Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1195/14
Головуючий у 1 інстанції: Ніколова І.С.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 20 січня 2014 року про відмову
в задоволенні заяви відділу державної
виконавчої служби Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції про
встановлення (змінення) способу та
порядку виконання рішення, -

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду від 09 серпня 2011
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений 07.08.2002 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Мелітопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за р№ 3540, договором купівлі-продажу.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію за 1/2 частину
вартості спільного сумісного майна
подружжя та судові витрати в сумі 79089
грн. 78 коп.

Рішення набрало законної сили та
звернуто до примусового виконання, в
ході якого державним виконавцем
встановлювалась наявність доходів та
майна у боржника ОСОБА_3 для виконання
рішення в частині стягнення з нього на
користь стягувача суми компенсації у
розмірі 79089,78 грн. В ході виконання
реалізовано належний боржнику
автомобіль, у зв»язку з чим сума боргу
зменшилась до 70 725 грн. Встановлено
також, що ОСОБА_3 є власником ? частини
житлового будинку АДРЕСА_1, за рахунок
реалізації якої можливо було погасити
борг.

18 листопада 2013 року до суду надійшла
заява відділу ДВС Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції про
встановлення (змінення) способу та
порядку виконання цього рішення.

В заяві зазначалось, що 18 березня 2013
року ОСОБА_2 разом із її неповнолітньою
дочкою ОСОБА_6 вселено до житлового
будинку АДРЕСА_1, внаслідок чого без
дозволу органу опіки та піклування
неможливо звернути стягнення на майно
боржника - ? частину вказаного будинку.
Тому державний виконавець звернувся до
Мелітопольської міської ради з
прохання надати такий дозвіл. Згідно
рішення виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради № 546/02-11-2
від 23.10.2013 року надання дозволу на
вчинення примусової реалізації 1/2
частини житлового будинку АДРЕСА_1, яка
належить боржнику, не є компетенцією
органу опіки та піклування та не
передбачено чинним законодавством, так
як дитина не зареєстрована і не
проживає в цьому будинку. Посилаючись
на викладені обставини та вимоги п. 4.5.9
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, державний виконавець
просив встановити або замінити спосіб
і порядок виконання виконавчого листа
2-555/11 від 19.06.2012р. про стягнення з ОСОБА_7
на користь ОСОБА_2 грошової компенсації
та судових витрат в загальній сумі 70725
грн. 97 коп., оскільки у зв»язку з
вселенням до будинку неповнолітньої
ОСОБА_6 неможливо провести реалізацію
належної боржнику частини будинку.

Ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 20 січня 2014 року відмовлено
у задоволені заяви ВДВС
Мелітопольського МУЮ про встановлення
(змінення) способу та порядку виконання
рішення .

На зазначене судове рішення ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій, не
погоджуючись із мотивуванням ухвали
суду, яке стало підставою для відмови в
задоволенні скарги, просить змінити
ухвалу в частини мотивування.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 373 ЦПК України визначено, що за
наявності обставин, що утруднюють
виконання рішення (хвороба боржника
або членів його сім'ї, відсутність
присудженого майна в натурі, стихійне
лихо тощо), за заявою державного
виконавця або за заявою сторони суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає питання
про відстрочку або розстрочку
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання рішення в
судовому засіданні з викликом сторін і
у виняткових випадках може відстрочити

Відповідно п. 4.5.9 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, у разі передачі на реалізацію
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону. Якщо
такий дозвіл не надано, державний
виконавець звертається до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про встановлення або зміну способу і
порядку виконання. Якщо судом не
встановлено (змінено) спосіб і порядок
виконання, державний виконавець
продовжує виконання рішення за рахунок
іншого майна боржника, а в разі
відсутності такого майна повертає
виконавчий документ стягувачу з
підстави, передбаченої пунктом 2
частини першої статті 47 Закону.

Відмовляючи в задоволенні заяви
державного виконавця, суд вказував на
те, що неповнолітня дитина ОСОБА_6 не
проживає в будинку, який на праві
власності належить її батькам, а
зареєстрована і мешкає за іншою
адресою, тому надання дозволу на
вчинення примусової реалізації
частини будинку боржника непотрібно, а
отже не потребується в такому разі і
встановлення способу і порядку
виконання рішення.

З таким висновками суду погоджується
колегія, оскільки вони ґрунтуються на
матеріалах справи, згідно з якими
дитина проживає та зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується
довідкою від № 2318/4776 від 02.10.2013 року
УДМС України в Запорізькій області, а
також відповідають вимогам ст. 373 ЦПК
України, ст. 36 ЗУ «Про виконавче
провадження» та п. 4.5.9 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень.

З апеляційної скарги вбачається, що
апелянт в особі стягувача ОСОБА_2
погоджується з висновками суду про
відмову у встановленні способу та
порядку виконання рішення про
стягнення на її користь компенсації у
розмірі 70 725,97 грн., але частково не
погоджується з мотивацією, яку навів
суд для обґрунтування відмови. Апелянт
вважає, що суд повинен був зазначити, що
не встановлено обставин, які мають
характер особливих або виняткових,
заявником не надано жодних доказів на
підтвердження обставин, які
унеможливлюють виконання рішення, тому
апелянт наполягає на доповненні ухвали
зазначеними вказівками.

Проте колегія вважає такі доводи
апеляційної скарги необґрунтованими, а
зазначені апелянтом вказівки, якими
вона вважає за необхідне доповнити
мотивувальну частину ухвали, є зайвими,
оскільки з вмотивування судом відмови
в задоволенні заяви ВДВС чітко
випливає, що перешкод для виконання
рішення суду та виконавчого листа №
2-555/11 за рахунок майна боржника не
мається, оскільки дозволу органу опіки
та піклування на примусову реалізацію
належної йому частини будинку не
потрібно, а отже на тепер не потрібно і
встановлення способу і порядку
виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 20 січня 2014 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.