Справа № 127/7292/13-ц Провадження №
22-ц/772/183/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Вохмінова О. С.Категорія:
27Доповідач: Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2014 року м. ВінницяКолегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Скай Кепітал» про
визнання недійсним договору
факторингу, -

встановила:

В березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Фідобанк», ТОВ
«Скай Кепітал» про визнання недійсним
договору факторингу, мотивуючи свої
вимоги тим, що під час розгляду справи
за позовом ПУАТ «СЕБ банк»,
правонаступником якого є ППУАТ
«Фідобанк» про дострокове стягнення з
нього кредитної заборгованості, стало
відомо, що між відповідачами у даній
справі 28 серпня 2012 року був укладений
договір факторингу №7. Згідно умов
даного договору його зобов'язання
перед банком, відступлено
факторинговій компанії ТОВ «Скай
Кепітал».

Вважає укладений договір факторингу
недійсним, оскільки він суперечить
Цивільному Кодексу, так як
відступлення права вимоги за
договорами з фізичними особами законом
не передбачене, а тому з урахуванням
уточнення позовних вимог просив
визнати недійсним договір факторингу
від 28.08.2012 року.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 жовтня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин справи
та порушення норм матеріального права
просив рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Особи, які беруть участь у справі,
повідомлені в установленому порядку
про дату, час і місце судового
засідання, до суду не з'явилися, що
відповідно до ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає апеляційному розглядові
справи.

Заява представника позивача ОСОБА_3 про
відкладення судового засідання у
зв'язку із захворюванням до
задоволення не підлягає, так як виписка
з медичної картки не містить висновків
про неможливість його брати участь в
судових засіданнях.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляції та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 204 ЦК України встановлена
презумпція правомірності правочину,
відповідно до якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 7 Постанови від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із застосування
наслідків недійсності, передбачених
законом.

Відповідно до статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочину, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Судом першої інстанції встановлено, що
02 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «СЕБ
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Фідобанк», був укладений кредитний
договір №1661, відповідно до умов якого
позичальнику надано кредит на суму 225600
доларів США на строк до 02.07.2013 року з
плаваючою відсотковою ставкою.

Через невиконання ОСОБА_2 своїх
зобов'язань по даному договору
утворилась заборгованість, в зв'язку з
чим 02 квітня 2012 року банк звернувся в
суд з позовом до боржника ОСОБА_2 про
стягнення кредитної заборгованості.

28 серпня 2012 року між ПАТ «Фідобанк» та
ТОВ «Скай Кепітал» був укладений
договір факторингу №7.

Згідно з умовами договору ТОВ «Скай
Кепітал» набуло права вимоги до
боржників банку. Банк зобов'язувався
передати факторові, а фактор прийняти
права вимоги та в їх оплату надати в
розпорядження банку грошові кошти за
плату та на умовах, визначених цим же
договором (п.1.1).

На виконання правочину ПАТ «Фідобанк»
за актом приймання-передачі від 28
серпня 2012 року передав ТОВ «Скай
Кепітал» права грошової вимоги до
боржників за кредитними договорами, а
ТОВ «Скай Кепітал», в свою чергу,
прийняло відступлені права і за
платіжним дорученням від 28 серпня 2012
року № 77 перерахувало банку грошові
кошти в рахунок їх оплати (а.с.43,44).

Отже сторони виконали умови договору
факторингу № 7 від 28 серпня 2012 року.

За договором факторингу (фінансування
під відступлення права грошової
вимоги) одна сторона (фактор) передає
або зобов'язується передати грошові
кошти в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Клієнт може відступити факторові свою
грошову вимогу до боржника з метою
забезпечення виконання зобов'язань
клієнта перед фактором (частини 1, 2
статті 1077 ЦК України) .

Частиною 1 статті 1078 ЦК України
передбачено, що предметом договору
факторингу може бути право грошової
вимоги, строк платежу за якою настав
(наявна вимога), а також право вимоги,
яке виникне в майбутньому (майбутня
вимога).

Відповідно до статті 1079 ЦК України
сторонами у договорі факторингу є
фактор і клієнт. Клієнтом у договорі
факторингу може бути фізична або
юридична особа, яка є суб'єктом
підприємницької діяльності. Фактором
може бути банк або інша фінансова
установа, яка відповідно до закону має
право здійснювати факторингові
операції.

Дійсність договору факторингу
визначається статтею 1080 ЦК України
відповідно до якої договір факторингу
є дійсним незалежно від наявності
домовленості між клієнтом та боржником
про заборону відступлення права
грошової вимоги або його обмеження.

Боржник зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж (частина 1 статті 1082
ЦК України).

На виконання вимог вказаної норми
закону, а також умов договору
факторингу (п.3.5) листом № 179 від 10
вересня 2012 року ПАТ «Фідобанк»
повідомив ОСОБА_2 про відступлення
свого права грошової вимоги до нього за
укладеним 02 липня 2008 року кредитним
договором (а.с.45).

Таке ж повідомлення було направлене
позивачеві ТОВ «Скай Кепітал» 21.02.2013
року, у якому роз'яснено про
необхідність здійснення оплати всіх
платежів за кредитним договором №1616 на
користь ТОВ «Скай Кепітал» (а.с.73).

Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Частиною 1 статті 517 ЦК України
передбачено, що первісний кредитор у
зобов'язанні повинен передати новому
кредиторові документи, які засвідчують
права, що передаються, та інформацію,
яка є важливою для їх здійснення.

За змістом статті 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Оскільки правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси, то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції встановивши, що
оспорюваний договір факторингу не
суперечить нормам Цивільного Кодексу
та іншим актам цивільного
законодавства, прийшов до правильного
висновку про відсутність порушення
даним договором прав позивача ОСОБА_2

Згідно з статтею 57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для справи

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Обов'язок по доведенню підстави позову
покладається саме на позивача, однак,
всупереч цим вимогам позивачем не
доведено обставин, на які він посилався
як на підставу своїх вимог, а його
твердження щодо недійсності договору
факторингу не заслуговують на увагу.

Статтею 1079 ЦК України встановлені
вимоги щодо сторін у договорі
факторингу, згідно з ч. 2-3 якої клієнтом
у договорі факторингу може бути
фізична або юридична особа, яка є
суб'єктом підприємницької діяльності.
Фактором може бути банк або інша
фінансова установа, яка відповідно до
закону має право здійснювати
факторингові операції.

Водночас законом не обмежено
суб'єктний склад боржників, право
грошової вимоги до яких може
передаватися за договором факторингу.

Таким чином, суд першої інстанції повно
і всебічно встановив обставини справи,
правильно їх оцінив і дійшов до
законного і обґрунтованого висновку
про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Отже колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не є істотними і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подання касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя
апеляційного суду /підпис/ Міхасішин
І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б.
Стадник І.М.