Коростишівський районний суд
Житомирської області
Справа № 280/1782/13-ц
Провадження № 2/280/18/14
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2014 року
м.Коростишів

Коростишівський районний суд
Житомирської області в складі:
головуючої - судді Рибнікової М.М., при
секретарі - Бондаренко Н.С., з участю
позивача ОСОБА_1, її представника
ОСОБА_2, розглянувши у судовому
засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до
Коростишівської міської ради, ОСОБА_4,
Управління Держкомзему в
Коростишівському районі про визнання
права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

23.08.2013 року позивач звернулася до суду з
позовом про визнання права власності
на земельну ділянку. Свої вимоги
позивач обґрунтовує наступними
доводами та фактами. Позивач зазначає,
що протягом тривалого часу вона є
власником будинку АДРЕСА_1 в м.
Коростишів та володіє земельною
ділянкою, площею 0,1037 га., яка розміщена
під вищезазначеним будинком. Раніше
даний будинок та земельна ділянка під
ним перебували у власності ОСОБА_4 і
09.04.1997 року ним було отримано Державний
акт на право приватної власності на
землю . 25.09.1998 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
уклали договір купівлі-продажу,
відповідно до якого остання стала
власником будинку АДРЕСА_1 16.10.1999 року
ОСОБА_4 уповноважив чоловіка позивача -
ОСОБА_6 розпоряджатися на власний
розсуд його приватизованою земельною
ділянкою, надавши наступному
доручення, а 21.10.1999 року між ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 було укладено договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 в м.
Коростишів, згідно якого ОСОБА_6 купив
вказаний житловий будинок. Згідно
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні подружжя від
05.05. 2000 року позивачу з чоловіком ОСОБА_6
належало по 1/2 частині будинку АДРЕСА_1,
та будинку АДРЕСА_2 в м. Коростишів, а
оскільки, того ж дня між ОСОБА_1 та її
чоловіком було укладено договір обміну
нерухомого майна, згідно якого свою
частку в будинку АДРЕСА_2 позивач
обміняла на частку чоловіка в будинку
АДРЕСА_1, тому з того часу позивач стала
повноцінним власником вказаного
будинку по АДРЕСА_1 а її чоловік будинку
по вул. Островського. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
чоловік позивача ОСОБА_6 помер. Також
позивач зазначає, що з 2000 року вона
користується земельною ділянкою,
постійно сплачує земельний податок за
неї, оскільки вважала себе її
повноцінним власником. Однак у квітні
2013 року позивач дізналася, що її право
власності за вказаною земельною
ділянкою не зареєстроване, а тому вона
змушена звертатися з позовом до суду,
мотивуючи свої вимоги наступними
нормами законодавства.

Позивач та її представник в судовому
засіданні просили позов задовольнити,
посилаючись на підстави зазначені у
позовній заяві.

Відповідачі Коростишівська міська
рада та Управління Держкомзему в
Коростишівському районі в судове
засідання не з'явилися, надали суду
заяви про розгляд справи без їх участі,
проти задоволення позовних вимог не
заперечували.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився,про причини неявки суд не
повідомив. Клопотання ОСОБА_4 про
проведення судового розгляду без його
участі і визнання позовних вимог, суд
не може прийняти як доцільний доказ у
справі, оскільки підпис особи не
засвідчений відповідно до вимог закону
.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення сторін, суд
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 25 вересня 1998 року громадянин ОСОБА_4
продав, а громадянка ОСОБА_5 купила
житловий будинок АДРЕСА_1 в м.
Коростишів, загальною площею 55,5 кв.м.

Договором купівлі-продажу житлового
будинку від 21 жовтня 1999 року
підтверджується перехід права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
в м. Коростишеві, загальною площею 55,5
кв.м. від громадянки ОСОБА_5 до
громадянина ОСОБА_6.

На час переходу права власності від
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 і в подальшому до
ОСОБА_6 діяв Земельний кодекс України
1990 року, відповідно до ст.30 якого при
переході права власності на будинок
при цьому до набувача переходить право
власності на земельну ділянку без
зміни її цільового призначення.

Дорученням від 16 жовтня 1999 року ОСОБА_4
уповноважив ОСОБА_6 розпоряджатись
приватизованою земельною ділянкою
розміром 0,1037 га, що в м. Коростишеві по
АДРЕСА_1., а оскільки ОСОБА_6 не
використав свого права, передбаченого
дорученням та законодавством, та не
зареєстрував права власності на
земельну ділянку загальною площею 0,1037
га при житловому будинку АДРЕСА_1 в м.
Коростишів, яке було видано терміном
три роки , тому суд вважає, що подальші
правочини з вказаною земельною
ділянкою є нікчемними.

Копією свідоцтва про право власності
на частку в спільному майні подружжя,
підтверджується факт наявності
спільного майна у ОСОБА_6 та ОСОБА_1, яке
складається з житлового будинку
АДРЕСА_1 в м. Коростишів та
незакінченого будівництвом будинку
АДРЕСА_2 в м. Коростишеві, яке належить
їм у рівних частинах.

Відповідно до договору обміну
нерухомого майна від 5 травня 2000 року
укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1,
громадянці ОСОБА_1 перейшов у
власність житловий будинок АДРЕСА_1 в м.
Коростишів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1.

Ч.1 ст. 377 ЦК України передбачає, що до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Так, згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України
передбачено, що якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Право приватної власності на землю
набувається і реалізується
громадянами та юридичними особами
виключно відповідно до закону.
Підстави та умови набуття цих прав
передбачені у главі 19 ЗК України. Так,
зокрема, статтею 125 ЗК України
визначено, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності включає певну
сукупність юридичних дій, з якими закон
пов'язує виникнення, зміну і припинення
правовідносин.

Набуття права власності на земельну
ділянку та перехід права власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
має місце за наявності наступних
юридичних фактів у їх сукупності :
ухвалення рішення компетентного
органу про передачу у власність
земельної ділянки спадкодавцю,
укладення спадкодавцем правочинів
щодо набуття права власності на
земельні ділянки; виготовлення
технічної документації на земельні
ділянки; визначення меж земельної
ділянки в натурі; погодження із
суміжними землевласниками та
землекористувачами; одержання у
встановленого порядку Державного акту
на землю; реєстрація права власності на
земельну ділянку.

Згідно до ст. 126 ЗК України, виникнення
права власності на земельну ділянку
пов'язується з наявністю трьох різних
за змістом і проявом у часі юридичних
фактів: одержання державного акта на
право власності на землю (свідоцтва про
право на спадщину у встановлених
випадках); державна реєстрація цього
документа; встановлення меж земельної
ділянки у натурі (на місцевості).

Статтею 126 ЗК України встановлено, що
право власності на земельну ділянку
посвідчується державними актами, а
право власності на земельну ділянку,
набуту у власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення - свідоцтвом про право на
спадщину; право власності на земельну
ділянку виникає з моменту державної
реєстрації цього права.

Оскільки у матеріалах справи наявна
копія державного акту на право
приватної власності на землю виданого
на підставі рішення виконкому
Коростишівської міської ради народних
депутатів №195 від 25.03.1997 року
громадянину ОСОБА_4 про передачу у
приватну власність земельної ділянки
загальною площею 0,1037 га, що знаходиться
по АДРЕСА_1 в м. Коростишів, то дана
земельна ділянка знаходиться у
власності ОСОБА_4, а отже - відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 10-11, 33, 57-61, 213, 215 ЦПК
України, ст.ст. 15-16,181,182, 331,377 ЦК України,
ст. 126 ЗК України, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Коростишівської міської ради, ОСОБА_4,
Управління Держкомзему в
Коростишівському районі про визнання
права власності на земельну ділянку
відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене протягом 10
днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Житомирської
області через Коростишівський
районний суд.

Суддя
Рибнікова М.М.