АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4441/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/270/14
Головуючий у 1-й інстанції Юхно С. П.
Доповідач Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю: відповідача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2

прокурора Конарєвої А.А.

представників позивача: Машівської
районної державної адміністрації-
Яковенко Р.О.

Полтавського управління водних
ресурсів - Стельмах В.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду
м. Полтави від 05 грудня 2013 року

по справі за позовом Полтавського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
Держави в особі Машівської районної
державної адміністрації Полтавської
області, Полтавського обласного
управління водних ресурсів до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості по
орендній платі за користування водним
об'єктом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

Полтавський міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері звернувся до
суду з вказаним позовом в інтересах
Держави в особі Машівської РДА,
Полтавського обласного управління
водних ресурсів до ОСОБА_1, посилаючись
на те, що за даними перевірки,
проведеної Полтавською міжрайонною
прокуратурою з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері,
згідно Договору оренди водного об'єкта
(ставка), укладеного 31.05.2012 року між
Машівською райдержадміністрацією та
ОСОБА_1, останньому передано у строкове
платне володіння та користування
водний об'єкт (ставок) площею водного
дзеркала 70,000 га, який розташований на
території Машівської селищної ради.

Оскільки за відповідачем станом на
15.10.2013 року обліковується
заборгованість за оренду водного
об'єкту в сумі 48125,00 грн., прохали
стягнути з відповідача вказану суму
заборгованості та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 05.12.2013 року позовні вимоги
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
заборгованість по орендній платі за
користування водним об'єктом за період
з 31 травня 2012 року по 15 жовтня 2013 року у
розмірі 48125,00 грн. на рахунок обласного
бюджету по коду бюджетної класифікації
22120000, символу 851 «Плата за надані в
оренду ставки, що знаходяться в
басейнах річок загальнодержавного
значення», банк одержувача УДКСУ у
Машівському районі, МФО 831019, код за
ЄДРПОУ УДК 38058806, номер рахунку 0228.

Зобов'язано ОСОБА_1 сплатити вказану
суму рівними частинами, починаючи з
січня 2014 року по листопад 2014 року,
кожного місяця до 20 числа місяця в сумі
4010 (чотири тисячі 10 гривень) 42 копійки, а
до 20 грудня 2014 року - сплатити 4010 (
чотири тисячі 10 гривень) 38 копійок.

Вирішено питання стягнення судового
збору.

З цим рішенням не погодився ОСОБА_1,
який у поданій апеляційній скарзі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити за недоведеністю.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що місцевий суд не
долучив до матеріалів справи докази,
зокрема, договір оренди землі водного
об'єкту, зареєстрований 19.06.2012 року;
копію квитанції про сплату орендної
плати за користування землею та не
оглянув оригінал указаної квитанції,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Зазначає, що на даний час між ним та
Машівською РДА укладено два договори
оренди водного об»єкту, які
відображають одні і ті ж
правовідносини. Один із них укладено на
підставі розпорядження голови
Машівської РДА за №36 від 27.01.2011р., а
земельна ділянка та водний об'єкт
передані йому 19.06.2012 року, та за цим ним
договором він сплатив орендну плату за
2012 рік.

Вважає, що фіксована ставка оплати за
користування об'єктом оренди,
встановлена відповідно до
розпорядження Машівської РДА, не
відповідає Методикам, що були
розроблені Облдержадміністрацією та
направлені до РДА на місцях для
забезпечення дотримання вимог діючого
законодавства з питань передачі в
оренду та користування водними
об'єктами, проте суд не взяв до уваги ці
обставини.

Вказує, що Договір оренди водного
об'єкта, на підставі якого суд стягнув з
нього орендну плату, не відповідає
вимогам цивільного законодавства,
оскільки не підписаний сторонами
внаслідок укладення 31.05.2012 року іншого
Договору оренди, після чого 19.06.2012 року
водний об'єкт був йому переданий РДА та
прийнятий ним за відповідним Актом.

Вважає, що обидва Договори оренди не
відповідають чинному законодавству,
сума оплати за ними завищена, РДА на
його звернення не реагує, внаслідок
чого він звернувся до Окружного
адміністративного суду з питанням
приведення договорів та розрахунків до
вимог чинного законодавства.

У запереченнях на апеляційну скаргу
Полтавське обласне управління водних
ресурсів прохало у задоволенні скарги
відмовити, а рішення місцевого суду
залишити без змін, посилаючись на те, що
між Машівською РДА та ОСОБА_1 було
укладено два договори оренди: Договір
оренди земельної ділянки,
зареєстрований у відділі Держкомзему у
Машівському районі 19.06.2012 року та
Договір оренди водного об»єкту від
31.05.2012р.

Зазначають, що жодним Законом чи
нормативним актом не передбачено, що
Полтавське облводресурсів зобов»язане
підписувати Договір оренди водного
об»єкту, статтею 51 Водного кодексу
України визначено лише право його
погодження, а не підписання.
Законодавчо також не встановлено, що
відсутність погодження органу водного
господарства є підставою щодо заборони
або обмеження права Орендаря
приступати до використання водного
об»єкту по укладеному договору оренди.

Вказують, що ОСОБА_1 звертався до
Полтавського облводресурсів щодо
погодження договору оренди водного
об»єкту та договір був розглянутий з
певними вимогами до Машівської РДА,
однак обмежень щодо подальшого
використання водного об»єкту
встановлено не було.

Зазначають також, що Методика
визначення розміру плати за надані в
оренду водні об»єкти, затверджена
наказом Мінекології та природних
ресурсів України від 28.05.2013р. №236 не
могла бути врахована на час укладення
договору оренди водного об»єкту,
оскільки була прийнята пізніше, тому на
час укладення договору орендна плата
визначалася в договорі за згодою
сторін.

Сплата коштів за оренду земельної
ділянки ніяк не пов»язана зі сплатою
коштів за оренду водного об»єкту, вони
сплачуються незалежно одна від одної
відповідно до укладених договорів
оренди.

У судовому засіданні відповідач та
його представник доводи апеляційної
скарги підтримали та прохали її
задовольнити.

Прокурор, представники Машівської РДА
та Полтавського обласного управління
водних ресурсів апеляційну скаргу не
визнали, прохали її відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вислухавши пояснення
учасників процесу, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК
України апеляційний суд за наслідками
розгляду апеляційної скарги має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги та залишення без
змін рішення суду, якщо визнає, що суд
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Місцевим судом установлено та
вбачається з матеріалів справи, що 31
травня 2012 року між Машівською районною
державною адміністрацією в особі
голови Машівської РДА Прокопенка О.І.
та ОСОБА_1 було укладено Договір оренди
водного об'єкту (далі-Договір), за
умовами якого Орендодавець на підставі
розпорядження голови Машівської РДА
від 27.01.2011 року №36 передає, а Орендар
приймає на умовах оренди по Акту
прийому-передачі водний об'єкт (ставок)
площею водного дзеркала 70,000 га, який
знаходиться на території Машівської
селищної ради, строком на три роки
(а.с.5-9).

Згідно з п.2.3 Договору оренди від 31.05.2012
року, за оренду водного об'єкту (ставка)
Орендар кожний рік протягом дії
Договору сплачує кошти у вигляді
орендної плати до державного бюджету,
яка вноситься щомісячно до 30 числа
поточного місяця рівними частинами,
або попередньо до державного бюджету у
грошовій формі з розрахунку 500 грн./га
водного дзеркала в рік.

Орендна плата справляється також у
випадку, якщо Орендар з поважних причин
тимчасово не використовує водний
об'єкт за умовами договору.

У відповідності до п.3.2. Розділу 3 «Права
і обов'язки сторін» Орендар
зобов'язаний у відповідності з п.2.3.
цього Договору вносити орендну плату.

Згідно Акту прийому передачі водного
об'єкту від 31.05.2012 року Орендодавець
передав, а ОСОБА_1 прийняв водний об'єкт
площею 70,000 га водного дзеркала,
розташований на території Машівської
селищної ради Машівського району
Полтавської області (а.с.10).

З матеріалів справи вбачається, що
Орендарем ОСОБА_1 орендна плата за
переданий йому в оренду водний об'єкт
(ставок) не вносилася.

Так, за повідомленням Полтавського
обласного управління водних ресурсів
від 15.10.2013 року №01-2/1863 та наданим
Розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за
період користування з 31.05.2012р. по
15.10.2013р. на умовах оренди водним
об'єктом, розташованим на території
Машівської селищної ради становить
48125,00 грн. ( у т.ч. борг на 01.01.2013р. за
період з 31.05.2012р. по 01.01.2013р. становить
20416,67грн. та борг за період з 01.01.2013р. по
15.10.2013р. становить 27708,33грн.) (а.с.11-12).

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд обґрунтовано виходив із
того, що відповідач фактично приступив
до використання ставка, який є об'єктом
Договору оренди водного об'єкту,
укладеного 31.05.2012 року між ОСОБА_1 та
Машівською районною державною
адміністрацією та який переданий
відповідачу згідно Акту
прийому-передачі, і ця обставина
відповідачем не заперечується, як і те,
що він не сплачував орендну плату за
користування ставком.

Колегія суддів вважає такий висновок
обґрунтованим і таким, що відповідає
встановленим по справі обставинам з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК
України. (ч.1 ст.60 ЦПК).

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК).

Відповідно до статті 59 Земельного
Кодексу України, громадянам та
юридичним особам органами виконавчої
влади або органами місцевого
самоврядування із земель водного фонду
можуть передаватися на умовах оренди
земельні ділянки прибережних захисних
смуг, смуг відведення і берегових смуг
водних шляхів, озера, водосховища, інші
водойми…

За нормою статті 51 Водного Кодексу
України у редакції, яка діяла на час
укладання Договору оренди, у
користування на умовах оренди водні
об'єкти (їх частини) місцевого значення
та ставки, що знаходяться в басейнах
річок загальнодержавного значення,
можуть надаватися водокористувачам
лише для риборозведення, виробництва
сільськогосподарської і промислової
продукції, а також у лікувальних і
оздоровчих цілях.

Право водокористування на умовах
оренди оформляється договором,
погодженим з державними органами
охорони навколишнього природного
середовища та водного господарства.

Умови, строки і збір за оренду водних
об'єктів (їх частин) визначаються в
договорі оренди за згодою сторін.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що місцевий суд не долучив до
матеріалів справи договір оренди землі
водного об'єкту, зареєстрований 19.06.2012
року, копію квитанції про сплату
орендної плати за користування землею
та не оглянув оригінал указаної
квитанції, як і про те, що на даний час
між ОСОБА_1 та Машівською РДА укладено
два договори оренди водного об»єкту,
які відображають одні і ті ж
правовідносини та по одному із них ним
сплачено орендну плату за 2012 рік є
безпідставними з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи,
окрім Договору оренди водного об»єкту
від 31.05.2012р., предметом якого, як
зазначено вище, є водний об»єкт (ставок)
площею водного дзеркала 70,000га., між
Машівською РДА та ОСОБА_1 було укладено
також Договір оренди землі (водного
об»єкту), зареєстрований у відділі
Держкомзему у Машівському районі 19.06.2012
року (а.с.46-49).

Предметом вказаного договору є
земельна ділянка водного фонду
загальною площею 90,8600га., у т.ч.
природоохоронної зони-20,6500га.,
гідротехнічні споруди-0,2100га. (п.2
договору).

Згідно п.9 даного договору орендна
плата за землю вноситься Орендарем у
грошовій формі на розрахунковий
рахунок Машівської селищної ради по
500,00грн./га за землі водного фонду з
переглядом в подальшому (з урахуванням
коеф. індексації).

Прикінцевими положеннями договору
визначено, що він набуває чинності
після підписання сторонами та його
державної реєстрації (п.43).

Факт передачі ОСОБА_1 земельної ділянки
загальною площею 90,8600га., у т.ч.
природоохоронна зона-20,65га для
рибогосподарських потреб
підтверджується актом
прийому-передачі земельної ділянки від
19.06.2012 року (а.с.50).

Законодавець у Водному та Земельному
Кодексі чітко розмежовує оренду
водного об»єкту та оренду земельної
ділянки, що підтверджується наведеними
вище нормами права.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що сума орендної плати по договорам
завищена, а місцевим судом
безпідставно не враховано положення
Методики визначення розміру плати за
надані в оренду водні об'єкти,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України 17.06.2013 року за №986/23518, є
неспроможними, оскільки дана Методика
була затверджена після укладення
Договору оренди водного об'єкту, а на
час укладення договору, відповідно до
положень статті 51 Водного Кодексу
України орендна плата визначалася в
договорі оренди за згодою сторін.
Сплата ж коштів за оренду земельної
ділянки не пов»язана зі сплатою коштів
за оренду водного об'єкту, вони
сплачуються незалежно одна від одної
відповідно до укладених договорів
оренди.

Зазначення в апеляційній скарзі щодо
звернення відповідача до Окружного
адміністративного суду по питанню
приведення договорів та розрахунків до
вимог чинного законодавства не знайшло
підтвердження у судовому засіданні.

Твердження апелянта про те, що Договір
оренди водного об'єкта, на підставі
якого суд стягнув з нього орендну
плату, не відповідає вимогам
цивільного законодавства, оскільки не
підписаний сторонами внаслідок
укладення іншого Договору оренди, не
відповідає фактичним обставинам
справи та спростовується наявними у
справі доказами.

Також, спеціальним Законом та
нормативними актами у сфері
регулювання спірних правовідносин не
передбачено, що Державне управління
охорони природного середовища та
обласне виробниче управління водного
господарства «Полтававодгосп» (на
даний час - Полтавське обласне
управління водних ресурсів)
зобов»язані підписувати Договір
оренди водного об»єкту, статтею 51
Водного Кодексу України визначено лише
право його погодження, а не підписання.

Законодавчо не встановлено, що
відсутність погодження органу водного
господарства чи охорони навколишнього
природного середовища є підставою щодо
заборони або обмеження права Орендаря
приступати до використання водного
об»єкту по укладеному договору оренди.

Окрім того, як убачається з листа
Полтавського обласного управління
водних ресурсів від 18.07.2012 року №01-2/899
ОСОБА_1 звертався щодо погодження
договору оренди водного об»єкту та
укладений договір було розглянуто з
певними застереженнями до Машівської
РДА, однак обмежень щодо подальшого
використання водного об»єкту
відповідачем встановлено не було.

Апеляційна скарга не містить нових
засобів доказування, її доводи не
спростують висновків суду першої
інстанції.

Суд першої інстанції повно та
об'єктивно встановив фактичні
обставини справи і дав їм належну
правову оцінку, дослідив надані
сторонами докази, на підставі яких
дійшов вірного висновку про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308,315,317
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 05 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/
Т.О. Кривчун

СУДДІ /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/ Л.І.
Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун