РІШЕННЯ

Іменем України

16.01.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва у складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

при секретарі Сологуб А.М., Величко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням у зв'язку з відсутністю в
ньому більше року без поважних причин.
Позовні вимоги мотивувала тим, що вона
є власником квартири на підставі
свідоцтва про право власності.
Відповідач, колишній чоловік
зареєстрований в даній квартирі, але
там не проживає з січня 2010 року, в
квартирі відсутні його особисті речі.
Враховуючи вищевикладене, відповідач
відповідно до ст.. 405 ЦК України, втратив
право користування житловим
приміщенням.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали в повному обсязі з підстав
викладених в позовній заяві. Просили
задовольнити заявлені ними позовні
вимоги. Суду пояснили, що в січні 2010
року відповідач пішов на постійне
місце проживання до своєї співмешканки
- колишньої дружини рідного брата
позивачки де і проживав до листопада
місяця. Після отримання із суду
повідомлення про розгляд справи,
відповідач привіз свої речі і тепер
періодично проживає в даній квартирі.
Квартиру позивач отримала в
кооперативному будинку за обмінним
ордером з батьком.

Відповідач та представник відповідача
проти задоволення позовних вимог
заперечили та подали суду письмові
заперечення наступного змісту. З
позивачкою по справі відповідач
перебував в зареєстрованому шлюбі з 1982
року по 2002 рік. Квартиру на яку позивач
одноособово оформила право власності
вони придбали під час шлюбу шляхом
внесення пайових внесків, про що
відповідач подав відповідний позов до
суду про визнання за ним права
власності на частину спірної квартири.
В даній квартирі зареєстрований він,
позивач та їх син. В листопаді 2013 року
йому стало відомо, що позивач
одноособово оформила право власності
на квартиру та бажає її продати. Він
постійно проживає в даній квартирі і
лише тимчасово не проживав на періоди
не більше чотирьох місяців з поважних
причин. Позивач проживає в окремій
кімнаті, а він з сином в іншій кімнаті
де і знаходяться його особисті речі. В
періоди з вересня 2011 року по липень 2012
року він тимчасово не проживав в
квартирі з поважних причин - доглядав
за хворим батьком, в 2013 році тимчасово
не проживав з поважних причин у зв'язку
з тим, що доглядав за хворою матір'ю.
Інші періоди не проживання в квартирі є
незначними до 1 місяця. Просить суд
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, покази свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням задоволенню не підлягають
з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є
власником квартири АДРЕСА_2 та на даний
час в провадженні Деснянського
районного суду м. Києва знаходиться
справа за позовом відповідача до
позивача, про визнання права власності
на ? частину даної квартири (а.с.8, 31-33).

За даними довідки по формі №3 позивач,
відповідач та їх син зареєстровані у
АДРЕСА_2 всі з 23.01.1985 року ( а.с. 9).

На підставі пояснень наданих
сторонами, суд дійшов висновку, що
обмінний ордер отримувала ОСОБА_1 а
відповідач та ОСОБА_3 заселись в спірну
квартиру як члени її сім'ї. За правилами
ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
власний розсуд. Правилами ст. 156 цього
Кодексу визначено, що члени сімї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним жилим приміщенням. Статтею 157
ЖК України визначено, що членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених
ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона
сусідка позивача та відповідача з 1984
року. Відповідач то приходив то уходив,
а останні три роки проживає з іншою
жінкою. Відповідача не бачила в
квартирі більше трьох років, а під
під'їздом бачила з новою жінкою та
сином, як вони спілкувалися. В квартирі
сторін буває, але відповідача не
бачила. У вересня викликали міліцію,
оскільки ОСОБА_2 приїхав до квартири,
перед тим як ОСОБА_1 отримала повістку
до суду.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що позивач
по справі це його сестра, а відповідач
колишній товариш та кум, на даний час
проживає з його колишньою дружиною.
Бачив речі відповідача за адресою
АДРЕСА_1. До сестри приїжджає часто,
відповідача там не бачив.

Свідок ОСОБА_3 суду показав, що батько -
відповідач по справі з моменту
заселення в квартиру та до цього часу
постійно проживає в квартирі.
Відсутність іноді батька за місцем
проживання пов'язана з тим, що у нього
така робота, але те, що батько більше
року не проживає в квартирі не є
правдою. З моменту розлучення батьків
відповідач проживає з ним в одній
кімнаті, мати в іншій, а третю кімнату
займає подруга мами ОСОБА_6 Влітку він
загубив свої ключі від квартири та
забрав у батька, але на даний час у
батька також є свій екземпляр ключів.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, суду показали,
що вони є друзями сина сторін. Бувають в
квартирі, коли були в квартирі то
бачили то мати свого товариша, то
батька. Бачили, що батько та їх друг
проживають в одній кімнаті, також
бачили автомобіль відповідача біля
підїзду.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що в
спірній квартирі проживає без
реєстрації з 2004 року. Відповідач до 2010
року проживав в квартирі періодично, а
з 2010 року взяв свої речі і пішов, а з 23
листопада 2013 року приїхав та знову живе
у квартирі. Був випадок, що їй
телефонувала позивач з приводу того
щоб відчинити двері відповідачу,
оскільки в нього не має ключів, щоб він
взяв так звані речі, деякі речі вудочки
та таке інше, майно відповідача
знаходиться в даній квартирі.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що з
сторонами по справі є колишні свати, на
даний час товаришує з позивачем, іноді
залишається у них в квартирі ночувати
бо є спільний внук. З 2010 року
відповідача там не бачила.

Правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України, на яку
також посилається позивач, як на
законну підставу для її вимог
передбачено, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

За даними наданих суду доказів,
проаналізувавши покази свідків, в тому
числі заявлених позивачем, суд дійшов
висновку, що відсутні підтвердження не
проживання більше року відповідача у
спірній квартирі, оскільки всі свідки,
окрім ОСОБА_9 бачили за період
зазначений позивачем як не проживання
відповідача в квартирі, або в квартирі,
або біля квартири, або бачили біля
під'їзду автомобіль відповідача,
свідок ОСОБА_6 повідомила, що влітку
передавала відповідачу належні йому
вудочки, що знаходились в даній
квартирі, що підтверджує його
знаходження та знаходження його речей
за місцем реєстрації, крім того сама
позивач підтверджує, що з листопада 2013
року відповідач постійно проживає в
даній квартирі.

Також, проживання відповідача у
спірній квартирі підтверджується
отриманням позовної заяви з додатками
надісланої судом та особисто
відповідачем за адресою
зареєстрованого місця проживання
27.11.2014 року, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення. (а.с.36)

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на вимогу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів про те,
що відповідач без поважних причин не
проживає на спірній житловій площі, а
тому не може бути визнаний таким, що
втратив право користування цією ж
житловою площею на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК
України.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.
405 ЦК України, ст.ст. 150, 156, 157, 160, 163, ЖК
Української РСР, ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 213-215
ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Деснянський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21.01.2014
року.

Суддя:
Н.Г.Таран