житлового
будинку з господарськими будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до рішення Соколівської
сільської ради Кіровоградського
району Кіровоградської області № 1240/80
від 19 листопада 2009 року позивачу було
надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, які
посвідчують право власності на
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд загальною площею 0,2407
га. із земель запасу державної
власності в АДРЕСА_1

26 березня 2013 року Соколівська сільська
рада прийняла рішення № 1130, яким внесла
зміни в рішення № 1240/80 від 19 листопада
2009 року, а саме надала ОСОБА_3 дозвіл на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність загальною площею 0,2407 га. за
адресою АДРЕСА_1 та зобов'язано в
місячний термін замовити виготовлення
проекту землеустрою (а.с. 10).

24 квітня 2013 року позивач замовив
проектну документацію в ДП
«Кіровоградський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою».

28 травня 2013 року були виконанні
геодезичні роботи по встановленню та
погодженню в натурі меж земельної
ділянки. Дані роботи проводилися у
присутності позивача, відповідача
ОСОБА_5, інших сусідів та представника
Соколівської сільської ради, про що був
складений акт про встановлення та
погодження меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) (а.с.21-22).

31 травня 2013 року державне підприємство
«Кіровоградський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою»
виготовив позивачу ОСОБА_3 проект
землеустрою (а.с.11).

Власниця домоволодіння по АДРЕСА_2
ОСОБА_5 відмовилась погоджувати межі,
посилаючись на свою технічну
документацію із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність площею 0.27 га. по АДРЕСА_2 де
відрізняється розташування межі
суміжних земельних ділянок сторін.

Як вбачається з встановлених обставин
справи, між користувачами суміжних
земельних ділянок №6 і №7 по провулку
Гранітному с. Черняхівка існує
невирішений спір щодо дійсної межі
земельних ділянок.

Згідно положень ст. 56 Закону України
«Про землеустрій» та ст. 109 ЗК України
передбачено погодження меж із
сусідніми землекористувачами за
відсутності кадастрової зйомки
комплексу робіт, виконуваних для
визначення та відновлення меж
земельних ділянок.

Відповідно до ч.3 ст. 158 ЗК України,
вирішення даного спору належить до
компетенції органів місцевого
самоврядування, зокрема Соколівської
сільської ради Кіровоградського
району Кіровоградської області. Тобто,
встановлення меж земельної ділянки не
є компетенцією суду.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування у сфері
земельних відносин, спір вирішується
судом.

Таким чином, підставою для звернення
землекористувача в суд з позовом до
органу місцевого самоврядування є
незгода з відповідним рішенням у сфері
земельних відносин.

На думку колегії суддів, Соколівська
сільська рада, ігноруючи вимоги ч. 3 ст.
158 ЗК України, не використала надані їй
законом повноваження, самоусунулась
від вирішення спору між
землекористувачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Представник Соколівської сільської
ради Кіровоградського району в
судовому засіданні повністю
підтримала позов пославшись на те, що
незаконна відмова ОСОБА_5 підписати акт
погодження меж земельних ділянок №6 і
№7 по провулку Гранітному в с.
Черняхівці унеможливлює виготовлення
державного акту на землю ОСОБА_3

Колегія суддів не погоджується з таким
твердженням, оскільки, ні Земельним
кодексом України, ні Інструкцією
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженою Наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18 травня 2010 року
№376, не передбачено жодної можливості
зобов'язати землекористувачів
суміжних земельних ділянок
погоджувати межі земельних ділянок, а
також не передбачені правові наслідки
їхньої відмови від підписання акту,
оскільки така відмова не тягне за собою
відмову у встановленні меж земельної
ділянки у натурі (на місцевості) та
закріплення їх межовими знаками.

Суд першої інстанції, не
проаналізувавши обґрунтованість та
законність позиції представника
відповідача, не дослідивши
повноваження Соколівської сільської
ради, безпідставно погодився з такою
позицією, вирішив спір у спосіб, який не
передбачений ст.16 ЦК України, в повному
обсязі задовольнив позовні вимоги та
зобов'язав Соколівську сільську раду
виконати функції, які виходять за межі
її компетенції, а саме «погодити межі
між ОСОБА_3, жителем АДРЕСА_1 та ОСОБА_5
жителькою АДРЕСА_2».

При цьому суд в мотивувальній частині
рішення не дав жодних роз'яснень, що
мається на увазі під формулюванням
«погодити межі», не вказав правову
норму, яка наділяє органи місцевого
самоврядування такими повноваженнями,
тобто, в порушення п.3 ч.1 ст. 215 ЦПК
України не зазначив назву закону, на
підставі якого вирішено справу.

Резолютивну частину рішення суд
повністю скопіював з тексту позовної
заяви, незважаючи на нечітке і
незрозуміле формулювання позовної
вимоги.

На думку колегії суддів, суд повинен
формулювати резолютивну частину
рішення таким чином, щоб, не змінюючи
суті задоволеної позовної вимоги, із
застосуванням юридичної термінології,
викласти її в зрозумілому і чіткому
вигляді, не допускаючи неоднозначного
трактування змісту судового рішення.

Необхідно зазначити, що неправильне
вирішення справи стало наслідком
порушень, допущених судом першої
інстанції при прийнятті позовної
заяви. Зокрема, суд прийняв до
провадження позов, який не містить
вимог до відповідача ОСОБА_5 Вимоги
позову до Соколівської сільської ради
Кіровоградського району
Кіровоградської області є нечіткими і
незрозумілими, носять некоректне
формулювання, що не було усунуто судом
до початку розгляду і, як наслідок, не
дає можливості вирішити спір по суті на
стадії апеляційного розгляду.

Зважаючи, що позивач обрав спосіб
судового захисту, який не передбачений
чинним законодавством України, в
заявлених позовних вимогах слід
відмовити.

Оскільки суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення прийшов до
висновків, які не відповідають
фактичним обставинам справи, допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору,
відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3, п.4
ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України,
колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 02
грудня 2013 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5
та Соколівської сільської ради
Кіровоградського району
Кіровоградської області про
зобов'язання вчинення дії відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: