АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1033/14 Справа № 409/6592/12 Головуючий у 1 й інстанції - Ковальова А.Б. Доповідач - Осіян О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Глущенко Н.Г., Кіктенко Л.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора про усунення під права на спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив усунути відповідача від права на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері - ОСОБА_4.

Їх мати потребувала лікування, догляду, та сторонньої допомоги у зв'язку із захворюванням. Вважає, що його брат - відповідач у справі, немає морального права та правової підстави для отримання спадщини, так як він умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцю. Відповідач був обізнаний, що мати потребує допомоги, про що вона неодноразово говорила йому особисто, і він, позивач, також просив надавати допомогу матері, а відповідач мав можливість надавати їх матері як моральну, так і матеріальну допомогу, і був зобов'язаний утримувати матір згідно з нормами Сімейного кодексу України, але ухилявся від свого обов'язку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 жовтня 2013 року позов задоволено.

Усунено ОСОБА_2 від права спадкування за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_4. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 107,3 гривень.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права та не врахування обставин у справі, а тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що сторони у справі: позивач ОСОБА_3, та ОСОБА_2, є дітьми ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На момент смерті за ОСОБА_4 на підставі нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 жовтня 2006 року, та на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 2008 року, було зареєстроване право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3, та на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_4

В зв'язку з реєстрацією на ім'я померлої зазначеного нерухомого майна, воно увійшло до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 На підставі домової книги (а.с. 32-33), та акту про проживання від 07 лютого 2013 року, складеного головою квартального комітету №2 ОСОБА_5 (а.с. 122), судом встановлено, що ОСОБА_4 після продажу квартири, розташованої АДРЕСА_1, 30 серпня 2007 року зареєструвалася в будинку, розташованому по АДРЕСА_3

В цьому ж будинку 07 квітня 2009 року зареєструвався і позивач ОСОБА_3 Судом встановлено, що фактично позивач разом із своєю дружиною ОСОБА_7, з якою на той час перебував у фактичних шлюбних відносинах, став постійно проживати в житловому будинку по вул. Володарського, 135, із жовтня 2006 року, а його мати ОСОБА_4 заселилися до будинку на постійне проживання у 2009 році, і проживала в ньому до своєї смерті.

При цьому відповідач ОСОБА_2 вже на момент продажу квартири по АДРЕСА_1, проживав та був зареєстрований в квартирі, розташованій в АДРЕСА_2, де він проживає та зареєстрований до теперішнього часу.

У 2008 році ОСОБА_4 захворіла. Факт погіршення її стану здоров'я саме в 2008 році підтверджується лікарськими епікризами із історії хвороби, виданими медичними установами, в яких зазначено, що ОСОБА_4 вважає себе хворою із 2008 року, коли на фоні загальної слабкості, дискомфорту та болі у правому підребер'ї, набряку ніг, звернулася за медичною допомогою за місцем проживання, і при обслідуванні в неї виявлений хронічний гепатит, асоційований з вірусом «С».

У 2009 році, в зв'язку із виявленням в неї зазначеного захворювання, ОСОБА_4 переїхала на постійне проживання в будинок по АДРЕСА_3 де проживали позивач та його цивільна дружина ОСОБА_7 ОСОБА_4 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України і отримувала пенсію за вислугою років, в розмірі 2329,47 грн., що підтверджується довідкою від 25 червня 2013 року № 3245 (а.с.165).

Після виходу на пенсію, 14 лютого 2002 року, вона працевлаштувалася до Дніпродзержинської міської дитячої лікарні на посаду сестри господині, де отримувала заробітну плату в середньому близько 1000 грн. щомісячно, що підтверджується довідками КЗ « Дитяча лікарня міста Дніпродзержинська» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 72, 75-76, 81).

Після встановлення ОСОБА_4 діагнозу захворювання: хронічний гепатит, асоційований з вірусом «С», їй було призначено відповідне лікування за місцем проживання. Але стан здоров'я ОСОБА_4 продовжував погіршуватися, вона скаржилася рідним та співробітникам на приступи болю, а у 2011 році зв'язку із значним погіршенням стану здоров'я виникла необхідність повного обслідування в Дніпропетровській обласній лікарні ім.. І.І. Мечнікова.

Як зазначено в довідці Дитячої лікарні м. Дніпродзержинська ( а.с. 75 -76) в період з 2008 року по жовтень 2011 року ОСОБА_4 перебувала на листках непрацездатності з 01 серпня 2008 року до 14 серпня 2008 року, з 02 листопада 2009 року по 06 листопада 2009 року, з 23 березня 2011 року по 28 березня 2011 року, з 08 липня 2011 року до 21 жовтня 2011 року. Звільнена з посади сестри господині 20 жовтня 2011 року за власним бажанням ( а.с. 83 - трудова книжка, а.с. 137, 138, 139, 140, 141, 142, 143 - табелі обліку робочого часу.

Досліджені медичні висновки дали суду підстави вважати, що ОСОБА_4 з 2008 року страждала на ряд захворювань, які поступово погіршували її стан здоров'я, не зважаючи на постійне лікування. Загострення цирозу печінки та інших тяжких супутніх хвороб призвели до тяжкого стану її здоров'я, і вона дійсно потребувала постійного медичного лікування, прийому у великій кількості медичних препаратів, відповідної дієти, постійного стороннього догляду, значної матеріальної допомоги для отримання належного медичного лікування, яке, з урахуванням її матеріального становища, ОСОБА_4 не могла забезпечити за рахунок тільки своєї зарплати та пенсії.

Суд посилався на повідомленням головного лікаря КУОЗ «ЦПМСП № 3» ОСОБА_9 ( а.с. 34), в я кому зазначено, що в липні 2011 року ОСОБА_4 поступила під нагляд дільничного лікаря терапевта , знаходилася на лікарняному з 08 липня по 16 вересня 2011 року, консультована гастроентеролог ОБ ім.. Мечнікова 08 вересня 2011 року, діагноз: цироз печінки асоційований з гепатитом «с», портальна гіпертензія ІІІ ст., печінкова недостатність ІІ-ІІІ ст., погано корегуємий асцит, неодноразово консультувалася гастроентерологом ОБ ім.. Мечнікова, хвора потребувала постійного лікування, оперативне втручання на даному етапі не було рекомендоване. 21 жовтня 2011 року ОСОБА_4 була встановлена І група інвалідності, і згідно висновків МСЕК вона потребувала стороннього догляду.

На підставі пояснень свідків суд зазначив, що постійну допомогу та догляд за ОСОБА_4 забезпечував її син - позивач ОСОБА_3, він придбавав для матері всі необхідні медичні препарати, постійно просив друзів, знайомих та сусідів доглядати за матір'ю у його відсутність, хвилювався за ОСОБА_4 , протягом всього періоду її хвороби влаштовував консультації з лікарями, навіть мав намір провести операцію матері з пересадки донорської печінки, що зазначила в судовому засіданні лікар ОСОБА_10 Він був повністю ознайомлений із станом здоров'я матері, прикладав зусилля для покращення її стану здоров'я, організації її життя.

Суд зазначив, що ОСОБА_4 з 2009 року по день смерті постійно потребувала матеріальної допомоги для придбання коштовних медичних препаратів, яку їй надавав позивач. З огляду на те, що таке забезпечення надавав тільки позивач, він повинний був заробляти кошти на не тільки на утримання своєї сім'ї, а й на лікування матері. І хоча, доводи позивача про придбання житлового будинку по АДРЕСА_3 та земельної ділянки по АДРЕСА_4, за його особисті кошти, але на ім'я матері ОСОБА_4, не мають правового значення під час вирішення цієї справи, суд, з огляду на майновий стан ОСОБА_4, вважав, що вона не мала достатніх грошових коштів для придбання коштовного нерухомого майна.

Тому суд критично оцінив пояснення відповідача, який наполягав на тому, що позивач, працюючи в Москві, не міг здійснювати догляд за хворою матір'ю. Судом встановив, що позивач, працюючи в Москві, регулярно перебував і в України, привозив кошти для лікування матері, пересилав їх родичам та знайомим, які у його відсутність піклувалися про матір, якій було потрібне належне коштовне медичне лікування, і єдиний, хто міг їй його забезпечити, був позивач, який повинний був багато працювати.

При цьому, позивач, не приховував від суду своє місце роботи, надав відповідні довідки, копію трудової книжки, свідоцтво про реєстрацію фізичної особи-підприємця, свідоцтво про сплату єдиного податку та інші документи ( а.с. 45-53). І навпаки, відповідач протягом всього розгляду справи так і не повідомив суд про своє місце роботи, про зайняття будь-якою діяльністю, розмір своїх доходів, із яких він, начебто, 200 грн. кожен день, витрачав на хвору мати.

Письмові заперечення відповідача суд вважав такими, що підтверджують той факт, що відповідач дійсно не цікавився станом здоров'я матері, її потребами в догляді та матеріальному забезпеченні, співчутті та підтримці. Він не приймав ніякої участі у долі матері, не боровся за її життя, не знав, які кошти витрачалися на її лікування, скільки разів вона перебувала лікарнях, які супутні тяжкі хвороби були в його матері, при тому, що йому було відомо про хворобу його матері, яка перебувала у безпорадному стані, і він є особою, яка була зобов'язана утримувати матір.

Все це дало суду підстави вважати, що ОСОБА_2 умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцю, при тому, що ОСОБА_4 дійсно потребувала такої допомоги, і відповідач, будучі обізнаний про стан здоров'я матері, мав можливість надавати таку допомогу, оскільки є працездатним і повинний був утримувати свою матір, яка потребувала допомоги.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_2, який був обізнаний в тому, що його мати ОСОБА_4 потребує допомоги, умисно ухилявся від надання такої допомоги, при тому, що вона реально потребувала цієї допомоги та піклування, і зверталася до відповідача за допомогою в зв'язку з наявністю в неї тяжкої хвороби та перебування у безпорадному стані, а відповідач мав можливість надати таку допомогу спадкодавцю. .

Посилаючись на вимоги п. 2 ч. 3, ч.5 ст. 1224 ЦК України, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Але із висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам у справі та вимогам законодавства, а значна частина проведених судом досліджень щодо спадкового майна, поведінки самого позивача не стосується предмету та підстав позову.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3, та ОСОБА_2, є дітьми ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На момент смерті за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 жовтня 2006 року, та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 2008 року, було зареєстроване право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3, та на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_4, які увійшли до складу спадщини. За свого життя ОСОБА_4 30 серпня 2007 року зареєструвалася в будинку, розташованому по АДРЕСА_3

ОСОБА_4 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України і отримувала пенсію за вислугою років, в розмірі 2329,47 грн., що підтверджується довідкою від 25 червня 2013 року № 3245 (т.1 а.с.165).

14 лютого 2002 року ОСОБА_4 працевлаштувалася до Дніпродзержинської міської дитячої лікарні на посаду сестри господині, де працювала до 20 жовтня 2011 року, що підтверджується довідками КЗ «Дитяча лікарня міста Дніпродзержинська» Дніпропетровської обласної ради (т.1 а.с. 72, 75-76, 81).

Згідно довідки МСЕК від 24 жовтня 2011 року ОСОБА_4 із 21 жовтня 2011 року встановлена перша група інвалідності за загальним захворюванням, а також встановлена потреба у сторонньому догляді (т.1 а.с.36).

Таким чином, об'єктивно підтверджено належними та достовірними доказами той факт, що ОСОБА_4 потребувала сторонньої допомоги лише із жовтня 2011 року.

Як слідує із пояснень самого позивача у жовтні-листопаді 2011 року він перебував за межами України, та приїхав додому лише після смерті матері, чим спростовуються його доводи про те, що лише він надавав допомогу матері саме в цей період часу. Але задовольняючи позов, суд зазначив, що позивач через інших осіб надавав таку допомогу, а відповідач не надавав.

Разом із тим, ці висновки суду спростовуються матеріалами справи, а також і сам позивач не заперечував той факт, що саме відповідач у листопаді 2011 року доправив матір у лікарню, знаходився із нею, та надавав їй допомогу, що підтверджено іншими доказами у справі, та не спростовано позивачем належними та достовірними доказами.

Тобто в період жовтня-листопада 2011 року, коли ОСОБА_4 потребувала допомоги та догляду, саме відповідач був присутній із нею, та допомагав їй під час перебування у лікарні. Ця обставина виключає факт ухилення відповідача від виконання ним обов'язку щодо надання допомоги матері.

Таким чином, факт ухилення відповідача від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця не доведений позивачем. Враховуючи поведінку відповідача, виконання ним свого обов'язку щодо здійснення догляду, допомоги та піклування за матір'ю, та необхідність цих дій для існування спадкодавця саме у жовтні-листопаді 2011 року, свідчить про виконання відповідачем встановленого законом обов'язку.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову, визначені у абзаці 2 частини третьої, частині п'ятій статті 1224 ЦК України, на які посилався позивач, що не суперечить і пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування".

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи, а також докази у справі, спростовують висновки місцевого суду, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для скасування судового рішення, передбачені ст. 309 ЦПК України, та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову про усунення відповідача від спадкування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 жовтня 2013 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора про усунення під права на спадкування за законом - відмовити.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: