АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/910/14 Справа № 2-1042/2009 Головуючий у 1 й інстанції - Шевцова Т.В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Дерев'янка О.Г., Глущенко Н.Г.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ТОВ «Люстдорф» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2009 року задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ТОВ «Люстдорф» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 389,6 гривень та на відшкодування моральної шкоди 75 000 гривень, а всього 75 389,6 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 89,5 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції із тих підстав, що суд неналежно дослідив докази у справі, не врахував відсутність вини відповідача у спричиненні шкоди, стягнена сума на відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам законодавства та обставинам у справі, крім того, суд порушив його право на захист. Тому просить зменшити стягнуту суму на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що 18 грудня 2007 року близько 09 години 50 хвилин в м. Дніпропетровську по вул. Героїв Сталінграду автомобіль Ланос д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, спричинивши смертельну травму; за цим фактом 24 грудня 2007 року порушено кримінальну справу /а.с.17/. Внаслідок цієї ДТП ОСОБА_4 померла /а.с.21,22/. Померла ОСОБА_4 була дочкою ОСОБА_3, яка є позивачем у справі /а.с.23/.

Постановою старшого слідчого СВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 22 лютого 2008 року кримінальна справа за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_2 провадженням закрита за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу злочину /а.с.18/. Однак на підставі карги ОСОБА_3 від 27 березня 2008 року /а.с.19/, постановою заступника прокурора м. Дніпропетровська від 03.04.2008 року постанова про закриття кримінальної справи від 22.02.2008 року була скасована, кримінальна справа направлена начальнику СВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області для організації виконання письмових вказівок прокурора міста /а.с.20/.

За життя ОСОБА_4 працювала на ТОВ «БаДМ» з 09.10.2006 року та отримувала заробітну плату 670 гривень за місяць, що підтверджується довідкою про доходи /а.с.26/.

В результаті смерті своєї дочки ОСОБА_3 понесла матеріальні збитки, які виразилися у оплаті ритуальних послуг на поховання дочки /а.с.25/.

Діями відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 також заподіяна моральна шкода, яка виразилася у душевних стражданнях внаслідок втрати єдиної близької людини - рідної дочки. Крім того, позивач є пенсіонеркою, отримує невелику пенсію /а.с.27/, якої вистачає лише на оплату комунальних послуг, а дочка допомагала їй не тільки матеріально, але й декілька разів влаштовувала її на лікування у зв'язку з поганим слухом ОСОБА_3

Померла ОСОБА_4 була для своєї матері ОСОБА_3 єдиною дочкою та близькою людиною, оскільки її чоловік помер ще у 1987 році, що також було встановлено у суді.

Відповідно до довідки ТОВ «Люстдорф» /а.с.28/ ОСОБА_2 працював у товаристві із 19.12.2006 року, а наказом від 14.05.2008 року №169/1-К ОСОБА_2 звільнений з роботи за власним бажанням /а.с.57/.

Згідно з довідкою ТОВ «Люстдорф» вих. №86/08/04 від 08.04.2008 року ОСОБА_2 працює у відділі ТОВ «Люстдорф» м. Дніпропетровська з 19.12.2006 року на посаді спеціаліста по методах розширення ринку; з 02.01.2008 року переведений на посаду менеджера, що підтверджується також наказами №291-о від 19 грудня 2006 року про прийняття на роботу та №34-К від 30 січня 2008 року про внесення змін до штатного розпису відділення ТОВ «Люстдорф» у м. Дніпропетровську.

Як вбачається з довідки ТОВ «Люстдорф» автомобіля Ланос д/н НОМЕР_1 на балансі підприємства не було та не має, оскільки цей автомобіль належить на праві приватної власності ОСОБА_2; крім того підприємство не має ніяких наказів стосовно використанні вищевказаного автомобіля у господарській діяльності товариства.

Тобто, відповідач ОСОБА_2, працюючи на ТОВ «Люстдорф», з власної ініціативи використовував свій особистий транспортний засіб виключно як спосіб пересування, що дало суду змогу прийти до висновку про неможливість притягнення ТОВ «Люстдорф» до відповідальності.

Врахувавши ці обставини, дослідивши надані докази, взявши до уваги, що відповідач ОСОБА_2 був учасником ДТП, внаслідок якої загинула дочка позивачки, позивачці ніякої допомоги ОСОБА_2 не надавав, а померла була єдиною близькою людиною для позивачки, суд вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки кошти на відшкодуванні матеріальної шкоди в розмірі 389,6 гривень, враховуючи засади розумності та справедливості стягнув із ОСОБА_2 на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди 75000 гривень, застосувавши вимоги ст.ст.23,1167,1168,1187, 1201 ЦК України.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив і в цій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Не можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що суд неналежно дослідив докази у справі, не врахував відсутність вини відповідача у спричиненні шкоди, стягнена сума на відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам законодавства та обставинам у справі.

Відповідно до частин 2 і 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого

Відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої, і такі докази в матеріалах справи відсутні, у зв'язку із чим відсутні підстави для звільнення його від відповідальності .

Також не встановлено обставин для зменшення грошової суми, стягнутої із відповідача на відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідач не здійснив ніяких дій щодо відшкодування будь-якого виду спричиненої шкоди на протязі шести років після скоєння ДТП, не оплатив ніяких витрат, пов'язаних із смертю потерпілої. Такою обставиною не може бути наявність у відповідача неповнолітньої дитини, у зв'язку із чим відстні підстави для застосування ст.1193 ЦК України.

Суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, а також інші обставини, які мають істотне значення - втрата позивачкою рідної людини, вік позивачки. При визначенні розміру відшкодування судом також враховані вимоги розумності і справедливості, що відповідає вимогам ст.23 ЦК України.

Висновки суду першої інстанції не суперечать і роз'ясненням пунктів 4 та 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків місцевого суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що відсутні підстави для зміни судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 308,315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала чинна із моменту проголошення, але може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: