Справа № 115/4925/13-ц
Провадження № 2/115/37/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

"13" січня 2014 р.
м. Саки

Сакський міськрайонний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого судді
Дахневич О.Д.

при секретарі
Карімовій Е.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
права власності на 1/9 частку спадкового
майна та зменшення часток відповідачів
у спадковому будинку з 1/4 частки
кожному до 7/36 частки кожному

в с т а н о в и в:

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на 1/9 частку
спадкового майна та зменшення часток
відповідачів у спадковому будинку з 1/4
частки кожному до 7/36 частки кожному.
Свої вимоги мотивувала тим, що з 1990 року
проживала з ОСОБА_4 без шлюбу. Шлюб між
ним був зареєстрований 1 грудня 1995 року.
До шлюбу з позивачем, з 1952 року ОСОБА_4
перебував у шлюбі з ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ОСОБА_3 є їх
сином, а відповідач ОСОБА_2 - дочкою
ОСОБА_5, яка народилася до шлюбу. За
час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було
збудовано та введено в експлуатацію у
1971 році жилий будинок АДРЕСА_1. 25 січня
2006 року на ім'я ОСОБА_4 було оформлено
право власності на вказаний будинок.
На випадок своєї смерті ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, залишив заповіт,
яким заповідав усе належне йому майно
позивачу. Після смерті чоловіка вона
отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на вказаний
будинок. Однак, рішенням Сакського
міськрайонного суду АР Крим від 15
березня 2010 року були визнані частково
недійсними свідоцтво про право
власності на спірний будинок, видане
Ліснівською сільською радою 25 січня 2006
року на ім'я ОСОБА_4, а також свідоцтво
про право на спадщину за заповітом від
18 грудня 2007 року на ім'я позивача.
Вказаним рішенням суду за ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 визнано право власності на
спірний будинок по 1/4 частки за кожним.
Ухвалюючи рішення суд виходив з того,
що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті
залишила заповіт, згідно з яким
заповідала належне їй майно у рівних
частках, у тому числі належну їй частку
спірного будинку, своїм дітям - ОСОБА_2
та ОСОБА_3, які прийняли спадщину.
Рішенням Сакського міськрайонного
суду АР Крим від 11 січня 2013 року було
частково задоволено її позов до
відповідачів, встановлено юридичний
факт, що ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, прийняв як непрацездатний
вдівець обов'язкову частку в
спадщині, яка відкрилася після ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, та складається
із 1/9 частини жилого будинку під
номером АДРЕСА_1. Тобто, належна їй
частка у спадщині за заповітом після
смерті чоловіка ОСОБА_4 в будинку
складає не 1/2 частку, яка залишилась
після визнання часткового недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, а 11/18 часток (1/2 частка + 1/9
частка - обов'язкова частка чоловіка
після смерті ОСОБА_5) . Частки
відповідачів відповідно повинні
складати не ? кожному, а по 7/36 (1 - 11/18 = 7/18 :
2 = 7/36).

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, просила їх
задовольнити. Пояснила у відповідності
до викладеного в позові. Додала, що з
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину (1/9 частку, яку ОСОБА_4,
прийняв як непрацездатний вдівець
після смерті ОСОБА_5) не зверталась.
Вважала, що нотаріус їй відмовить у
видачі свідоцтва, оскільки вже видавав
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на весь будинок.

Представник позивача за
договором адвокат ОСОБА_7 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі. Пояснила у
відповідності до викладеного в позові.

Відповідач ОСОБА_2 , яка діяла від
свого імені та за довіреністю від імені
відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги
визнала частково. Пояснила, що визнає ,
що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
прийняв як непрацездатний вдівець
обов'язкову частку в спадщині, яка
відкрилася після смерті її матері
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, та
складається із 1/9 частки спірного
жилого будинку. Але на даний час існує
чинне рішення Сакського міськрайсуду
від 15 березня 2010 року, яким було
визначено частки спадкоємців в
спірному будинку. Крім того, вона
зареєструвала своє право на 1/4 частку
спадкового будинку в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Також просила у разі , якщо судом буде
задоволено позов, зменшити частку її
брата ОСОБА_3, оскільки він свою частку
ще не реєстрував.

Вислухавши сторони, дослідивши
письмові матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Відповідно до положень частини
1 статті 11, частини 1 статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі частини 3 статті 61
Цивільного процесуального кодексу
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням суду від 15 березня 2010
року, яке залишено без змін ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 вересня 2011 року (а.с.12-13, 16-18)
було встановлено , що ОСОБА_2 є дочкою
ОСОБА_5, а ОСОБА_3 - сином. ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 одружилися 14 січня 1952 року.
За час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїми
силами та за власні кошти збудували
житловий будинок з господарськими
спорудами АДРЕСА_1. 10 жовтня 1968 року
ОСОБА_4, рішенням виконкому Сакської
районної ради за № 334-б була відведена
земельна ділянка для будівництва
жилого будинку, видане свідоцтво про
забудову у сільській місцевості. Копія
акта прийому до експлуатації
збудованого жилого будинку свідчить,
що у 1972 році будинок був прийнятий до
експлуатації. Своє право власності
ОСОБА_4 зареєстрував у погосподарській
книзі сільради. ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про смерть
№31 від 2 жовтня 1990 року у Ліснівській
сільраді Сакського району). На випадок
своєї смерті ОСОБА_5 залишила заповіт
від 31 січня 1980 року, посвідчений у
Сакській державній нотаріальній
конторі та зареєстрований у реєстрі №
264, відповідно до якого належну їй
частку жилого будинку з відповідною
часткою господарських будівель, вона
заповідала своїм дітям: ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 у рівних частках . ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 спадщину, яка відкрилася після
смерті їх матері, прийняли , подавши
зави до державної нотаріальної
контори 13 березня 1991 року та 02 квітня 1991
року відповідно.

Однак, не зважаючи на наявність
заповіту ОСОБА_5 та прийняття спадщини
її дітьми, ОСОБА_4 на підставі
відповідного рішення Ліснівської
сільської ради № 192 від 28 листопада 2005
року отримав свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 25 січня
2006 року та зареєстрував на своє ім'я
право власності в цілому на спірний
будинок.

Помер ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2
(актовий запис про смерть № 22 зроблено
23 березня 2007 року в Ліснівській
сільраді Сакського району). На випадок
своєї смерті ОСОБА_4, залишив заповіт,
яким заповідав усе належне йому майно
ОСОБА_1, з якою уклав шлюб 01 грудня 1995
року. Позивач отримала свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на
вказаний будинок та зареєструвала своє
право в органах БТІ 19 лютого 2008 року.

Вказані обставини визнавалися
сторонами у судовому засіданні та були
встановлені рішенням Сакського
міськрайонного суду АР Крим від 15
березня 2010 року по цивільній справі №
2-220/10 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, свідоцтва про право на
спадщину, скасування державної
реєстрації права власності, визнання
права власності на частку жилого
будинку.

Наведеним рішенням суду від 15
березня 2010 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3
задоволено частково та було визнано:
частково недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
Ліснівською сільською радою на ім'я
ОСОБА_4 25 січня 2006 року; частково
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 18 грудня 2007
року на ім'я ОСОБА_1; визнано
право власності на спірний будинок за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/4 частині за
кожним.

Ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позову суд
виходив з того, що у відповідності до
чинного на момент відкриття спадщини
законодавства - на день смерті ОСОБА_5,
їй належала 1/2 частина спірного
будинку і тому її діти, як спадкоємці за
заповітом, мають право на відповідну
частку у спадщині.

Рішенням суду від 11 січня 2013
року, яке залишено без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду АР
Крим від 17 квітня 2013 року (а.с.19-22, 23-24)
було встановлено, що подружжя ОСОБА_5 на
момент відкриття спадщини -
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживали та були
прописані разом у спірному будинку. З 25
серпня 1986 року ОСОБА_4 була призначена
пенсія за віком безстроково, тому він
на день смерті дружини був
непрацездатним. , тому ОСОБА_4 мав право
на обов'язкову частку у спадщині після
смерті своєї дружині - ОСОБА_5

Зазначеним рішенням було
встановлено юридичний факт того, що
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
прийняв як непрацездатний вдівець
обов'язкову частку в спадщині, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, та складається
із 1/9 частини жилого будинку під
номером АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1 Постанови
Пленуму ВС України № 7 від 30 травня 2008 р.
„Про судову практику у справах про
спадкування " , відносини спадкування
регулюються правилами ЦК, якщо
спадщина відкрилася не раніше 1 січня
2004 року.

Як вбачається із свідоцтва про
смерть Серії НОМЕР_1 від 16 квітня 2007
року (а.с.6), ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
Отже спадщина відкрилася 21 березня 2007
року, після набрання чинності ЦК
України, у зв'язку з чим до спадкових
відносин застосовуються норми чинного
ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК
України, спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Отже, враховуючи, що позивач на час
відкриття спадщини постійно проживав
разом із спадкодавцем, що
підтверджується паспортом позивача, а
також, у встановлений законом строк
звернувся до нотаріальної контори та
отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом , вважається, що
він прийняв спадщину.

Як випливає з п. 23 Постанови
Пленуму ВС України № 7 від 30 травня 2008 р.
„Про судову практику у справах про
спадкування" , свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження. Проте доказів
відмови нотаріуса оформити право на
спадщину позивачем суду не надано, а
тому позивач вправі оформити право
власності на спадкове майно в
передбаченому ст. 1297 ЦК України
нотаріальному порядку. Будь-яких
підстав підміняти нотаріальні органи
прийняттям судового рішення з цього
приводу у суду немає.

Крім того, позовні вимоги про
визнання права власності на 1/9 частку
спадкового майна та зменшення часток
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
спадковому будинку з 1/4 частки кожному
до 7/36 частки кожному не можуть бути
задоволенні, оскільки рішенням суду
від 15 березня 2010 року, яке на даний час є
чинним, фактично визначені частки
спадкоємців у спірному майні, і тому ці
частки не можуть бути змінені шляхом
подання позову та постановленням судом
рішення по інший справі.

На підставі викладеного, п. п. 1, 23
Постанови Пленуму ВС України № 7 від 30
травня 2008 р. „Про судову практику у
справах про спадкування ", ст. ст. 1268, 1297
ЦК України, керуючись ст. ст. 10-11, 60, 209, 212,
214-215 ЦПК України, суд

в и р
і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання права власності на 1/9
частку спадкового майна та зменшення
часток відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
спадковому будинку з 1/4 частки кожному
до 7/36 частки кожному - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до судової палати
по цивільних справах Апеляційного суду
АР Крим через Сакський міськрайонний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції.

Суддя
Дахневич О. Д.