Дата документу 17.09.2014 Справа № 554/9482/14-ц
Провадження № 2/554/2916/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

при секретарі - Роєнко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 720,00 грн. та моральну шкоду, спричинену неповерненням грошової позики в розмірі 780,00 грн.

На підтвердження своїх вимог позивач вказував, що він під розписку позичив відповідачу кошти на загальну суму 720,00 грн. з кінцевим терміном повернення - не пізніше кінця 2013 року, що підтверджується відповідною розпискою, копія якої надається. Однак зі спливом вказаного у розписці строку відповідачем борг повернуто не було. Позивач також зазначав, що вказаними діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, яка виразилась у моральних стражданнях, і яка полягає у тому, що він перестав вважати всіх своїх знайомих порядними людьми. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в сумі 780,00 грн. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв та жодних заяв на адресу суду не надсилав.

Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 22.02.2014 року відповідач ОСОБА_2, як Позичальник, отримав у позивача ОСОБА_1, як Позикодавця, грошову позику на загальну суму 720,00 грн. з визначеним строком її повернення - до кінця 2013 року, про що в матеріалах справи мається відповідна розписка (а.с. 2).

Судом встановлено, що письмового договору позики між сторонами не укладалось.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1047 цього ж кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В даному випадку, на підтвердження укладення договору позики позивачем надана розписка, яка написана та підписана власноручно Позичальником.

Кошти були передані відповідачу в момент підписання розписки.

Відповідно до п. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Одностороння відмові від виконання зобов'язання, в силу положень ст. 525 ЦК України, не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно з правилами ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень п. п. 3. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на вищевикладене підстав для стягнення моральної шкоди суд не вбачає, проявів спричинення відповідачем моральної шкоди позивачем не доведено.

Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

В даному випадку, позивач має встановлену інвалідність другої групи, згідно з довідки МСЕК серії № 7-66 КА № 0196775, що є підставою звільнення від сплати судового збору при подачі позову в силу положень Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 524, 525, 533, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, ЦК України, ст. ст. 10, 14, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 224 - 228, 233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 720 грн. 00 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяМ. О. Материнко