Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Неганової Н. В. ,

при секретарях - Онопченко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» про стягнення суми,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
вищевказаним позовом, який під час
розгляду справи уточнила, посилаючись
на те, що заочним рішенням Центрального
районного суду м. Сімферополя
Автономної республіки Крим від 24.01.2012
року був задоволений її позов про
стягнення з СТзДВ «Гарантія»
страхового відшкодування в розмірі 102
000 гривень, пені в розмірі 7 905 гривень,
трьох відсотків річних в розмірі 1 530
гривень, моральної шкоди 5 000 гривень у
зв»язку з смертю в ДТП ІНФОРМАЦІЯ_1 її
чоловіка ОСОБА_2 20.06.2012 року Апеляційним
судом АРК було змінено рішення
Центрального районного суду м.
Сімферополя від 24.01.2012 року , а саме
зменшено суму страхового
відшкодування до 51 000 гривень,
моральної шкоди - до 2 250 гривень, а в
решті - залишено без змін. Отримавши
рішення, позивачка звернулась до
відповідача з заявою про добровільне
їх виконання. Однак, відповідачем
виплати проведені не були, тому
позивачка вважає, що має право на
отримання пені за період з 01.02.2012 року
по 25.12.2013 року, трьох відсотків річних
за період з 01.02.2012 року по 01.12.2013 року, а
також інфляційних втрат за період з
01.02.2011 року по 01.12.2013 року. Позивачка
просить стягнути з відповідача пеню в
сумі 14 049 гривень, три відсотки річних в
сумі 2 805 гривень, інфляційні втрати в
сумі 1 688 гривень 82 копійки, а всього 18 542
гривні 82 копійки.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала в редакції від 12.12.2013 року,
просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на те, що за Законом
України «Про індексацію грошових
доходів населення» не підлягають
індексації грошові доходи, які не мають
разового характеру, а також на те, що
страховою компанією в повному обсязі
виконано обов»язок щодо сплати на
користь позивачки зазначених у рішенні
сум.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Як встановлено судом, 03.03.2010 року між
Страховим товариством з додатковою
відповідальністю «Гарантія» та
Сімферопольським УВО «Кримпласт» УТОС
було укладено договір обов»язкового
особистого страхування від нещасних
випадків на транспорті №05 18 0001-2025,
застрахованою особою за яким
зазначений ОСОБА_2 (а.с. 46).

В результаті нещасного випадку,
пов»язаного з виробництвом, ОСОБА_2
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.47 - копія
свідоцтва про смерть, а.с.48-50 - копія
акту про нещасний випадок).

ОСОБА_1, яка була дружиною померлого, і
відповідно спадкоємицею, звернулась до
Центрального районного суду м.
Сімферополя АРК з позовом про
стягнення страхового відшкодування.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Сімферополя
Автономної республіки Крим від 24.01.2012
року (а.с. 94-98) був задоволений позов
ОСОБА_1 про стягнення зі Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія»
страхового відшкодування в розмірі 102
000 гривень, пені в розмірі 7 905 гривень,
трьох відсотків річних в розмірі 1 530
гривень, моральної шкоди 5 000 гривень.

20.06.2012 року рішенням Апеляційного суду
Автономної республіки Крим було
змінено рішення Центрального
районного суду м. Сімферополя від 24.01.2012
року, а саме зменшено суму страхового
відшкодування до 51 000 гривень,
моральної шкоди - до 2 250 гривень, а в
решті - залишено без змін (а.с. 42-43).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 15.10.2012 року заочне рішення
Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної республіки
Крим від 24.01.2012 року та рішення
Апеляційного суду Автономної
республіки Крим від 20.06.2012 року
залишені без змін (а.с.44-45).

Як пояснила ОСОБА_1 в судовому
засіданні, і що не заперечував
представник відповідача, позивачка
після постановлення рішення
апеляційною інстанцією зверталась до
страхової компанії з вимогою щодо
виплати їй грошових коштів на підставі
прийнятих рішень. Це підтверджується
також копією її заяви (а.с.80, 81 - копія
заяви та квитанція про її
відправлення). Однак, грошові кошти їй
виплачені не були. При цьому
представник відповідача пояснив, що
страхова компанія сплачує грошові
кошти після подачі виконавчого листа
до державної виконавчої служби.

Позивачкою до державної виконавчої
служби були подані виконавчі листи від
27.02.2012 року спочатку про стягнення
грошових коштів відповідно до рішення
Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної республіки
Крим від 24.01.2012 року, а після ухвалення
20.06.2012 року Апеляційним судом
Автономної республіки Крим рішення -
виконавчі листи про стягнення грошових
коштів у сумах, визначених рішенням
апеляційної інстанції.

23.12.2013 року СТзДВ «Гарантія»
перераховано до ВДВС Подільського РУЮ
в м. Києві згідно з виконавчим листом на
користь ОСОБА_1 60 435 гривень за
платіжним дорученням №19844 (а.с.102) та 2 550
гривень за платіжним дорученням № 19843
(а.с.103).

Відповідно до п. 21.2 договору
обов»язкового особистого страхування
від нещасних випадків на транспорті №05
18 0001-2025 від 03.03.2010 року, страховик несе
майнову відповідальність за
несвоєчасну виплату страхової суми
шляхом сплати пені в розмірі 0,1 % суми,
що належить до виплати, за кожен день
затримки, але не вище подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня.

Позивачка просить стягнути з
відповідача пеню за невиплату
страхового відшкодування в сумі 51 000
гривень за період з 01.02.2012 року по 25.12.2013
року в розмірі 14 049 гривень.

Суд вважає, що пеня має нараховуватися
по 22.12.2013 року включно, оскільки 23.12.2013
року сума страхового відшкодування
була перерахована відповідачем до ВДВС
Подільського РУЮ в м. Києві для виплати
позивачці.

Пеня з розрахунку 0,1 % суми, що належить
до виплати, за кожен день затримки, за
період з 01.02.2012 року по 22.12.2013 року
становить 35 241 гривню ( 51 000 грн. х 0,1% х 691
день = 35 241 грн.).

Пеня з розрахунку подвійної облікової
ставки НБУ України, що діяла в період,
за який сплачується пеня, становить 14 078
гривень 09 копійок (51 000 грн. х 15,5 % : 365
днів х 51 день = 1 104,53 грн.; 51 000 грн. х 15 % : 365
днів х 444 дні = 9 305,75 грн.;

51 000 грн. х 14 % : 365 днів х 64 дні = 1 251,95 грн.;
51 000 грн. х 13 % : 365 днів х 133 дні = 2 415,86 грн.;
1 104,53 грн. + 9 305,75 грн. + 1 251,95 грн. + 2 415,86
грн. = 14 078,09 грн.).

Отже, оскільки за умовами договору
обов»язкового особистого страхування
від нещасних випадків на транспорті №05
18 0001-2025 від 03.03.2010 року розмір пені не
може бути вище подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, суд вважає, що
стягненню з відповідача підлягає сума
пені в розмір 14 078 гривень 09 копійок.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки зобов»язання виплатити
страхове відшкодування є грошовим,
вимоги позивачки про стягнення трьох
відсотків річних та інфляційних втрат
є законними.

Позивачка просить стягнути три
відсотки річних в розмірі 2 805 гривень
за період з 01.02.2012 по 01.12.2013 року у
зв»язку з невиконанням зобов»язання
щодо виплати страхового відшкодування
в розмірі 51 000 гривень.

Три відсотки річних за вказаний період
становлять 2 808 гривень 49 копійок (51 000
грн. х 3 % : 365 днів х 670 днів = 2 808,49 грн.).

Отже, з відповідача підлягають
стягненню три відсотки річних в
розмірі 2 808 гривень 49 копійок.

Позивачка просить стягнути інфляційні
втрати в сумі 1 688 гривень 82 копійки за
період з 01.02.2011 по 01.12.2013 року у зв»язку з
невиконанням зобов»язання щодо
виплати страхового відшкодування в
розмірі 51 000 гривень. При цьому
позивачка посилається на те, що
інфляційні втрати вона просить
стягнути за період з дня отримання
відмови у виплаті страхового
відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у
виплаті страхового відшкодування
листом від 20.01.2011 року за №78 (а.с.56).

Отже, інфляційні втрати за період з
01.02.2011 по 01.12.2013 року становлять 1679
гривні 43 копійки (51 000 грн. х 103,5 % /за 2011
рік/ х 99,8 % /за 2012 рік/ х 100 % /за 2013 рік/ - 51
000 грн. = 1 679,43 грн.)

Загальна сума, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивачки,
становить 18 566 гривень 01 копійка (14 078,09
грн. + 2 808,49 грн. + 1 679,43 грн. = 18 566,01 грн.).

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позов в судовому засіданні доведений, а
тому підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст. 625, 979, 990,
992, 999 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 88,
209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути зі Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» () на користь
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1) суму в
розмірі 18 566 гривень 01 копійку
(вісімнадцять тисяч п»ятсот шістдесят
шість гривень одну копійку).

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя Н. В. Неганова