Справа № 742/4966/13-ц Провадження №
22-ц/795/85/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Зарічна Л. А. Доповідач - Ішутко В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіІШУТКО
В.М.,суддів:ЗІНЧЕНКО С.П., МАМОНОВОЇ
О.Є.,при секретарі:Шкарупі Ю.В.за
участю:Представника позивача -
Костирка Є.С., відповідача ОСОБА_5, його
представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_5 на ухвалу
Прилуцького міськрайонного суду від 07
листопада 2013 року та рішення
Прилуцького міськрайонного суду від 13
листопада 2013 року у справі за позовом
Управління Служби безпеки України в
Чернігівській області до ОСОБА_5,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, третя особа Служба у
справах дітей Прилуцької міської ради
про виселення із службового житлового
приміщення та до ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя
особа Прилуцький МВ УДМС України в
Чернігівській області про визнання
такими, що позбавлені права
користування службовим жилим
приміщенням, виселення з службового
жилого приміщення, та скасування
реєстрації за місцем проживання,

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Прилуцького
міськрайонного суду від 07 листопада 2013
року задоволена заява УСБУ в
Чернігівській області про
забезпечення позову у цивільній справі
за позовом УСБУ в Чернігівській
області до ОСОБА_5 ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя
особа Прилуцький МВ УДМС України в
Чернігівській області про визнання
осіб такими, що втратили право на житло
та виселення із службового приміщення.

Заборонено ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії,
направлені на реєстрацію за адресою
службової квартири УСБУ в
Чернігівській області в АДРЕСА_1
своєї нової дружини та будь-яких інших
осіб.

Заборонено Прилуцькому МВ УДМС
України в Чернігівській області
вчиняти будь-які дії, направлені на
реєстрацію дружини ОСОБА_5 та будь -
яких інших осіб за адресою службової
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Прилуцького міськрайонного
суду від 13 листопада 2013 року позовні
вимоги Управління Служби безпеки
України в Чернігівській області
задоволено частково. ОСОБА_5, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 виселено із квартири АДРЕСА_1 з
наданням іншого жилого приміщення.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано такими, що
втратили право на житло у квартирі
АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь УСБУ в
Чернігівській області понесені
витрати по справі по 38 грн.23 коп. з
кожного.

В іншій частині позову УСБУ в
Чернігівській області відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою та рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_5 звернувся
з апеляційними скаргами, в яких просив
скасувати їх та ухвалити нове рішення,
яким відмовити УСБУ в Чернігівській
області в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду
апелянт зазначає, що позивач
намагається визнати його таким, що
втратив право на проживання в спірній
квартирі незважаючи на те, що в цій
квартирі проживає нинішня дружина із
дитиною від першого шлюбу, куди він
приїжджає кожного тижня. Таким чином
забезпечивши позов шляхом заборони
проводити реєстрацію членів сім'ї,
позивачем обмежуються права
відповідача, дружини та
неповнолітньої дитини, яка вважається
зареєстрованою за місцем реєстрації
матері.

В апеляційній скарзі на рішення суду
апелянт зазначає, що рішення є
незаконним та таким, яке винесене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що порушує права
відповідача та інших відповідачів,
серед яких є неповнолітня дитина, та
підлягає скасуванню. Відповідно до ст.
182 ЦК України, право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. В даному випадку
жодного документу, який би
підтверджував право власності
позивача до матеріалів справи не
долучалось, а рішення Прилуцької
міської ради не є правовстановлюючим
документом та не може підтверджувати
право на спірну квартиру. Судом ця
обставина не була досліджена та
належним чином цьому не було надано
оцінки, адже у випадку відсутності
реєстрації на об'єкт нерухомого майна,
позивачем по справі мала би бути
Прилуцька міська рада, яка являється
власником квартири.

Апелянт зазначає, що попри те, що
квартира, яка знаходиться у нього в
користуванні на законних підставах,
тобто, відповідно до ордеру та
проживання в ній відповідає його
інтересам та інтересам сім'ї, позивач
звернувся до суду з метою виселення з
квартири житловою площею 29,7 кв.м. з
наданням іншої квартири, яка
знаходиться не за місцем проходження
служби, а саме в м. Мена, загальна площа
якої складає 28,3 кв.м., отже, якщо
співвіднести запропоновану квартиру
нормам житлової площі, які повинні
враховуватись в даному випадку, то
запропонована квартира з розрахунку на
трьох членів сім'ї має складати не
менше 40, 95 квадратних метрів.

Пунктом 36 положення про порядок
надання службових жилих приміщень і
користування ними в Українській РСР
затверджених постановою № 37 від 04.02.1988
року «Про службові жилі приміщення» зі
змінами внесеними постановою від 29.05.2013
року, вказано, що надаване громадянам у
зв'язку з виселенням зі службового
жилого приміщення інше жиле приміщення
має знаходитись в межах даного
населеного пункту і відповідати
встановленим санітарним і технічним
вимогам.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи та
заперечення сторін, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду зміні з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає рішення суду
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 відповідно до
рішення виконавчого комітету
Прилуцької міської ради № 629 від 09.10.2003
року належить Управлінню служби
безпеки України в Чернігівській
області. Відповідно до рішення
виконкому Прилуцької міської ради від
14.10.2003 року №642, квартири, в тому числі і
26 визнано службовими Управління
Служби безпеки України в Чернігівській
області, затверджено рішення
адміністрації УСБУ в Чернігівській
області про розподіл службових квартир
та виданий ОСОБА_5 службовий ордер на
двохкімнатну квартиру № 26, житловою
площею 29,7 кв.м. на склад сім'ї: ОСОБА_5 та
ОСОБА_10 - дружина.

Відповідач ОСОБА_5 з 12.07.1999 року
проходить службу на офіцерських
посадах в органах Служби безпеки
України, з 12.07.1999 року по 04.10.2011 року - у
Прилуцькому МВ УСБУ в Чернігівській
області, з 10.11.2011 року по 29.05.2013 року - в
Управлінні СБУ в Чернігівській
області, з 29.05.2013 року в Щорському МРВ
УСБУ в Чернігівській області(а.с. 8).

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2006 року
№ 1081 "Про затвердження Порядку
забезпечення військовослужбовців та
членів їх сімей житловими
приміщеннями" військовослужбовці та
члени їх сімей, які постійно проживають
разом з ними, за відсутності у них за
місцем проходження служби житла для
постійного проживання забезпечуються
службовим житловим приміщенням.

У разі переміщення
військовослужбовців по службі,
пов'язаного з переїздом в іншу
місцевість, службові житлові
приміщення, які вони займали за
попереднім місцем служби, підлягають
звільненню, якщо інше не передбачено
законодавством (п.19).

Аналогічні положення містяться в
Інструкції з організації забезпечення
і надання військовослужбовцям Служби
безпеки України та членам їх сімей
житлових приміщень, затвердженої
наказом Служби безпеки України № 792
від 06 листопада 2007 року, які
передбачають, що порядок користування
службовими житловими приміщеннями
здійснюється відповідно до Порядку
забезпечення військовослужбовців та
членів їх сімей житловими приміщеннями
та передбачають також підстави для
виселення із службових житлових
приміщень. Вказуючи такі підстави, як
звільнення з посади особи, у зв'язку з
якою їй було надано житлове приміщення,
але не припинення військової служби в
СБ України та вислугу або стаж роботи
в СБ України не менше як 10 років,
вказана Інструкція передбачає
виселення з наданням іншого жилого
приміщення.

ОСОБА_5 на даний час проходить службу у
Щорському МРВ УСБУ в Чернігівській
області, яке відповідно до штату
Управління СБ України в Чернігівській
області організовує та здійснює
оперативно-службову діяльність у
Щорському, Менському, Сосницькому,
Городнянському та Корюківському
районах, тобто в межах
територіальності здійснення службової
діяльності, що відповідає вимогам ст.118
ЖК України.

У зв"язку з переводом відповідача в
іншу місцевість, ОСОБА_5 було
запропоновано звільнити квартиру в м.
Прилуках і отримати за місцем його
служби в м. Мена АДРЕСА_2, житловою
площею 28, 3 кв. м., від чого відповідач
відмовився.

Відповідач є особою, яка підлягає
відповідно до положень ст. 125 ЖК України
виселенню з наданням іншого жилого
приміщення. Під час розгляду справи
відповідач одружився і проживає з
дружиною та дитиною в спірній квартирі,
проте, це не є підставою для відмови в
задоволенні позову про виселення з
службової квартири в м. Прилуках,
оскільки у зв"язку з переїздом в іншу
місцевість, службові житлові
приміщення, які вони займали за
попереднім місцем служби підлягають
звільненню, дружина ОСОБА_5 до кола
військовослужбовців не відноситься.

Відповідно до довідки Менської
міської ради та акту обстеження
житлового приміщення від 12.11.2013 року
(а.с.113) квартира в м. Мена є службовою
квартирою УСБУ в Чернігівській
області, вільна, зареєстрованих осіб у
ній не має, вона відповідає санітарно -
технічним вимогам, має 28, 3 кв. м.
житлової площі, що відповідає нормам
надання житлової площі на 3 осіб.

Таким чином, суд першої інстанції
обгрунтовано дійшов до висновку, що
відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
підлягають виселенню з квартири з
наданням іншого жилого приміщення,
проте не зазначив в яке жиле
приміщення підлягає виселенню
відповідач із сім"єю, а тому
апеляційний суд вважає, що рішення суду
в цій частині підлягає зміні, шляхом
викладення його в наступній редакції:
„ Виселити ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з
квартири АДРЕСА_1 з наданням іншого
жилого приміщення - квартири АДРЕСА_2
житловою площею 28, 3 кв.м.".

Визнаючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 такими, що
втратили право на житло у квартирі
АДРЕСА_1, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що в
спірній квартирі проживає тільки
відповідач з новою дружиною та дитиною,
а ОСОБА_10 - бувша дружина відповідача
та ОСОБА_9 - його мати в квартирі не
проживають більше 6 місяців. Дані
обставини підтверджуються матеріалами
справи, пояснення свідків, складеними
актами.

Апеляційний суд не знаходить підстав і
для скасування ухвали суду про
забезпечення позову, оскільки вжиття
заходів забезпечення позову у справі
за позовом про виселення шляхом
заборони ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії,
направлені на реєстрацію за адресою
службової квартири АДРЕСА_1 своєї
нової дружини та будь-яких інших осіб
та заборона Прилуцькому МВ УДМС
України в Чернігівській області
вчиняти будь-які дії, направлені на
реєстрацію дружини ОСОБА_5 та будь -
яких інших осіб за адресою зазначеної
службової квартири не суперечить
вимогам закону і є необхідною мірою
для унеможливлення в подальшому
виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, у
апеляційного суду відсутні підстави
для скасування оскаржуваного рішення
суду першої інстанції, ухваленого на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 07
листопада 2013 року залишити без зміни.

Рішення Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 13
листопада 2013 року в частині виселення
ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з квартири
АДРЕСА_1 з наданням іншого жилого
приміщення, змінити, виклавши в
наступній редакції : „ Виселити ОСОБА_5,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 з
наданням іншого жилого приміщення -
квартири АДРЕСА_2 житловою площею 28, 3
кв.м.".

В іншій частині рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає чинності негайно і
може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: