АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9198/14 Справа № 205/6259/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про розірвання, припинення договору довічного утримання, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила про розірвання, припинення договору довічного утримання, визнання права власності.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона є учасником війни, інвалідом першої групи.

25 червня 2001 року між нею та ОСОБА_8 було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого вона передала у власність ОСОБА_8 належну на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_8 зобовязалася довічно повністю її утримувати, постачати їжу, одяг, надавати необхідну допомогу і зберігати в її безкоштовному довічному користуванні відчужувану квартиру в загальному користуванні з позивачкою, у сумі матеріального забезпечення в розмірі 250,00 грн. на місяць.

03 травня 2013 року ОСОБА_8 померла. Спадкоємцем померлої є ОСОБА_6, який в повному обсязі не виконує визначені умовами договору обовязки та не зможе їх виконувати в майбутньому.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про розірвання, припинення договору довічного утримання, визнання права власності задоволено частково.

Договір довічного утримання між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 25 червня 2001 року, за реєстровим №2-1943, - розірвано.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_2.

Поновлено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процессуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задовольні позовних вимог відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом І групи, являється пенсіонером, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4,6,7,10).

25 червня 2001 року між нею та ОСОБА_8 було укладено договір довічного утримання. Відповідно до умов даного договору позивачка передала у власність ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_3, взамін чого ОСОБА_8 зобовязалась довічно повністю утримувати ОСОБА_7, постачати їжею, одежею, доглядом, необхідною допомогою і зберігаючи в її безкоштовному довічному користуванні відчужувану квартиру в загальному користуванні із нею. Сторони визначили вартість матеріального забезпечення в сумі 250,00 грн. в місяць (а.с.8,27-28,31).

У відповідності до ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

03 травня 2013 року ОСОБА_8 померла (а.с.9). Спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 є її чоловік ОСОБА_6 (а.с.53,54).

За змістом ст. 757 ЦК України, обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття майна, що було передане відчужувачем, право власності на це майно може перейти до спадкоємця за законом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_6 у повній мірі визначені умовами договору довічного утримання обовязки не виконував. Не утримував її, не забезпечував їжею, одягом, доглядом, необхідною допомогою.

Відповідно до п.1 чт.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

У відповідності до ч.1 ст.756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Зясувавши в достатньому повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: