АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/8834/13-ц
Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/96/К/14
Категорія № 27 ( І )
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді : Грищенко Н.М.,

суддів : Братіщевої Л.А., Турік В.П.,

при секретарі - Кузьміній Н.В.

за участю: представника позивача -
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» -
Подолінного Романа Георгійовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 13 листопада
2013 року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О
В И Л А :

У жовтні 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» ( надалі - ПАТ «Приват
Банк») звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог
позивач ПАТ «Приват Банк» зазначив, що
18 листопада 2006 року між Закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
договір про видачу кредиту в сумі 2418,90
грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12.00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення - 17.05.2008 року. Відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичними особами
(«Розстрочка») (Стандарт) складає між
ним і банком Договір. Проте,
заборгованість за кредитом
відповідачем не сплачувалась. Станом
на 25 вересня 2013 року заборгованість по
кредиту перед Банком складає 31122,66 грн ,
яку позивач і просить стягнути.

Заочним рішенням Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 13
листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог ПАТ « ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовлено.

В апеляційній
скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового про задоволення позовних вимог.

Зокрема, на його думку, суд дійшов
помилкового висновку щодо пропуску ним
строку позовної давності для звернення
до суду з даним позовом, не звернув
увагу на те, що кредитний договір було
укладено до набрання чинності змін
в ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»,
а клопотання про застосування
строків позовної давності
відповідачем не заявлено.

Перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах заявлених вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що
відповідно заяви позичальника від 18
листопада 2006 року між Закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
договір про видачу кредиту в сумі 2418,90
грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12.00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення 17.05.2008 року

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором,
станом на 25.09.2013 рок, утворилась
заборгованість у розмірі 31 122,66 грн., з
яких: заборгованість за кредитом - 0,00
грн.; заборгованість по відсоткам -
7184,65 грн.; заборгованість за комісіями -
851,52 грн.; пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань - 21128,27 грн.; штраф
(фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф
(процентна складова) - 1458,22 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції керувався
ст..ст.256,257 ЦК України та дійшов
висновку про те, що позивачем пропущено
строк позовної давності, клопотання
про його поновлення не заявляв, тому
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду з огляду на
наступне.

Згідно з п.23 ст.1 Закону України
«Про захист прав споживачів» кошти,
які надані кредитодавцем споживачеві
на придбання продукції, є споживчим
кредитом. Таким чином , ОСОБА_3 отримала
споживчій кредит.

За умовами договору споживчого
кредиту ОСОБА_3 зобов'язалася
повернути кредит та проценти за
користування ним щомісячними
платежами згідно з обумовленим в
договорі графіком . Останній такий
платіж вона повинна була здійснити 17
травня 2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.251, ч.1 ст.252 ЦК
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Такого договору між сторонами укладено
не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася, або
могла довідатися про порушення свого
права, або про особу, яка його
порушила.

Із матеріалів справи вбачається, що
укладений між сторонами договір №KRН4RХ
08550311 від 18 листопада 2006 року
передбачає строк дії з 18.11.2006 року по
17.05.2008 року (а.с. 4), позивач же до суду з
позовом звернувся лише 04 жовтня 2013
року, тобто після того як сплив
передбачений ст. 257 ЦК України строк
позовної давності.

Крім того, як роз'яснив Вищій
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
Постанові № 5 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
враховуючи положення пункту 7 частини 11
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

З огляду на вищезазначене доводи
апеляційної скарги про безпідставне
застосування судом строку позовної
давності є такими, що не ґрунтуються на
законі.

Посилання представника позивача
про те, що відповідно до Інформаційного
листа Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про окремі питання
застосування строків позовної
давності» від 16.01.2013 року № 10-70/0/4-13 суди
мають застосовувати наслідки спливу
строку позовної давності при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин, в тому числі, у спорах
щодо споживчого кредитування, тільки
якщо подається заява про застосування
позовної давності, застосування ж
строку позовної давності відповідно до
п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» здійснюється
виключно при стягненні боргу в
позасудовому порядку, не заслуговують
на увагу, оскільки відповідно до
вказаного роз'яснення позовна давність
за позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.
Зазначене роз'яснення стосується і
позасудового порядку вирішення спорів,
і в разі звернення з відповідним
позовом до суду.

Вищевказаний п. 31 постанови також не
містить роз'яснення, що застосування
строку позовної давності відповідно до
п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» стосується і
здійснюється виключно при стягненні
боргу в позасудовому порядку.

Посилання ПАТ КБ «Приватбанк» в
апеляційній скарзі на те, що укладаючи
договір сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності по кредитному
договору до 5 років не можуть бути
взяті до уваги, оскільки матеріали
справи не містять доказів в розумінні
ст.ст.57,58 ЦПК України, які б містили
інформацію, що з відповідачем було
укладено договір про збільшення
позовної давності у письмові формі.
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам, які додані позивачем,
не містять відомостей ( підпису)
відповідача про обізнаність із
даними умовами.

Факт підписання відповідачем заяви
позичальника №KRН4RХ 08550311 від 18
листопада 2006 року, де зазначено, що
відповідач ознайомилась та згодна із
умовами надання споживчого кредиту
фізичним
особам(«Розстрочка»)(Стандарт), які
були надані їй у письмовій формі, не
свідчить про те, що вона у
передбаченому законом порядку
підписала умови надання споживчого
кредиту фізичним
особам(«Розстрочка»)(Стандарт), які
містять умови про збільшення
позовної давності.

Крім того, як убачається з розрахунку
заборгованості наданого позивачем,
станом на 18 травня 2010 рік відповідач
ОСОБА_3 заборгованості за кредитом не
мала ( а.с.3).

Враховуючи вищевикладене,
висновки суду про відмову ПАТ КБ
«Приватбанк» в задоволенні позову
ґрунтуються на матеріалах справи та
діючому законодавстві, що регулює
встановлені правовідносини, доводи
апеляційної скарги висновки суду не
спростовують, підстав для скасування
судового рішення не встановлено.

За таких обставин
колегія суддів вважає, що рішення суду
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 13 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: