Жмеринський міськрайонний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р.
м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі: секретаря Буга Р.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Жмеринці справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним та
визнання права власності на 1/2 частку
квартири,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з цим
позовом до ОСОБА_2 в якому вказала, що її
померлим батькам та рідному брату
ОСОБА_1 на праві спільної сумісної
власності належала квартира в АДРЕСА_1,
а після їх смерті вона та її рідна
сестра, як спадкоємці за законом мали
право на частку в даній квартирі.

В травні 2009 р. при зверненні до
Жмеринського районного структурного
підрозділу КП «ВООБТІ» позивач
дізналась, що власником даної квартири
є її сестра ОСОБА_2 відповідно до
договорів дарування, згідно яких їх
батько ОСОБА_1, який був останнім
власником даної квартири, подарував її
відповідачу. Позивач вважає, що підписи
на договорах дарування підроблені і не
належать її батькові.

Просила визнати недійсними договори
дарування від 21.01.2000 та від 21.05.2001 за
якими ОСОБА_6 подарував 1/2 і 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2. Визнати право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

16.01.2014 позивач ОСОБА_1 уточнила позовні
вимоги та просила визнати недійсним
договір дарування від 21.01.2000; визнати
право власності по 1/2 частки квартири,
що були предметом Договору дарування
від 21.01.2000 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних
частках (що складає ? від загальної
площі житлової квартири) в порядку ч.1 с.
1267 ЦК України; стягнути судові витрат
(а.с.100).

Позивач позов підтримала з підстав
зазначених вище. Представник позивача
ОСОБА_3 пояснив, що позивач ОСОБА_1
неодноразово бачила як підписується її
покійний батько в різних документах,
вважає що підписи на договорах
дарування виконані не ним.

Відповідач позов не визнала.
Представник відповідача ОСОБА_8
пояснила, що підписи на договорах
дарування частин квартири - це підписи
покійного батька позивача та
відповідача ОСОБА_6 і ці підписи
повністю відповідають його волі.

Представник відповідача ОСОБА_5 подав
заяву про застосувати строку позовної
давності в частині позовної вимоги про
визнання договору дарування недійсним
та в зв'язку їх спливу відмовити в
задоволенні позову, а в іншій частині
позовної вимоги просив відмовити, як в
заявленої безпідставно (а.с.102).

Вислухавши пояснення сторін та свідка,
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити зважаючи на таке.

Допитаний як свідок державний нотаріус
ОСОБА_7 суду повідомила, що працює в
Жмеринській міській державній
нотаріальній конторі, покійний ОСОБА_6
особисто розписався в обох договорах
дарування засвідчених нею без
будь-якого тиску, з власної волі.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 1993 року на праві
приватної спільної сумісної власності
ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_1 належить
квартира загальною площею 40,4 кв. м в
АДРЕСА_1 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтв про смерть,
виданих відділом реєстрації актів
цивільного стану по місту Жмеринка
Жмеринського міськрайонного
управління юстиції Вінницької області
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9); ОСОБА_10
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10); ОСОБА_1
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

Як вбачається з листа КП «ВООБТІ» від
21.05.2009 № 250 ОСОБА_1, виготовити довідку
характеристику для оформлення
спадщини після ОСОБА_6 на квартиру
АДРЕСА_1 неможливо, в зв'язку з тим, що
він не являється власником даної
квартири (а.с.12).

Відповідно до договору дарування від
21.01.2000 посвідченого державним
нотаріусом Жмеринської міської
державної нотаріальної контори ОСОБА_7
- ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_2 прийняла 1/2
частину квартиру під номером АДРЕСА_1.
Як вбачається із зворотного надпису на
догові, право власності на 1/2 частину
вищезазначеної квартири зареєстровано
в Вінницькому обласному об'єднаному
бюро технічної інвентаризації за
ОСОБА_2 (а.с.13, 57).

Згідно договору дарування від 21.05.2001
посвідченого державним нотаріусом
Жмеринської міської державної
нотаріальної контори ОСОБА_7 - ОСОБА_6
подарував, а ОСОБА_2 прийняла 1/2 частину
квартиру під номером АДРЕСА_1 (а.с.14, 58).

Як вбачається з реєстраційного
посвідчення від 07.05.2009 право власності
на 1/2 частину вищезазначеної квартири
зареєстровано в Вінницькому обласному
об'єднаному бюро технічної
інвентаризації за ОСОБА_2 (а.с.59).

Згідно реєстру для реєстрації
нотаріальних дій (справа №2-01) 2001р.
ОСОБА_6 поставив свій підпис 21.05.2001 під
номером нотаріальної дії 1-500, за
посвідчений договір дарування (а.с.48-53).

Згідно висновку експертів
судово-почеркознавчої експертизи від
26.11.2013 №10769/10770/13-32, підписи від імені
ОСОБА_6 у графі «підписи» у рядку
«даритель ОСОБА_6» у Договорі дарування
частини квартири від 21.01.2000 (бланк серії
АВІ№380617) (а.с.57); підписи від імені
ОСОБА_6 у графі «підписи» у рядку
«даруватель ОСОБА_6» у Договорі
дарування частини квартири від 21.05.2001
(бланк серії АЕА №165756) (а.с.58) виконані
рукописним способом без попередньої
технічної підготовки чи застосування
технічних засобів.

Підпис від імені ОСОБА_6 у графі
«підписи» у рядку «даритель ОСОБА_6» у
Договорі дарування частини квартири
від 21.01.2000 (бланк серії АВІ№380617) (а.с.57),
виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою з
наслідуванням його підпису.

Підпис від імені ОСОБА_6 у графі
«підписи» у рядку «даруватель ОСОБА_6»
у Договорі дарування частини квартири
від 21.05.2001 (бланк серії АЕА №165756) (а.с.58),
виконано ОСОБА_6 (а.с.75-82).

Згідно копії позовної заяви 10.09.2009
позивач зверталась до Жмеринського
міськрайонного суду з аналогічним
позовом про визнання недійсним
договору дарування квартири АДРЕСА_1 та
визнання права власності на 1/3 частку
даної квартири (а.с.103-104). Згідно копії
ухвали Жмеринського міськрайонного
суду від 06.05.2010 позовна заява ОСОБА_1 за
її заявою була залишена без розгляду
(а.с.112).

З досліджених в судовому засіданні
матеріалів цивільної справи №2-29/10/02025
встановлено, що дійсно ОСОБА_1
зверталась до суду з аналогічним
позовом 03.09.2009 (а.с.4-7), ухвалою суду від
04.09.2009 її позовна заява була залишена
без руху для усунення недоліків, а
17.09.2009 на підставі оновленої заяви від
10.09.2009 (а.с.24-26) було відкрито
провадження (а.с.27), а 06.05.2010 позовна
заява ОСОБА_1 за її заявою ухвалою суду
була залишена без розгляду (а.с.142).

Згідно висновку експерта від 22.12.2009
№529-П, підписи в графі «Даруватель»
договору дарування від 21.05.2001, виконані
ОСОБА_6; вирішити питання чи виконані
підписи на договорі дарування від
21.01.2000 ОСОБА_6 або іншою особою, не
представляється можливим у зв'язку з
простотою виконання досліджуваного
підпису, обмеженим об'ємом
досліджуваного графічного матеріалу,
відсутнім комплексом ознак для
будь-якого висновку (а.с.106-110).

Для вирішення почеркознавчих
експертиз судом в 2013 та 2009р.р.
направлялися різні порівняльні
матеріали з вільними зразками підписів
ОСОБА_6 (а.с.43-46, 111-126).

Вищевказані докази суд приймає до
уваги, так як вони зібрані із
дотриманням вимог закону, ніким не
оспорюються та не суперечать один
одному.

Вищевказані правовідносини
регулюються Цивільним Кодексом
України.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваним правочином).

З досліджених в судовому засіданні
доказів та встановлених на підставі
них обставин вбачається недійсність
заповіту від 2000 року.

Однак, для вказаних правовідносин у
відповідності до ст. 257 ЦК України
застосовується загальна позовна
давність тривалістю у три роки.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст.
260 ЦК України обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253-255
цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась, або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України,
залишення позову без розгляду не
зупиняє перебігу позовної давності.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у справі, є
підставою у відмові у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Оскільки позивач не навів суду
поважності причин пропущення позовної
давності, а відповідач заявив про
застосування до позовної вимоги про
визнання договору дарування від 21.01.2000
недійсним спливу позовної давності,
тому в задоволенні позову в цій частині
слід відмовити в зв'язку спливу
позовної давності.

Позовна вимога в частині визнання
права власності на 1/2 частку квартири,
що була предметом договору дарування
від 21.01.2000, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних
частках (що складає по 1/4 від загальної
площі) в порядку ч. 1 ст. 1267 ЦК України
також не підлягає задоволенню в зв'язку
з тим, що вона є похідною від позовної
вимоги про визнання правочину
недійсним, і відмова у визнанні
правочину недійсним (договору
дарування частини квартири) повністю
виключає підстави для задоволення
вимоги про визнання права власності на
це майно, а також в зв'язку з тим, що суд
своїм рішенням не має права підміняти
рішення інших органів, в даному випадку
нотаріуса, до компетенції якого
відноситься вирішення питань щодо
оформлення спадкового майна, в тому
числі і у відповідності до ст. 1267 ЦК
України.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з
врахуванням ст. 1 ЗУ «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних і
адміністративних справах» з позивача
на користь відповідача слід стягнути
судові витрати в розмірі 1808,10 грн., які
складаються витрат за 3 год. 52 хв. участі
представника позивача, який надавав
правову допомогу у судовому засіданні
18.09.2013, 18.12.2013, 24.12.2013, 16.01.2014.

На підставі ст.ст. 215, 257, 260, 261, 265, 267 ЦК
України, керуючись статтями ст.ст. 3, 4, 6,
8, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 158, 208, 209, 213-215, 367 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору дарування від
21.01.2000 недійсним та визнання права
власності на 1/2 частку квартири, що була
предметом договору дарування, за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках (що
складає по 1/4 від загальної площі) в
порядку ч. 1 ст. 1267 ЦК України - відмовити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
НОМЕР_1, проживає АДРЕСА_2) на користь
ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1808
(одна тисяча вісімсот вісім) грн. 10 коп..

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Жмеринський
міськрайонний суд Вінницької області.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Жмеринського

міськрайонного суду
А.М. Заярний