Справа № 127/8910/13-ц Провадження №
22-ц/772/104/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Кашпрук Г. М.Категорія: 27
Доповідач: Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати
з цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючої Шемети Т.М.

Суддів: Сопруна В.В., Марчук В.С.

при секретарі: Сніжко О.А.

за участю: представника позивача Рой
В.Л., відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому засіданні в м.
Вінниці цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 06 червня 2013 року

по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк" до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстрації, -

в с т а н о
в и л а :

В липні 2012 року ПАТ КБ "Приватбанк"
звернувся до суду з вищевказаним
позовом, та, уточнивши позовні вимоги
(а.с. 69 - 75, т.1), ставив вимогу: в рахунок
заборгованості за кредитним договором
№VІV7GА02531431 від 14.06.2007 року в розмірі 109
343, 78 доларів США звернути стягнення на
квартиру, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки та виселити
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 зі зняттям з
реєстраційного обліку.

Позов обґрунтовував тим, що 14.06.2007 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, відповідно
до якого останній отримав кошти у
розмірі 55 020,00 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 11,04% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 12.06.2017 року.
Відповідно до умов договору, погашення
заборгованості повинно здійснюватися
щомісячно.

В забезпечення виконання зобов'язань
за даним кредитним договором між
позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки,
згідно до якого вони надали в іпотеку
нерухоме майно, а саме: квартиру
загальною площею 63,6 кв. м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, та яка
належить іпотекодавцям на праві
власності на підставі договору
дарування. Ціна предмета іпотеки
становить 318 150,00 грн..

Свої зобов'язання позичальник належним
чином не виконував, через що виникла
заборгованість, яка станом на 10.05.2012
року становить: 104 107,13 доларів США та
складається з: заборгованості за
кредитом - 47 391,12 доларів США;
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом - 27 068,70 доларів
США; заборгованості по комісії за
користування кредитом - 3 494, 52 доларів
США; пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 26 152,79 доларів
США.

В зв'язку з невиконанням позичальником
своїх зобов'язань щодо сплати кредиту,
на підставі ст. 1054 та ч. 2 ст. 1054
Цивільного кодексу України позивач
вирішив скористатись правом
достроково вимагати повернення суми
кредиту за рахунок іпотечного майна,
тому і звернувся до суду з даним
позовом.

Повторним заочним рішенням
Вінницького міського суду Вінницької
області від 06 червня 2013 року позов
задоволено частково, ухвалено:

- звернути стягнення на предмет іпотеки
згідно договору іпотеки від 14.06.2007 року,
а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 63,6 кв. м., яка належить на праві
спільної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4,
шляхом реалізації предмета іпотеки ПАТ
КБ «Приватбанк» з укладанням від імені
відповідачів договору купівлі-продажу
з іншою особою-покупцем, отримання
дублікатів правовстановлюючих
документів на дану квартиру у
відповідних установах, підприємствах
та організаціях з можливістю
здійснення всіх необхідних дій для
продажу предмету іпотеки за рахунок
чого задовольнити вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» за кредитним договором
№VІV7GА02531431 від 14.06.2007 року в розмірі 104
107, 13 доларів США, з яких: 47 391,12 доларів
США - заборгованість за кредитом, 27 068,70
доларів США - заборгованість по
відсоткам користування кредитом, 3 494, 52
доларів США - заборгованість по комісії
за користування кредитом, 26 152,79 доларів
США - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором;

- виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1, без
надання іншого приміщення.

В задоволенні решти позовних вимог
(щодо зняття з реєстраційного обліку)
відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням суду в
частині виселення, 27.11.2013 року ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу на повторне
заочне рішення суду, у якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, просив
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині виселення
відповідачів з квартири без надання
іншого житла та ухвалити нове рішення
про відмову в позові в частині
виселення. Доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що при розгляді справи
судом першої інстанції не було
враховано, що на момент укладення
договору з банком 14.06.2007 року, в
квартирі, яка є предметом іпотеки,
проживали малолітні діти: ОСОБА_6 1992
року народження та ОСОБА_5 1990 року
народження. Також, судом не взято до
уваги те, що дана квартира придбана не
за кредитні кошти, а вже була у
власності, тому відсутні підстави для
виселення їх з квартири без надання
іншого постійного житлового
приміщення.

У судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу
підтримав з викладених у ній підстав.
Представник позивача Рой В.Л. проти
задоволення апеляційної скарги
заперечив, зазначивши, що відповідач
ОСОБА_3 досі має заборгованість за
кредитом, питання надання іншого житла
при виселенні має вирішуватись
відповідними органами місцевого
самоврядування та не має стосунку до
даної справи, діти були зареєстровані в
квартирі з 2012 року, тобто на момент
укладення договору іпотеки вони там не
були зареєстровані.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове

-2-

засідання, дослідивши матеріали
цивільної справи, прийшла до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути закон ним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності, тощо), що мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не в
повній мірі відповідає цим вимогам.

Так, частково задовольняючи позовні
вимоги, суд встановив, що 14.06.2007 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № VІV7GА02531431
(а.с.4-16 том-1), згідно якого ОСОБА_3
отримав кошти у сумі 55 020,00 доларів США
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11,04% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 12.06.2017
року. В забезпечення виконання
зобов'язань за даним кредитним
договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_4, ОСОБА_3 було укладено договір
іпотеки (а.с. 17-20 том-1), відповідно до
умов якого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передали в
іпотеку позивачеві квартиру АДРЕСА_1.
Дана квартира належить їм на праві
власності на підставі договору
дарування. Ціна предмета іпотеки
становить 318 150,00 грн.. Свої зобов'язання
позичальник належним чином не
виконував, в результаті чого виникла
заборгованість та позивач скористався
своїм правом вимагати дострокового
повернення кредитних коштів та
визначив станом на 10.05.2012 року суму, яка
підлягає до сплати, в розмірі 104 107,13
доларів США, а саме: заборгованість за
кредитом - 47 391,12 доларів США ( в т.ч.
прострочене тіло кредиту 13 715, 38
доларів США); заборгованість по
відсоткам за користування кредитом - 27
068,70 доларів США (в тому числі
прострочені відсотки 26 773, 98 доларів
США); заборгованість по комісії за
користування кредитом - 3 494, 52 доларів
США; пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 26 152,79 доларів
США.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при вирішенні даної справи слід
розглянути питання про надання
відповідачам іншого житла та про
неврахування судом того, що на час
укладення іпотечного договору в
квартирі проживали неповнолітні діти,
не ґрунтуються на нормах закону,
оскільки такого обов'язку як надання
іншого житлового приміщення в випадку
звернення стягнення на предмет іпотеки
діючим законодавством не передбачено,
а згідно довідки про склад сім'ї (а.с. 65,
т. 1) діти були зареєстровані в
іпотечному майні 04.07.2012 року.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування рішення. В розглядуваній
справі має місце саме такий випадок,
оскільки суд невірно застосував норми
закону України «Про іпотеку», які
регулюють порядок звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення з
іпотечного майна, а саме:

Приписами статті 38 Закону України «Про
іпотеку» передбачено право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі-покупцеві,
порядок та процедура такого продажу.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної часткової власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на підставі договору дарування
від 17.10.2003 року, зареєстрованого в БТІ
09.07. 2004 року за № 1508/26620. Іпотечним
договором від 14.06.2007 року в п. 33.4
визначено узгоджену сторонами
конкретну вартість предмета іпотеки в
національній валюті 318 150 гривень
(а.с.20, т.1). В судовому засіданні
представник іпотекодержателя просив
визначити початкову вартість предмета
іпотеки, визначену на момент продажу
незалежним експертом-оцінювачем.
Проте суд першої, задовольняючи
позовні вимоги про звернення стягнення
на предмет іпотеки, в повній мірі не
врахував положення ч. 1 ст. 39 Закону
України «Про іпотеку», умови договору
іпотеки щодо визначення вартості
предмета іпотеки, позицію сторін та не
зазначив у резолютивній частині
рішення вимоги, передбачені вказаним
Законом (початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
та ін.). не зазначено також в
резолютивній частині рішення суду кому
належить предмет іпотеки та на якій
правовій підставі. Згідно договору

Визначаючи розмір сум, які підлягають
задоволенню за рахунок предмета
іпотеки, суд першої інстанції не
врахував, що згідно наданого позивачем
розрахунку розмір пені визначено за
період з квітня 2008 року по 10 травня 2012
року включно( а.с.24-25, т1), тобто більш як
за один рік, встановлений ч.2 ст. 258 ЦК
України, а також те, що розмір пені,
всупереч п.4.1. Договору кредиту (а.с.14,
т.1), визначено в доларах США, тоді як
сплата пені повинна здійснюватися в
гривні. Тому апеляційний суд враховує
те, що згідно наданого розрахунку пеня
за один рік (з 10.05.2011 року по 10.05.2012 року)
становить 14 003, 97 долари США, що
еквівалентно станом на день ухвалення
рішення 11 933 грн. 41 коп. (курс долара до
гривні станом на 20.01.2014 року становить 1
долар США = 7,9930 грн.).

Таким чином, вимога про звернення
стягнення на предмет іпотеки підлягає
до задоволення, однак з зазначенням в
резолютивній частині всіх вимог,
передбачених законом України «Про
іпотеку».

Окрім того, невірним є висновок суду
про виселення мешканців з іпотечного
майна, з огляду на наступне:

згідно ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку», звернення стягнення на
передану в іпотеку квартиру є
підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

При розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке:

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст.
39-40 Закону України «Про іпотеку»,
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Однак, суд першої інстанції зазначених
норм закону не врахував. В матеріалах
справи наявний лист (без підпису) про
попередження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
звільнення квартири (а.с.34а, т.1), докази
про його вручення цим відповідачам
відсутні. Наявний реєстр відправки
рекомендованої кореспонденції (а.с.91,
т.1) та квитанція про відправку
рекомендованого листа (а.с.92, т.1) не
свідчать про повідомлення
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
оскільки докази про його вручення
відсутні, а рекомендовані листи, як то
передбачено Правилами надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою

-3-

Кабінету Міністрів України від 5
березня 2009 р. № 270, вручаються
одержувачу під розписку. Окрім того, як
вбачається з довідки форми 3 , виданої
КП ЖЕК № 12 9а.с.65),в квартирі, яка є
предметом іпотеки, проживають
відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
процедура попередження щодо яких
застосована не була.

Оскільки на час ухвалення рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відсутні виконання
імперативно-диспозитивних приписів,
встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК, щодо
примусового виселення за рішенням суду
мешканців із житлового будинку або
житлового приміщення, на які
здійснюється звернення як на предмет
іпотеки, то такі позовні вимоги на цій
стадії не можуть бути задоволені,
оскільки на цей момент відсутні
порушення, невизнання або оспорювання
прав та свобод іпотекодержателя або
нового власника щодо звільнення таких
житлових приміщень їх мешканцями в
розумінні вимог ст. 3 ЦПК щодо права
особи для звернення до суду за
захистом.

Таким чином, недотримання
вищезазначеної процедури є підставою
для відмови в позові про виселення
мешканців житлового приміщення, що є
предметом іпотеки, і на яке звертається
стягнення.

Отже, рішення суду першої інстанції в
частині стягнення звернення на предмет
іпотеки та в частині виселення
відповідачів слід скасувати як таке, що
постановлене з порушенням норм
матеріального права, в решті рішення
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Вінницького міського
суду м. Вінниці від 06 червня 2013 року
скасувати в частині задоволення
позовних вимог скасувати та в цій
частині ухвалити нове:

Позов задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки
згідно договору іпотеки від 14.06.2007 року,
а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 63,6 кв. м., на праві спільної
часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на підставі договору дарування від
17.10.2003 року, зареєстрованого в бюро
технічної інвентаризації 09.07.2004 року за
№ 1508/26620, шляхом реалізації предмета
іпотеки публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк» з укладанням від імені
відповідачів договору купівлі-продажу
з іншою особою-покупцем, отримання
дублікатів правовстановлюючих
документів на дану квартиру у
відповідних установах, підприємствах
та організаціях з можливістю
здійснення всіх необхідних дій для
продажу предмету іпотеки з початковою
ціною реалізації предмета іпотеки,
визначеною незалежним
експертом-оцінювачем на стадії
виконання рішення суду, але не менше 318
150 (триста вісімнадцять тисяч сто
п'ятдесят) гривень, за рахунок чого
задовольнити вимоги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» з за кредитним
договором №VІV7GА02531431 укладеним між
ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» 14.06.2007
року, в розмірі 91 958, 27 (дев'яносто одна
тисяча дев'ятсот п'ятдесят вісім )
доларів 27 центів США, що еквівалентно 735
022 (сімсот тридцять п'ять тисяч
двадцять дві ) гривні 45 коп., з яких : 47 391
(сорок сім тисяч триста дев'яносто один)
долар 12 центів США (що еквівалентно 378
797 грн. 22 коп.) - тіло кредиту, 27 068
(двадцять сім тисяч шістдесят вісім)
доларів 70 центів США ( що еквівалентно
216 360 грн. 12 коп.) - відсотки за
користування кредитом, 3 494 (три тисячі
чотириста дев'яносто чотири) долари 52
центи США (що еквівалентно 27 931 грн. 70
коп. )- заборгованість по комісії за
користування кредитом, 14003
(чотирнадцять тисяч три) долари 93 цента
США (що еквівалентно 119 933 грн. 41 коп.)-
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

Відмовити в задоволенні позову в
частині виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 з квартири
АДРЕСА_1, без надання іншого приміщення.

В решті заочне рішення Вінницького
міського суду м. Вінниці від 06 червня
2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча:
Т. М. Шемета

Судді:
В.С. Марчук

В.В.Сопрун