У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 в особі спадкоємців
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, як спадкоємця
та співвідповідача, третя особа:
ОСОБА_10 про стягнення грошових коштів,
отриманих за попереднім договором, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 21 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 грошові кошти у сумі
еквівалентній 200 000 доларів США на час
розгляду справи, які були отримані
ОСОБА_6 за попереднім договором
купівлі-продажу земельної ділянки від
29 вересня 2006 року.

Позов мотивовано тим, що 29 вересня 2006
року між ОСОБА_6 (продавець) та
позивачем (покупець) укладено
попередній договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 1,1 га (рілля),
що розташована на території КСП ім.
Шевченка Гореницької сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, відповідно до умов якого
сторони зобов'язались у термін до 29
вересня 2007 року укласти договір
купівлі-продажу вищевказаної
земельної ділянки (основний договір).
ОСОБА_6 отримав 12 жовтня 2006 року
державний акт на право власності на
зазначену земельну ділянку, цільове
призначення якої - ведення особистого
селянського господарства. Ціна
земельної ділянки за основним
договором становила 220 000 доларів США, з
яких 200 000 доларів США було
сплачено покупцем за попереднім
договором у день його укладення.
Передача земельної ділянки згідно умов
попереднього договору здійснюється
продавцем після укладення основного
договору. Оскільки основний договір
купівлі-продажу земельної ділянки не
був укладений до 29 вересня 2007 року,
зокрема через наявність мораторію на
дану категорію земель, встановлену
пунктом 15 Перехідних положень ЗК
України, тобто у термін, визначений
попереднім договором, зобов'язання,
встановлене попереднім договором
вважається припиненим. Зважаючи на те,
що основний договір не був укладений з
причин, які не залежали від сторін
попереднього договору, грошові кошти у
розмірі 200 000 доларів США, отримані
ОСОБА_6, який на момент укладення
попереднього договору перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9,
підлягають поверненню позивачу.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області
від 7 червня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 12 листопада 2013 року
до участі у справі у якості
співвідповідачів залучено
правонаступників ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме: ОСОБА_9, ОСОБА_7

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 12 грудня 2013 року до участі у
справі у якості співвідповідача
залучено ОСОБА_8, як правонаступника
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_11

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 21 січня 2014 року рішення
місцевого суду скасовано з ухваленням
нового рішення, яким стягнуто з ОСОБА_9
на користь позивача 420 833 грн та 1140 грн
судового збору; стягнуто з ОСОБА_7 на
користь позивача 336 667 грн та 1125 грн
судового збору; стягнуто з ОСОБА_8 на
користь ОСОБА_5 252 500 грн та 855 грн
судового збору.

ОСОБА_7, не погоджуючись з даним
рішенням суду апеляційної інстанції
подала касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального права
просить його скасувати з направленням
справи до суду апеляційної інстанції
на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з
того, що відносини між позивачем та
відповідачем регулюються ст.ст. 215, 216 ЦК
України, а положення ст. 635 ЦК України на
спірні правовідносини не поширюються,
тому підстави для задоволення позову
відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення
про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що обставини справи свідчать про
наявність у позивача та ОСОБА_6
волевиявлення саме на укладення
попереднього договору, в якому
зафіксовано зобов'язання про укладення
в майбутньому договору купівлі -
продажу земельної ділянки. Зважаючи на
те, що у строк до 29 вересня 2007 року
сторони не уклали договір купівлі -
продажу земельної ділянки (основний
договір), з незалежних від сторін
обставин, та керуючись положеннями ст.
1212 ЦК України, суд дійшов висновку, що
грошові кошти у сумі 1 010 000 грн.
(еквівалент 200 000 доларів США), сплачені
за попереднім договором підлягають
поверненню позивачу. Спадщину за
законом, що залишилася після смерті
відповідача у вигляді земельної
ділянки загальною площею 1,1045 га,
прийняли його дружина - ОСОБА_9, доньки:
ОСОБА_7 та ОСОБА_11, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Спадщину за
заповітом після смерті останньої
прийняв її син - ОСОБА_8 З урахуванням
вказаних обставин та часток кожного у
спадковому майні апеляційний суд
дійшов висновку, що сума грошових
коштів підлягає стягненню із
спадкоємців.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції повністю погодитися не
можна, оскільки вони зроблені судом без
належного з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін,
оцінки наданих ними доказів, з огляду
на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам процесуального права
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Задовольняючи позов суд апеляційної
інстанції стягнув на користь ОСОБА_5
кошти зі спадкоємців відповідача
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а
саме: з ОСОБА_9 - 420 933 грн з урахуванням
належних їй 5/12 часток у спадщини,
ОСОБА_7 - 336 667 грн (1/3 частки у
спадщині), ОСОБА_8 - 252 500 грн (1/4 частки у
спадщині).

При цьому, суд апеляційної інстанції
виходив з часток кожного від вартості
отриманого спадкового майна після
смерті померлого ОСОБА_6, яке
складається з земельної ділянки, що
була предметом попереднього договору,
та квартири АДРЕСА_1 згідно договору
уступки права вимоги від 8 вересня 2006
року (вартість уступленого права
вимоги оцінена в 170 905 грн).

Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України,
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці
зобов'язані задовольнити шляхом
одноразового платежу, якщо
домовленістю між спадкоємцями та
кредитором інше не встановлено. У разі
відмови від одноразового платежу суд
за позовом кредитора накладає
стягнення на майно, яке було передане
спадкоємцям у натурі (ч.2 ст. 1282 ЦК
України).

За змістом зазначених норм
матеріального права у разі відмови
спадкоємців від обов'язкового
одноразового платежу на погашення
боргу спадкодавця кредитор не
позбавлений можливості пред'явити
вимогу до них про стягнення цієї суми з
урахуванням вартості прийнятого у
спадщину майна.

Апеляційний суд, в порушення вимог ст.
ст. 212-214, 315 ЦПК України на зазначене
уваги не звернув та не встановив
фактичні обставини справи, а саме, не
з`ясував спадкову масу та вартість
спадкового майна; чи додержано порядок
пред'явлення кредитором спадкодавця
вимог до спадкоємців; належним чином не
визначив характер спірних
правовідносин, правові норми, що їх
регулюють, порядок їх застосування і
обсяг зобов'язань спадкоємців перед
кредитором, передбачений ст. 1282 ЦК
України. Висновок апеляційного суду
про стягнення всієї суми боргу з
посиланням у мотивувальній частині
рішення про стягнення у межах вартості
спадкового майна неможливо вважати
обґрунтованим, оскільки вартість
спадкового майна не визначена, а тому
суд позбавлений був можливості зробити
висновок щодо обсягу відповідальності
кожного із спадкоємців.

Вказане вище свідчить про порушення
судом апеляційної інстанції норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, що в свою чергу
призвело до поверхового вирішення
спору.

Під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
належним чином не перевірив законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги. Свої висновки належним чином не
мотивував.

Враховуючи наведене, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК
України його слід скасувати з
передачею справи до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 21 січня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова
І.М. Фаловська