Справа № 375/1661/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014 року
Таращанський районний суд Київської
області в складі:

головуючого: Бабоїд О.М.,

за участю секретаря: Різник Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Тараща цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
приватний нотаріус Рокитнянського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
правочину недійсним, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з даним
позовом.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали в повному
обсязі. Представник позивачки суду
пояснила, що 17 квітня 2006 року приватним
нотаріусом Рокитнянського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3 був посвідчений договір
купівлі - продажу двохкімнатної
квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, реєстр № 1455.

20.04.2006 року приватним нотаріусом
Рокитнянського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_3 був
посвідчений договір довічного
втримання НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_1, відповідно до якого ОСОБА_2
передає у власність ОСОБА_1
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, а
ОСОБА_1 зобов"язується довічно повністю
утримувати ОСОБА_2, а також надає
можливість у цій квартирі проживати її
чоловіку ОСОБА_4 до дня його смерті,
реєстр №1504. На зазначену квартиру
накладена заборона відчуження до
припинення дії цього договору.

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області
визнала недійсним договір купівлі -
продажу серії НОМЕР_2 двохкімнатної
квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 та посвідчений 17 квітня 2006
року приватним нотаріусом
Рокитнянського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_3 реєстр № 1455.

13.10.2014 року позивачка зареєструвала
право власності на двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1 на своє ім"я.

Розпорядитись своєю власністю
позивачка не має можливості, через
існування договору довічного
утримання від 20.04.2006 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 і пов'язаною з ним забороною
відчуження до припинення дії цього
договору.

Посилаючись на статті 16, 203, 204 ЦК
України просить суд визнати недійсним
договір довічного втримання НОМЕР_1 між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений 20.04.2006
року приватним нотаріусом
Рокитнянського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_3 реєстр №1504
та зняти заборону відчуження накладену
на цю квартиру, оскільки квартира щодо
якої укладений договір довічного
утримання, належить позивачці, а не
відповідачці, тобто відсутній предмет
договору.

Відповідачка та її представник в
судовому засіданні позов не визнали в
повному обсязі і суду пояснили, що при
укладені договору довічного утримання
в 2006 році сторони діяли зі своєї волі,
до укладення договору їх ніхто не
примушував. Ст.16 ЦК України передбачає
загальні підстави визнання договору
недійсним. Законом не передбачено
визнання договору довічного утримання
недійсним з підстав, наведених
представником позивачки.

Просять відмовити в задоволенні позову
з двух підстав: необгрунтованості
позовних вимог та сплину строку
позовної давності, оскільки з моменту
укладення договору пройшло вісім
років.

Третя особа приватний нотаріус
Рокитнянського нотаріального округу
позов не визнала в повному обсязі,
вирішення справи на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_4 позов не визнав в
повному обсязі, просить відмовити в
задоволенні позову.

Суд встановив, що 17 квітня 2006 року
приватним нотаріусом Рокитнянського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3 був посвідчений договір
купівлі - продажу двохкімнатної
квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
реєстр № 1455.

20.04.2006 року приватним нотаріусом
Рокитнянського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_3 був
посвідчений договір довічного
втримання НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_1, відповідно до якого ОСОБА_2
передає у власність ОСОБА_1
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, а
ОСОБА_1 зобов"язується довічно повністю
утримувати ОСОБА_2, а також надає
можливість у цій квартирі проживати її
чоловіку ОСОБА_4 до дня його смерті,
реєстр №1504. На зазначену квартиру
накладена заборона відчуження до
припинення дії цього договору.

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області
визнала недійсним договір купівлі -
продажу серії НОМЕР_2 двохкімнатної
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 та посвідчений 17 квітня 2006
року приватним нотаріусом
Рокитнянського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_3 реєстр № 1455.

10.09.2014 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України рішення
Апеляційного суду Київської області
від 24.06.2014 року залишено без змін.

13.10.2014 року позивачка зареєструвала
право власності на двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1 на своє ім"я, про що
свідчить копія витягу з реєстру
речових прав на нерухоме майно.

Розпорядитись своєю власністю
позивачка не має можливості через
існування договору довічного
утримання від 20.04.2006 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 і пов'язаною з ним забороною
відчуження до припинення дії цього
договору.

Відповідно до ст.. 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Отже, предметом договору довічного
утримання, укладеного між сторонами є
двохкімнатна квартира АДРЕСА_1.

На момент укладення між сторонами
договору довічного утримання предмет
договору двохкімнатна квартира
АДРЕСА_1 належала відчужувачу,
відповідачці, на підставі договору
купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, посвідченого 17 квітня 2006
року приватним нотаріусом
Рокитнянського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_3 реєстр № 1455.
Рішенням Апеляційного суду Київської
області 24 червня 2014 року цей договір
визнаний недійсним, тобто
відповідачці ОСОБА_2 квартира, щодо
якої нею укладено договір довічного
утримання, уже не належить. Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України
від 10.09.2014 року рішення Апеляційного
суду Київської області від 24.06.2014 року
залишено без змін.

Отже, на даний час відсутній предмет
договору довічного утримання,
укладеного між сторонами: двохкімнатна
квартира АДРЕСА_1, власником якої є уже
не відчужувач ОСОБА_2, а набувач ОСОБА_1

Таким чином, договір довічного
утримання, укладений між сторонами
предметом якого є двохкімнатна
квартира АДРЕСА_1, є недійсним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення.
У цій статті міститься досить широкий
перелік засобів захисту цивільних прав
та інтересів судом, зокрема одним із
них є визнання правочину недійсним.

Стаття 203 ЦК України передбачає, що
зміст правочину не може суперечити
цивільному Кодексу, іншим нормативним
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави, суспільства,
його моральним засадам.

Твердження представника відповідача
щодо того, що законом не передбачено
підстав для визнання цього договору
недійсним спростовується частиною
третьою статті 215 ЦК України, яка
передбачає, що якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Крім того, згідно з роз'ясненнями
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про визнання правочинів недійсними»
від 06 листопада 2009 року з послідуючими
змінами слід виходити із того, що судам
необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини-якщо їх недійсність
встановлена законом та оспорювані -
якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом. Оспорюваний
правочин може бути визнаний недійсним
лише за рішенням суду.

Пунктом 28 цієї Постанови передбачено,
що перебіг позовної давності щодо
вимог про визнання правочинів
недійсними обчислюється не з моменту
вчинення правочину, а відповідно до ч. 1
ст.261 ЦК - від дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його
порушила.

Отже, суд вважає, що строк позовної
давності позивачкою не пропущений,
оскільки про порушене право їй стало
відомо після набрання чинності ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України
від 10 вересня 2014 року.

Питання про скасування заборони
відчуження квартири суд вважає зайвим,
оскільки заборона накладена договором,
щодо якого ставиться питання про
визнання його недійсним. Вирішення
цього питання вирішує питання щодо
заборони.

Таким чином, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню частково.

Питання щодо судових витрат по справі
сторони не ставили.

Керуючись ст. ст. 3,4, 10, 11, 57-61, 197, 209, 212, 214,
215 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 215, 744 ЦК
України суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір довічного
утримання НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_1, посвідчений 20.04.2014 року
приватним нотаріусом Рокитнянського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3, реєстр №1504.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Таращанський районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий:Бабоїд О. М.