Справа № 212/9871/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста
Кривого Рогу Дніпропетровської
області у складі: головуючого судді -
Борис О.Н., при секретарі - Хазієвій Т.В.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Кукурузи Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Кривому
Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
про відшкодування моральної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
пов'язаного з виконанням трудових
обов'язків, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2013 року позивач
звернувся до суду з вказаним позовом,
просив стягнути в рахунок
відшкодування моральної шкоди з
відповідача у сумі 75000 грн. В
обґрунтування своїх позовних вимог
вказав, що працював в шкідливих умовах
на підприємствах відповідача ,
внаслідок чого захворів на професійне
захворювання. Висновком МСЕК від 10.09.2013
року первинно встановлено 35 % втрати
професійної працездатності по
професійному захворюванню -
радикулопатія та хронічне
обструктивне захворювання легень, з
наступним переоглядом 01.09.2014 року.
Вважає, що з вини підприємства, яке не
створило безпечних умов праці, втратив
своє здоров`я, завдана моральна шкода,
яка полягає в тому, що тривалий час
переносить фізичний біль, загальну
слабкість. Вказав, що покращення в
стані здоров'я не відбувається, з
кожним днем відчуває лише погіршення в
стані здоров'я. Змінився рівень
життєвої діяльності і необхідно
прикладати багато зусиль для
організації свого життя.

В судовому засіданні позивач на
задоволенні позовних вимог наполягає ,
обґрунтовуючи їх письмовими
матеріалами справи.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, просив відмовити в їх
задоволенні, оскільки не надано
доказів завдання моральної шкоди, не
надано доказів вини підприємства,
відсутній висновок про завдання
позивачу моральної шкоди. Позивач був
попереджений про шкідливі фактори
виробництва при прийомі на роботу,
належним чином забезпечувався
необхідними індивідуальними засобами
захисту. Оскільки працівник є
застрахованою особою, відповідно до
Закону обов`язок відшкодування шкоди
покладається на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві.

Вислухавши в судовому засіданні
пояснення представників позивача та
відповідача, вивчивши матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач з 23.11.1982р.- 01.07.1985 р. позивач
працював на ВО «Кривбасруда» ш.
«Гвардійська» підземним колійним
робітником, 01.07.1985р.- 31.12.1987 р. -
кріпильником підземним, 25.04.1996р.-
28.02.2013р.- ПАТ «КЗРК» ш. «Гвардійська» -
кріпильником підземним, звільнився за
власним бажанням, у зв'язку з виходом на
пенсію (трудова книжка, а.с. 5-9).

За виявленим професійним
захворюванням складено акт від 30.07.2013
року розслідування хронічного
професійного захворювання позивача.
Відповідно до акту позивач виконував
роботи в умовах перевищення гранично
допустимого рівня небезпечних та
шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу (а.с. 11),
підставою для встановлення
професійного характеру захворювання
було недосконалість технології
підземного видобутку руди, порушення
вентиляції, не завжди була можливість
використання засобів малої
механізації для переміщення вантажів
внаслідок технологічного обмеження
робочого простору перешкоджаючого їх
застосування, в тому числі перевищення
гранично допустимого рівня
небезпечних та шкідливих факторів
виробничого та трудового процесу ( а.с.
12). Згідно висновку МСЕК, позивачу
протипоказана робота в За виявленим
професійним захворюванням складено
акт від 30.07.2013 року розслідування
хронічного професійного захворювання
позивача. Відповідно до акту позивач
виконував роботи в умовах перевищення
гранично допустимого рівня
небезпечних та шкідливих факторів
виробничого середовища та трудового
процесу (а.с. 11), підставою для
встановлення професійного характеру
захворювання було недосконалість
технології підземного видобутку руди,
порушення вентиляції, не завжди була
можливість використання засобів
малої механізації для переміщення
вантажів внаслідок технологічного
обмеження робочого простору
перешкоджаючого їх застосування, в
тому числі перевищення гранично
допустимого рівня небезпечних та
шкідливих факторів виробничого та
трудового процесу ( а.с. 12). Згідно
висновку МСЕК, позивачу протипоказана
робота в умовах пилу , важкої фізичної
праці , несприятливого мікроклімату.

Висновком МСЕК від 10.09.2013 року йому
первинно, з наступним переоглядом у 2014
році, встановлено 35 % втрати
професійної працездатності по
професійному захворюванню :
радикулопатія - 25%, хронічне
обструктивне захворювання легень -10% (
а.с. 14).

Відповідно до Закону України «Про
«Охорону Праці», на підприємство
покладено обов'язок забезпечити якісні
та безпечні умови праці, а в даному
випадку показники мікроклімату інші
показники умов праці відхиляються від
встановлених нормативних показників,
що стали причиною профзахворювання
позивача.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що при виконанні
трудових обов'язків здоров'ю позивача
була заподіяна шкода професійним
захворюванням , на підприємствах
відповідача позивач тривалий час
працював, виконуючи роботи в умовах
перевищення гранично допустимого
рівня небезпечних та шкідливих
факторів виробничого середовища та
трудового процесу.

Як встановлено із пояснень, медичних
документів, позивач внаслідок
професійного захворювання відчуває
фізичні болі, загальну слабкість.
Через стан здоров`я він вимушений
періодично проходити стаціонарне
лікування, йому протипоказана важка
праця, робота в умовах пилу, шуму,
несприятливого мікроклімату. Позивач
не має можливості повноцінно рухатися,
відпочивати, має порушення сну, через
що відчуває фізичний дискомфорт,
перебуває в знервованому стані, не має
можливості вести активний спосіб
життя, виконуючи звичну роботу по дому,
допомагати родині. Через зазначені
обставини погіршилися стосунками з
членами сім'ї, обмежений в перебуванні
в громадських місцях. Покращення в
стані здоров'я не відбувається,
захворювання прогресують , у зв'язку з
чим позивачу призначено наступний
переогляд, і такі обставини в
сукупності викликають відчуття
неповноцінності та моральні
страждання.

При цьому суд враховує, що моральні
страждання позивача мають постійний
характер, незважаючи на регулярні
курси лікування, стан здоров`я позивача
покращується тимчасово. Постійний
характер фізичних страждань через
постійні болі позивача знаходить
також підтвердження в медичних
документах, з яких убачається, що
позивач має необхідність проходити
регулярне стаціонарне лікування з
приводу професійного захворювання.
Фізичний стан, самопочуття з часом не
покращується, лікування в медичних
установах приносить тимчасовий
результат, періодично відбуваються
загострення - рецидив хвороб. Зазначені
обставини викликають відчуття
неповноцінності у позивача, через що
він переживає моральні страждання.
Такі обставини вносять суттєві зміни в
життєвих стосунках, він вимушений
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя, змінити
спосіб життя.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
та основоположних свобод і практику
Європейського суду з прав людини, як
джерело права.

З огляду на правову позицію
Європейського суду з прав людини,
висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "
Кечко проти України" у випадках, коли з
набуттям чинності певного закону його
нормами призупиняється дія положень
закону, що був прийнятий раніше, до
спірних правовідносин застосовується
закон, що діяв на момент виникнення у
особи відповідного права. При цьому
рішенням Конституційного Суду України
№ 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5
встановлено, що саме право громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтею 1167
Цивільного кодексу України та статтею
237-1 Кодексу законів про працю України
їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган. Статтею 173
КЗпП України закріплено за потерпілим
право на відшкодування шкоди,
заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України
«Про охорону праці», роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно
до нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Суд дійшов висновку, що виниклі
правовідносини врегульовані статтею
237-1 КЗпП України, яка діяла на момент
виникнення правовідносин та якою
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають він нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Враховуючи встановлені судом
обставини, які знайшли підтвердження в
наданих доказах, встановлений факт
завдання моральної шкоди позивачу
підприємством - відповідачем , суд
вважає, що причинена моральна шкода
підлягає компенсації.

Обговорюючи розмір відшкодування
моральної шкоди суд виходить з меж
позовних вимог та доводів позовної
заяви, тяжкості наслідків, які настали
в здоров`ї позивача, незворотності
таких наслідків, розміру втрати
працездатності, відсутності наявності
динаміки покращення стану позивача,
настання негативних змін у його житті,
неможливість відновлення стану, який
мав потерпілий до професійного
захворювання, з урахуванням ступеню
вини відповідача, тривалий час роботи
на підприємствах відповідача в умовах
шкідливих факторів - 29 років 11 місяців,
постійний характер страждань позивача,
який переносить постійний фізичний
біль, обмежений в можливості роботи в
домашньому господарстві, звичайних
повсякденних заняттях та активному
спілкуванні з сім`єю, що вносить
істотні вимушені зміни у життєвих
стосунках, виходячи із засад
розумності та справедливості, суд
вважає необхідним призначити позивачу
компенсацію в розмірі 13000 грн., що
буде відповідати розміру заподіяної
моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення відповідачів
в частині доводів про те, що позивач не
навів доказів завдання йому моральної
шкоди, яка не підтверджена висновком
медико - соціальної експертизи,
оскільки такі доводи не ґрунтуються на
законі та спростовуються
вищенаведеними висновками суду.
Надання підприємствами засобів
захисту від шкідливих чинників, які не
усунули вплив негативних факторів,
інформованості позивача при прийомі на
роботу про умови праці не впливають на
право позивача на відшкодування
завданої моральної шкоди за умови
підтвердження завдання такої шкоди.
Доводи представника відповідача ПАТ
«Кривбасзалізрудком» щодо
відсутності факту встановлення
наявності доказу вини відповідача суд
не приймає до уваги , оскільки у
судовому засіданні встановлені
обставини щодо наявності правових
підстав для відшкодування моральної
шкоди позивачу. З урахуванням
викладеного, доводи відповідача про те,
що позивачем не надано жодного доказу,
яким би підтверджувався факт
спричинення йому моральної шкоди у
зв'язку з втратою працездатності, не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
уже самим фактом втрати позивачем
професійної працездатності йому
спричинена моральна шкода.

На підставі ст. 88 ЦПК України
підлягають стягненню з відповідача на
користь держави судовий збір - 243, 60
грн.

Керуючись ст. 13 Закону України «Про
охорону праці», ст. 237-1 КЗпП України,
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
пов'язаного з виконанням трудових
обов'язків - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду в сумі 13000 (тринадцять тисяч)
гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» на користь держави судовий
збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

В решті частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд міста Кривого
Рогу протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: О. Н. Борис