Справа № 106/7512/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Євпаторійський міський
суд Автономної Республіки Крим у
складі:

головуючого
- судді Кротової Л.В.

при секретарі
- Чернюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Євпаторії АР Крим
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Кварц»,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про
визнання дій протиправними, договору
дарування від 25.12.2013 року між ОСББ
«Кварц» та ОСОБА_3, номер правочину 5413839
нікчемним,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом,
уточненим до моменту відкриття
провадження по справі, про визнання
договору дарування нікчемним.
Відповідно до заявлених вимог, позивач
просить визнати незаконними та
протиправними дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як
представників сторін за договором
дарування від 25.12.2012 року, а також
визнати нікчемним договір дарування
від 25.12.2012 року, серія ВТБ №636235, номер
правочину 5413839, зареєстрований у
реєстрі нотаріальних дій за №5888
приватним нотаріусом
Севастопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
скасувати його реєстрацію.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
посилається на те, що вона є матір'ю
п'яти дітей, четверо з яких малолітні та
неповнолітні, яких виховує разом з
чоловіком ОСОБА_5, з яким перебуває в
законному шлюбі понад 20 років.
Зазначає, що, подаючи даний позов, вона
діє і в інтересах своїх дітей,
конституційне право на житло яких є
невід'ємним. Вказує на те, що у неї та її
дітей немає іншого житла, крім кімнати
АДРЕСА_1, в м. Євпаторія. За цією адресою
зареєстровані всі члени її сім'ї,
оскільки в 1993 та 1998 роках її чоловік
отримав дві кімнати на підставі
спільних рішень адміністрації та
профкому ВАТ «Будкомплекс». З 2004 року
власником будинку (гуртожитку) АДРЕСА_1,
в м. Євпаторія є ОСББ «Кварц». 27 січня 2011
року, через її тимчасову відсутністю в
кімнаті, вони були виселені із
займаного житла без рішення суду. 08
жовтня 2011 року рішенням Правління ОСББ
«Кварц» кімната № НОМЕР_1 була надана в
користування члену Правління ОСББ
ОСОБА_3 на підставі ордеру на вселення.
Зазначене рішення було скасоване, а
ордер визнано недійсним рішенням
Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 01
лютого 2013 року, залишеним без змін
апеляційним судом. Також позивач
зазначає, що рішенням Євпаторійського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 15 липня 2013 року визнано
незаконним виселення в січні 2011 року
Правлінням ОСББ «Кварц» її сім'ї із
кімнати АДРЕСА_1, в м. Євпаторія та
усунуто перешкоди у користуванні
житлом шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 В задоволенні зустрічного
позову ОСББ «Кварц» про визнання
позивача та її дітей такими, що
втратили право користування житлом,
було відмовлено.

Крім того, 04 жовтня 2013 року їй стало
відомо про укладання 25.12.2012 року
договору дарування кімнати № НОМЕР_1
між ОСББ «Кварц» та ОСОБА_3 на користь
останньої. Вважає, що дії ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 по укладенню договору дарування
є незаконними і протиправними,
оскільки їм було достовірно відомо про
те, що кімната перебуває у спорі та
правом користування на неї володіють
позивач та члени її родини, а сам
договір є нікчемним, оскільки він
порушує публічний порядок,
конституційне право членів
багатодітної сім'ї позивача, перш за
все, малолітніх дітей, на житло, а
недійсність такого договору
встановлена законом, а саме частиною 1
статті 228 ЦК України.

Крім того, припускає, що на період
укладання договору ОСОБА_3
зареєструвала своє місце проживання в
м. Севастополі для того щоб
скористатися послугами саме місцевого
нотаріуса, оскільки через незаконний
характер договору його не можливо було
посвідчити у м. Євпаторія.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити, надав суду
пояснення, аналогічні викладеному у
позовній заяві, додатково зауваживши,
що видана ОСББ «Кварц» для
нотаріального посвідчення договору
довідка №118 від 20.12.2012 року про
відсутність у кімнаті № НОМЕР_1
будь-яких осіб, які проживають або
зареєстровані в ній, в т. ч. малолітніх
чи неповнолітніх, дійсності не
відповідає.

Представник відповідача - ОСББ «Кварц»
- в судовому засіданні позовні вимоги
не визнав, просив суд відмовити в їх
задоволенні, оскільки позивач не має
відношення до оскаржуваного договору,
посилається на рішення Апеляційного
суду АР Крим від 28 березня 2013 року по
справі №22-ц/190/1000/13, яким ОСОБА_5
визнаний таким, що втратив право
користування кімнатою АДРЕСА_1, у
зв'язку з вибуттям його та членів його
родини на інше постійне місце
проживання. При вирішенні справи
просить визнати обов'язковими висновки
судів і щодо самої позивачки та її
дітей.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилася, про день час, місце
слухання справи сповіщена належним
чином ( а.с.230), відповідно до поданої
письмової заяви просила розглянути
справу у її відсутність через
неможливість прийняти участь у
судовому засіданні за станом здоров'я,
вважає позовні вимоги незаконними(
а.с.52).

Також надійшли письмові пояснення від
приватного нотаріуса ОСОБА_4.( а.с.39),
згідно до яких вона наголошує на
дотриманні вимог чинного
законодавства при посвідченні
оскаржуваного правочину та просить
змінити її процесуальний статус з
відповідача на третю особу без
самостійних вимог щодо предмету спору.

Ухвалою від 02 грудня 2013 року змінено
процесуальний статус ОСОБА_4 із
залученням її до участі у справи в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог, а також визначено
ОСОБА_2 самостійним відповідачем (
а.с.67).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з,явився, про день , час , місце
слухання справи сповіщений належним
чином (а.с.202), правом участі у судовому
засіданні не скористався, суд вважає
можливим розглянути справу в його
відсутність.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши
матеріали справи, суд не знаходить
підстав для задоволення позову,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в 1993
та 1998 роках чоловік позивачки ОСОБА_5,
під час роботи у ВАТ «Будкомплекс»
(раніше АП СМУ-3), на підставі рішень
спільних засідань профкому та
адміністрації ВАТ «Будкомплекс» було
виділено дві кімнати у гуртожитку по
АДРЕСА_1, в м. Євпаторія, які пізніше
стали кімнатами НОМЕР_1 та НОМЕР_2.( а.с.
26).

Відповідно до договору дарування
частки будинку від 29 липня 2004 року, ВАТ
«Будкомплекс» подарувало ОСББ «Кварц»
983/1000 часток житлового будинку по
АДРЕСА_1, в м. Євпаторія, рішенням
Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 19
жовтня 2004 року розмір частки будинку,
що була подарована, уточнено та визнано
за ОСББ «Кварц» право власності на 944/1000
часток. 04.11.2004 року право власності на
944/1000 часток будинку було зареєстроване
за ОСББ «Кварц», про що свідчить копія
витягу 5315667 від 04.11.2004 р., реєстраційний
номер 2381441, запис 144 в книзі 1 (а.с. 83).

У 2010 році чоловік позивачки ОСОБА_5
продав кімнату НОМЕР_2 в гуртожитку і на
ці кошти в 2010 році придбав двокімнатну
квартиру в с. Уютне Сакського району АР
Крим, куди переїхав, але друга кімната
АДРЕСА_1 залишилася в користуванні
дружини ОСОБА_1 та її дітей.

На підставі рішення ОСББ «Кварц» від 8
жовтня 2011 року №11 відповідачу ОСОБА_3
було видано ордер №11 на право заняття
кімнати АДРЕСА_1 м. Євпаторія, на
підставі якого вона, скориставшись
відсутністю мешканців в зимовий
період, вселилась в цю кімнату разом з
членами своєї родини.

Рішенням Євпаторійського міського
суду АР Крим від 1 лютого 2013 року по
справі №106/10369/2012, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 27
травня 2013 року, було визнано незаконним
дії Правління ОСББ «Кварц» стосовно
прийняття рішення від 8 жовтня 2012 року
про надання у користування ОСОБА_3
кімнати АДРЕСА_1 у вищевказаному
гуртожитку, скасовано рішення
Правління щодо надання ОСОБА_3 кімнати,
а також визнано недійсним ордер на її
ім'я на право заняття кімнати АДРЕСА_1
(а.с. 21-22).

Крім того, рішення Євпаторійського
міського суду АР Крим від 15 липня 2013
року по справі №106/2913/13-ц, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду АР Крим
від 03 жовтня 2013 року, було визнано
протиправними дії ОСББ «Кварц» в особі
його правління, по виселенню ОСОБА_1 та
її родини в січні 2011 року з кімнати
АДРЕСА_1 вселені ОСОБА_1 та її родина в
кімнату АДРЕСА_1, усунуто перешкоди в
користуванні ОСОБА_1 та її родині
кімнатою АДРЕСА_1 шляхом виселення з
неї ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без
надання іншого приміщення. Також по цій
справі було відмовлено у задоволенні
зустрічного позову ОСББ «Кварц» про
визнання позивачки та її родини такими,
що втратили право користування
кімнатою з моменту виїзду на інше місце
проживання з січня 2011 року (а.с. 23-28).

Прийнятими по справі судовими
рішеннями було встановлено, що
позивачка вселилася до спірної кімнати
правомірно, спірну кімнату добровільно
не звільняла, оплачувала комунальні
послуги, в кімнаті знаходилися її речі,
що свідчить про те, що вона та її діти не
вибули на інше постійне місце
проживання. Факт протиправного
виселення ОСОБА_1 з кімнати 27 січня 2011
року, без відповідного рішення суду або
інших визначених законом підстав, не
може бути підставою для визнання її та
дітей такими, що втратили право
користування спірним житловим
приміщенням. При цьому було відхилено
довід ОСББ «Кварц» про те, що позивачка
не укладала з ОСББ «Кварц» договір
найму жилого приміщення, оскільки
відсутність договору найму з новим
власником будинку не є підставою для
припинення дії договору найму, якій був
укладений з попереднім власником.
Відповідно до ст. 61 ЦПК України
зазначені обставини доказуванню не
підлягають.

Також судом встановлено, що 25 грудня 2012
року для позивачки змінився власник
житла, оскільки був укладений договір
дарування між Об'єднанням
співвласників багатоквартирного
будинку «Кварц» в особі голови
правління ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_4, згідно якого остання прийняла
в дар 4/1000 частки будинку, що
знаходиться на АДРЕСА_1 м. Євпаторія АР
Крим. За умовами договору у власність
обдарованої надійшло 4/1000 часток
будинку, що складає в літ «А»
приміщення НОМЕР_1 - житлова кімната
житловою площею 16,8 кв.м; приміщення 465,
466, 467, 468, 432 площею 22,7 кв.м. залишилися
місцями загального користування (а.с. 4).

Доводи позивача про те, що зазначений
договір слід визнати нікчемним на
підставі ст. 228 ЦК України, оскільки він
порушує публічний порядок, спрямований
на порушення конституційного права
членів багатодітної сім'ї на житло не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні.

Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (презумпція правомірності
правочину).

Перелік правочинів, які є
нікчемними як такі, що порушують
публічний порядок, визначений статтею
228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані
на порушення конституційних прав і
свобод людини і громадянина; 2)
правочини, спрямовані на знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до п. 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», такими є правочини, що
посягають на суспільні, економічні та
соціальні основи держави, зокрема:
правочини, спрямовані на використання
всупереч закону комунальної,
державної або приватної власності;
правочини, спрямовані на незаконне
відчуження або незаконне володіння,
користування, розпорядження об'єктами
права власності українського народу -
землею як основним національним
багатством, що перебуває під
особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(стаття 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані
на порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини
може бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Положення ч. 4 статті 60 ЦПК України
визначають, що доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на зазначене, за відсутності
належних та допустимих доказів про те,
що укладений між відповідачами договір
дарування порушує публічний порядок,
суд приходить до висновку про
відсутність підстав вважати його
нікчемним за ст. 228 ЦК України та для
скасування його реєстрації згідно
заявлених позивачем вимог.

Крім того, суд вважає за необхідне
звернути увагу на те, що завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1
ЦПК України). Кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК
України).

Отже, при вирішенні спору суд повинен
встановити наявність в особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або законного
інтересу, на захист якого подано позов,
а також з'ясувати питання про наявність
чи відсутність факту їх порушення або
оспорювання.

Звертаючись до суду з позовом,
позивачка посилається на порушення
оскарженим договором житлових прав її
родини. Однак, з таким висновком
погодитись не можна, оскільки зміна
власника кімнати не впливає на обсяг
прав її наймача та не може бути
підставою для припинення цих прав.
Право ОСОБА_1 та її дітей користуватися
кімнатою вже визнано та захищено в
судовому порядку, прийняті на її
користь рішення є обов'язковими для
виконання. Оскаржуваний договір не
впливає на право позивача
користуватися кімнатою.

При цьому посилання відповідача ОСББ
«Кварц» на рішенням Апеляційного суду
АР Крим від 28 березня 2013 року по справі
№22-ц/190/1000/13, яким ОСОБА_5 визнаний таким,
що втратив право користування кімнатою
АДРЕСА_1, у зв'язку з вибуттям його та
членів його родини на інше постійне
місце проживання, суд до уваги прийняти
не може, оскільки особою, яка втратила
право користування спірною кімнатою
визнаний тільки ОСОБА_5, а не його
дружина та діти. Вибуття його на інше
постійне місце проживання не свідчить
про те, що й позивач та їх діти також
вибули на інше постійне місце
проживання. Розмір житлової площі у
квартирі в селі Уютне Сакського району
АР Крим, яку придбав ОСОБА_5, не
відповідає нормі забезпеченості
житловою площею на кожного члена їх
родини.

Доказів наявності у позивача інших
прав щодо спірної кімнати (права на
приватизацію, переважного придбання,
тощо) суду надано не було та про їх
порушення не заявлялося.

Що стосується вимоги позивача про
визнання незаконними та протиправними
дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як представників
сторін за договором дарування від
25.12.2012 року, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Під способом захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом або договором матеріальні
правові заходи примусового характеру,
за допомогою яких проводиться
поновлення (визнання) порушених
(оспорюваних) прав. У зв'язку із цим
особа може скористатися не будь-яким, а
цілком конкретним способом захисту
свого права.

Чинним законодавством не передбачено в
якості способу захисту порушеного
права визнання незаконними та
протиправними дій представників
сторін під час укладання договору, за
вимогою особи, стороною якого вона не
являється. У разі, якщо договір порушує
права такої особи, вона наділена правом
оскаржити сам договір, а не дії
представників сторін. Крім того,
позивачем не конкретизовано, які саме
дії представників сторін договору вона
просить визнати незаконними та
протиправними.

Додаткові письмові пояснення ОСОБА_1 (
а.с.63), які стосуються дій нотаріуса
ОСОБА_4, притягнутої судом в якості
третьої особи, яка, на думку позивачки,
незаконно посвідчила договір
дарування, не перевірила достовірність
наданих документів, повноваження
юридичної особи , не витребувала згоду
всіх співвласників, суд оцінює в межах
заявлених вимог, в сукупності з іншими
доказами , аналіз яких викладений вище.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних
вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 11, 61, 209, 212, 214 - 215 Цивільного
процесуального кодексу України, ст.228
ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Кварц»,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про
визнання дій протиправними, договору
дарування від 25.12.2013 року між ОСББ
«Кварц» та ОСОБА_3, номер правочину 5413839
нікчемним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду АР Крим через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний строк
апеляційної скарги.

Під час судового засідання, яке
відбулося 15 січня 2014 року, була
оголошена вступна та резолютивна
частини рішення. Відповідно до ст. 209
ЦПК України рішення складено 20 січня 2014
року.

Суддя
Л.В. Кротова