Справа № 357/8674/13-ц Головуючий у І
інстанції Дмитренко А.М.Провадження №
22-ц/780/291/14 Доповідач у 2
інстанції МатвієнкоКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко
Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
Малоантонівська сільська рада
Білоцерківського району Київської
області, про визнання нечинним рішення
та визнання недійсним державного акту
на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
визнання нечинним рішення та визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку,
посилаючись на те, що вони перебували у
шлюбі, котрий був розірваний 16 квітня
2002 року. На підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
10.10.2006 року ОСОБА_2 на праві власності
належить житловий будинок за АДРЕСА_1.
Біля будинку знаходиться земельна
ділянка площею 0,5263 га. В квітні 2013 року
позивач дізналась, що вищевказана
земельна ділянка на праві власності
належить відповідачу ОСОБА_1 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-КВ № 029483, виданого 02.07.1998 року на
підставі рішення виконкому
Малоантонівської сільської ради
народних депутатів №66 від 09.07.1996 року:
0,2163 га для обслуговування житлових та
господарських будівель та 0,3100 га для
ведення особистого підсобного
господарства. На звернення ОСОБА_2 до
сільської ради їй було повідомлено, що
від ОСОБА_1 заява про передачу йому
вищевказаної земельної ділянки у
власність не надходила, в книзі
реєстрації заяв громадян не
реєструвалась і рішення про передачу
йому у власність земельної ділянки на
сесії сільської ради не приймалось.
Враховуючи викладене, на підставі ст. 155
ЗК України ОСОБА_2 просила суд ухвалити
рішення про визнання нечинним рішення
виконкому Малоантонівської сільської
ради від 09.07.1996 року за №66 про передачу
у власність ОСОБА_1 земельної ділянки
площею 0,5263 га та визнання недійсним
виданого 02.07.1998 року на підставі
рішення державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-КВ № 029483, як таких, що порушують її
право володіння та користування
земельною ділянкою, на якій
розташований належний їй на праві
власності будинок.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Визнано недійсним
державний акт на право приватної
власності на землю серії ІІІ-КВ № 029483,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю №1 від 02 липня 1998
року, виданий ОСОБА_1 на земельну
ділянку площею 0,5263 га, яка розташована
в АДРЕСА_1, надана для обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, ведення особистого підсобного
господарства. В решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подав на нього апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, просив рішення суду скасувати та
ухвалити по справі нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
перебували у шлюбі, котрий було
розірвано 16 квітня 2002 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
Білоцерківського районного управління
юстиції Київської області, про що
вчинено актовий запис за №65 (а.с.7).

Рішенням виконкому
Малоантонівської сільської ради від
10.10.2006 року за №19 за ОСОБА_2 визнано
право власності на житловий будинок за
АДРЕСА_1 (а.с.8).

Також встановлено, що ОСОБА_1
належить на праві власності земельна
ділянка площею 0,5263 га в АДРЕСА_1 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-КВ № 029483 (а.с.10), виданого 02.07.1998 року
на підставі рішення виконкому
Малоантонівської сільської ради
народних депутатів №66 від 09.07.1996 року:
0,2163 га для обслуговування житлових та
господарських будівель та 0,3100 га для
ведення особистого підсобного
господарства.

Належний позивачу ОСОБА_2 на праві
власності будинок розташований на
земельній ділянці, власником якої є
відповідач ОСОБА_1

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову та визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю, суд
першої інстанції виходив з того, що при
його видачі були допущені порушення
встановленого для цього порядку,
внаслідок чого були порушені права
позивача, і колегія суддів
погоджується з таким висновком суду,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.17 ЗК України в
редакції 1990 року, що був чинним на час
приватизації земельної ділянки
відповідачем, передбачалося, що
передача земельних ділянок у
колективну та приватну власність
провадиться Радами народних депутатів,
на території яких розташовані земельні
ділянки.

Передача у власність земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянину, провадиться сільськими,
селищними, міськими Радами народних
депутатів за місцем розташування цієї
ділянки для: ведення селянського
(фермерського) господарства у розмірі
згідно з статтею 52 цього Кодексу;
ведення особистого підсобного
господарства у розмірі згідно з
статтею 56 цього Кодексу; будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва у розмірах
згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

Зазначені земельні ділянки
передаються у власність на підставі
заяви громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо). Ради народних депутатів
розглядають у місячний строк зазначені
заяви і матеріали та приймають
відповідні рішення.

При цьому зі змісту довідки
Малоантонівської сільської ради від
05.06.2013 року за № 234 (а.с.5) вбачається, що
від ОСОБА_1 заява на передачу йому у
власність земельної ділянки по АДРЕСА_1
не надходила, в книзі реєстрації заяв
громадян така заява не реєструвалась,
на сесії сільської ради не
розглядалась, рішення про передачу
даної земельної ділянки у власність не
приймалось.

В державному акті на право приватної
власності на землю серії ІІІ-КВ № 029483,
виданому на ім'я ОСОБА_1, підставою
видачі зазначене рішення виконкому
Малоантонівської сільської ради № 66
від 09.07.1996 року (а.с.10).

Однак, з відповіді Малоантонівської
сільської ради від 28.08.2013 року (а.с.33)
вбачається, що надати копію вказаного в
державному акті рішення виконкому
сільська рада не має можливості,
оскільки протоколи виконавчого
комітету за 1996 рік знаходяться в архіві
Білоцерківського району, згідно
відповіді якого від 25.09.2013 року на запит
суду (а.с.53) копію рішення виконавчого
комітету Малоантонівської сільської
ради №66 від 09.07.1996 року надати
неможливо, оскільки за даним номером та
датою рішення виконавчого комітету
відсутнє.

Враховуючи викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що відповідне
рішення про передачу відповідачу
ОСОБА_1 у приватну власність вказаної
земельної ділянки органом місцевого
самоврядування не приймалося, в
зв»язку з чим обґрунтованим є і
висновок суду про наявність підстав до
задоволення позову ОСОБА_2 в частині
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності на землю,
виданого на ім»я ОСОБА_1, оскільки
державний акт лише посвідчує правову
підставу набуття права власності чи
права користування земельною ділянкою,
якою є відповідне рішення органу
місцевого самоврядування, яке в даній
справі не ухвалювалося.

Доводи апеляційної скарги про те, що
місцеві ради народних депутатів можуть
делегувати виконавчим комітетам
повноваження щодо передачі у власність
земельних ділянок, колегією суддів
відхиляються, оскільки ці доводи не
підтверджені жодними доказами і
законності та обґрунтованості
висновків суду не спростовують.

Необгрунтованими є і доводи
апеляційної скарги про пропуск
позивачем ОСОБА_2 строків позовної
давності, оскільки судом першої
інстанції під час ухвалення рішення
цим доводам було дано належну правову
оцінку, і повторної перевірки ці доводи
не потребують.

Інших доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга відповідача
не містить.

Оскільки судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, дана належна правова
оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а ухвалене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 листопада 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: