УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року

м. Київ

20 січня 2014 року суддя Солом'янського
районного суду м. Києва Українець В.В.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Департамент
земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації про виділення
в натурі частки земельної ділянки із
спільної часткової власності,
перевіривши виконання вимог статті 121
ЦПК України,

в с т а н о в и в:

12 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про
виділення в натурі частки земельної
ділянки із спільної часткової
власності. Свої вимоги мотивує тим, що
він та відповідач є співвласниками
земельної ділянки площею 545 кв. метрів
по АДРЕСА_1. Їх власність є спільною
сумісною. ОСОБА_2 не бажає в
добровільному порядку поділити в
натурі земельну ділянку, тому він
змушений звернутися в суд за захистом
порушеного права.

Ухвалою судді Солом'янського районного
суду м. Києва від 16 грудня 2013 року
позовна заява залишена без руху та
надано строк на усунення її недоліків
терміном п'ять днів з моменту отримання
копії ухвали.

Відповідно до цієї ухвали позовна
заява не відповідає вимогам пунктів 3, 5,
6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, відповідно до
яких позовна заява повинна містити:
зміст позовних вимог, виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
та зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування.

Зміст позовних вимог у заяві чітко не
викладений. Так, позивач порушує
питання про виділ частки земельної
ділянки в натурі, посилаючись на те, що
він є співвласником спірної земельної
ділянки. Разом з тим, статтею 126 ЗК
України визначено, що право власності
на земельну ділянку посвідчується
державним актом. Крім того, згідно зі
ст. 125 ЗК України право власності на
земельну ділянку виникає з моменту
реєстрації цих прав.

Позовна заява не містить посилання на
те, коли і ким був виданий державний акт
на земельну ділянку, на підставі якого
позивач є співвласником земельної
ділянки та коли ним було зареєстровано
це право. Вбачається, що у позовній
заяві не зазначено правовстановлюючі
документи, що підтверджують право
власності позивача на земельну
ділянку, яку він просить виділити йому
в натурі, як співвласнику.

У описовій частині заяви позивач не
зазначає ким та коли йому визначена
частка землі в розмірі 281,28 кв. метри, з
урахуванням посилання в тексті
позовної заяви на те, що він та
відповідач є співвласниками земельної
ділянки площею 545 кв. метри. Позивачем
також не зазначено на підставі якого
документа він перебуває на обліку, як
платник земельного податку на ділянку
площею 281,28 кв. метри, який державний
орган і коли прийняв відповідне
рішення та визначив цей розмір. За
таких обставин, вбачається, що позовна
заява не містить викладу обставин щодо
розміру земельної ділянки, яку позивач
просить виділи зі спільного
користування.

Ні описова частина позовної заяви, ні
її прохальна частина не містять
конкретних вимог щодо поділу земельної
ділянки між співвласниками. Позивач
просить виділити йому в користування
частину земельної ділянки, відповідно
позовна заява повинна містити
зазначення конкретних варіантів
такого поділу, а не зобов'язання суд
призначати експертизу для визначення
позовних вимог. Позовні вимоги мають
бути чітко викладені в позовній заяві,
мають бути зазначені межі (точки) по
яких земельна ділянка підлягає поділу
між двома співвласниками та параметри
земельних ділянок, що мають бути
виділені кожному із співвласників.
Виклад змісту позовних вимог є правом
саме позивача, оскільки ч. 1 ст. 11 ЦПК
України визначає, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Не містить позовна заява і даних про те,
коли на земельній ділянці (після її
приватизації) були встановлені
земельні знаки, оскільки поділу
підлягає лише земельна ділянка, яка
виділена в натурі її власникам. У
позовній заяві не зазначено даних
абрису приватизованої земельної
ділянки, тому з позовної заяви не
можливо встановити де знаходиться
земельна ділянка, що підлягає поділу
(абрис приватизованої земельної
ділянки міститься в державному акті на
земельну ділянку, яка передана у
власність).

Частиною 5 ст. 119 ЦПК України визначено,
що до позовної заяви додається
документ, який підтверджує сплату
судового збору.

Судовий збір позивачем взагалі не
сплачений. Разом з тим, заявлені вимоги
стосуються виділення в натурі частки
земельної ділянки із спільної
часткової власності, що є вимогами
майнового характеру. Належних доказів
дійсної вартості земельної ділянки
суду не надано. За таких обставин,
позивачу необхідно було сплатити
судовий збір за вимогу майнового
характеру в розмірі 3441 гривню.

Ухвала судді Солом'янського районного
суду м. Києва від 16 грудня 2013 року
отримана позивачем 26 грудня 2013 року.

Станом на 20 січня 2014 року до суду не
подано будь-яких заяв чи клопотань про
поновлення чи продовження строку для
усунення вказаних недоліків.

Згідно з ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо
позивач відповідно до ухвали суду у
встановлений строк виконає вимоги,
визначені статтями 119 і 120 цього
Кодексу, сплатить суму судового збору,
позовна заява вважається поданою в
день первісного її подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Вбачається, що вимоги ухвали від 16
грудня 2013 року про залишення заяви без
руху позивачем не виконано, для
виконання було достатньо часу,
наслідки невиконання вимог ухвали були
роз'яснені.

З огляду на наведене, позовну заяву
необхідно визнати неподаною та
повернути позивачу.

Керуючись ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Департамент земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації про виділення в натурі
частки земельної ділянки із спільної
часткової власності вважати неподаною
та повернути позивачу.

Роз'яснити, що повернення заяви не
перешкоджає повторному зверненню із
заявою до суду, якщо перестануть
існувати обставини, що стали підставою
для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня отримання копії ухвали.

Суддя: