Справа № 145/1849/13-ц
Провадження №2/145/27/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" січня 2014 р. Тиврівський районний суд
Вінницької області

в складі: головуючий суддя Ліщишина
М. Ю.

за участю секретаря Віценко
К.А.

адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Тиврів цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди , -

встановив :

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в
якій вказує, що 25.11.1994 р. рішенням
виконкому с. Василівка йому в
користування надано земельну ділянку,
площею 0,25 га. розташовану по АДРЕСА_2
призначену для обслуговування
житлового будинку, який належить йому
на підставі свідоцтва № 82 про право
власності від 15.07.1991 р. 22.04.2013 р. він
отримав свідоцтво про право власності
на дану земельну ділянку.

В користуванні у відповідачки
знаходиться суміжна земельна ділянка
площею 0,75 га., розташована по АДРЕСА_1

22.11.1994 р. між їх земельними ділянками
встановлені межі .

На його земельній ділянці знаходяться
господарські споруди ( шалаш для
зберігання сіна, дров, обора для вигулу
свиней, складування гною, літній душ),
які належать і перебувають в
користуванні у ОСОБА_3

Він неодноразово звертався до ОСОБА_3 з
проханням прибрати господарські
споруди з його земельної ділянки, але
вона на його зауваження не реагує. Дані
обставини стверджуються актом від
21.06.1996 р. та актом від 04.06.2013 р.

В зв»язку з зазначеними обставинами,
виконавчим комітетом Василівської
сільської ради був винесений припис на
перенесення відповідачкою
господарських споруд, розташованих на
його земельній ділянці. Припис ОСОБА_3
не виконала, тому вимушений звернутися
з даним позовом до суду.

Господарські споруди, які належать
ОСОБА_3 перешкоджають йому у
користуванні земельною ділянкою, що
належить йому на праві власності.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні нимправа
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник
земельної ділянки може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов»язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою і
відшкодування завданих збитків.

Крім того, він у 2012 році заготовив
паливні дрова на зиму і склав на
території свого господарства. Дрова
були заготовлені в кількості 6, 1 куб. м.
допомагали йому в заготовці паливних
дров ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Він у паливний сезон дровами не
користувався, оскільки проживав в смт
Тиврів. Дрова, які заготовив
використала ОСОБА_3 у власних потребах
без його дозволу.

07.07.2013р. з даного приводу він звернувся
в Тиврівський РВ УМВС України з заявою
про крадіжку дров. На його заяву
Тиврівський РВ дав відповідь, що у
даному випадку відсутні ознаки
кримінального та адміністративного
правопорушення, оскільки він та ОСОБА_3
мають однакові права на дрова, так як
вони рівноправні спадкоємці. Вважає
дане рішення незаконним, так як дані
паливні дрова до спадщини не входять,
оскільки спадщина після смерті матері
відкрилася у 1976 році, а дрова він
заготовив у 2012 році.

Неправомірними діями ОСОБА_3 йому була
спричинена матеріальна шкода врозмірі
772 грн. Відповідно до наказу ДП
«Вінницький лісгосп» від 28.01.2013 р.
вартість 1 куб. м. паливних
твердолистяних дров коштує - 102 грн. (6,1
куб.м. *102 грн. = 772 грн.).

Також діями ОСОБА_3 йому була
спричинена моральна шкода, яка полягає
в тому, що він переживав страждання
внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3,
хвилювався, вимушений був звертатися в
органи державної влади і скаржитися на
сестру, оскільки вирішити даний спір
мирно вона не хотіла. Моральну шкоду,
заподіяну йому діями ОСОБА_3 оцінює в
5000 грн.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
діями майну фізичної особи, а також
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала в повному обсязі.

Просить зобов»язати ОСОБА_3 усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою, розташованою в АДРЕСА_1
шляхом знесення тимчасових
господарських споруд ( шалаш для
зберігання сіна, дров, обора для вигулу
свиней, складування гною, літній душ),
які належать і перебувають в
користуванні у відповідачки.

Стягнути з ОСОБА_3 на його користь 772
грн. на відшкодування матеріальної
шкоди та 5000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, завданої йому
неправомірними діями ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримали і просять їх задоволити з
підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнала, заперечує проти задоволення
позову, пояснивши, що господарські
споруди були зведені нею задовго до
того, як земельна ділянка, на якій вони
знаходяться, стала власністю позивача.
При виготовленні позивачем державного
акта вона підписала акт погодження меж.
Не заперечує, щоб позивач сам зніс її
господарські споруди, так як за станом
здоров»я вона цього зробити не може.
Дров вона у позивача не брала, так як
має свої. Просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник Василівської с/ради
Мотозюк А.А. пояснив, що господарські
споруди, за які виник спір і якими
користується відповідачка,
знаходяться на земельній ділянці, якою
користувалася її мати. Дана земельна
ділянка передана у власність позивачу.
Виконавчим комітетом Василівської
сільської ради був винесений припис на
перенесення відповідачкою ОСОБА_3
господарських споруд, розташованих на
земельній ділянці ОСОБА_2 Але припис
ОСОБА_3 не виконала, не дивлячись на
неодноразові попередження.

Суд, вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов слід задоволити частково,
виходячи з наступного :

25.11.1994 р. рішенням виконкому с.
Василівка ОСОБА_2 в користування надано
земельну ділянку, площею 0,25 га.
розташовану по АДРЕСА_2 призначену для
обслуговування житлового будинку, який
належить йому на підставі свідоцтва №
82 про право власності від 15.07.1991 р.

22.04.2013 р. ОСОБА_2 отримав свідоцтво
про право власності на дану земельну
ділянку.

Суміжна земельна ділянка, площею 0,75 га.,
по АДРЕСА_1. знаходиться в
користуванні відповідачки - ОСОБА_3

Між їх земельними ділянками
встановлені межі, які погоджені
сторонами . На земельній
ділянці ОСОБА_2 знаходяться
господарські споруди ( шалаш для
зберігання сіна, дров, обора для вигулу
свиней, складування гною, літній душ),
які належать і перебувають в
користуванні у ОСОБА_3

Сільським головою ОСОБА_3 винесено
припис про перенесення господарських
споруд, які знаходяться на земельній
ділянці ОСОБА_2 до 14.06.2013 р. Однак, ОСОБА_3
вимоги припису не виконала, що
стверджується актами, доданими до
заяви та чого не заперечує і
відповідачка.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що право приватної
власності є непорушним.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків / ч. 2 ст.
152 ЗК України/.

Такі ж самі положення щодо захисту
права власності відображено ст. 391
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Виходячи з викладеного, позивач як
власник земельної ділянки має право
вимагати усунення перешкод в
користуванні належною йому земельною
ділянкою, тому суд позов в цій частині
задовольняє .

Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач
зобов'язаний довести ті обставини, на
які він посилається, як на підставу
своїх вимог.

Позивач, вимагаючи від ОСОБА_3
відшкодування матеріальної шкоди за
нібито викрадені у нього дрова, не
надав суду ніяких доказів.

Майнова шкода, завдана майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала / ч.1 ст. 1166
ЦК України /.

Наказ ДП « Вінницький лісгосп» про
затвердження роздрібних цін на дрова
паливні станом на 01.02.2013 р., та матеріали
перевірки заяви позивача ОСОБА_2 до
Тиврівського РВ УМВС України у
Вінницькій області про крадіжку дров, у
якій він підозрює відповідачку, і за
результатами якої встановлено
відсутність ознак кримінального та
адміністративного правопорушення, не є
доказом викрадення ОСОБА_3 у позивача
дров в кількості 6.1 куб.м. на 772 грн.

Спори про відшкодування заподіяної
моральної шкоди розглядаються коли
право на її відшкодування передбачене
Законом .

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_2 не зазначив в чому полягає ця
шкода, з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір та якими доказами це
підтверджується.

Суд відмовляє в задоволенні позову в
частині стягнення з ОСОБА_3
матеріальної та моральної шкоди, так як
вважає його недоведеним .

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
ст. 41 Конституції України, ч. 2 ст. 152
Земельного кодексу України, ст. ст. 391,
1166, 1167 ЦК України ,

вирішив:

Позов задоволити частково .

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою,
розташованою в АДРЕСА_2 шляхом знесення
тимчасових господарських споруд (
шалаш для зберігання сіна, дров, обора
для вигулу свиней, складування гною,
літній душ), які знаходяться на
земельній ділянці ОСОБА_2, а належать і
перебувають в користуванні ОСОБА_3 .

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити .

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана до апеляційного суду Вінницької
області через Тиврівський районний
суд протягом 10 днів з дня його
проголошення .

Суддя: М. Ю. Ліщишина