АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/98/14
Головуючий 1-ої інстанції - Саркісян О.А.
Справа: № 2029/7045/12
Доповідач - Тичкова О.Ю.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого -
судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії -
Піддубного Р.М., Швецової Л.А.

при секретарі -
Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 04 вересня 2013 року та
на додаткове рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 12 вересня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про
визначення розміру ідеальних часток
співвласників у спільній сумісній
власності, порядку визначення
користування жилим приміщенням,
усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням, вселення та за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа : Харківська
міська рада про встановлення порядку
користування жилим приміщенням,
вселення та заборону вчиняти певні дії
-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 року до суду звернувся
позивач із дійсним позовом, який згодом
було уточнено та доповнено участю
співпозивача. Після уточнення позивачі
просили припинити право спільної
сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_1, визначити частки
співвласників у праві спільної
часткової власності на спірну
квартиру, визнати за ними по ? частині
квартири, визначити порядок
користування квартирою, виділити їм
житлову кімнату площею 19, 1 кв. м.,
виділити відповідачам кімнати площею
12, 9 кв. м. та 19, 2 кв.м., інші службові та
підсобні приміщення залишити у
спільному користуванні, поновити
порушене право користування спірною
квартирою, вселити позивачів у вказану
квартиру, витребувати у ОСОБА_6
правовстановлюючі документи на
квартиру. В обґрунтування посилалися
на те, що ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 на праві спільної сумісної
власності належить квартира АДРЕСА_1
(літ. А-1). Не зважаючи на це, відповідачі
чинять перепони у користуванні
належною позивачам власністю, не
допускають у приміщення, поміняли
замки.

Відповідач ОСОБА_6 проти позову
заперечувала, подала зустрічний позов,
після уточнення якого просила
визначити порядок користування
домоволодінням по АДРЕСА_1, виділивши
їй у користування приміщення 1-7 у літ
«А-1», ОСОБА_3 - приміщення № 1-4 у літ «А-1»
та №І у літері «Р-2», ОСОБА_5 - приміщення
№ 1-6 у літ «А-1» та №ІІІ у літ «Р-2»,
ОСОБА_4 - приміщення №5, ІІ у літері «Р-2»,
інші приміщення у літ «А-1» залишити у
спільному користуванні позивачки та
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_3, а
ОСОБА_4 та відповідачам виділити інші
приміщення в літ «Р-2» та сарай літ «О»,
заборонити ОСОБА_4 проводити
підприємницьку діяльність по
обслуговуванню транспортних засобів у
домоволодінні по АДРЕСА_1, вселити
позивачку до приміщення літ «Р-2» по
АДРЕСА_1. Свої вимоги позивач за
зустрічним позовом обґрунтовувала тим,
що на території домоволодіння
знаходиться самовільно побудований
житловий будинок літ. Р-2, у якому ОСОБА_4
проживає та здійснює підприємницьку
діяльність. У зв'язку із тим, що даний
будинок знаходиться на території
домоволодіння по АДРЕСА_1, позивач
вважала, що вона має право на вселення у
вказану будівлю.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 04 вересня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5
задоволено частково. Визначено частки
в спільній сумісній власності
співвласників квартири АДРЕСА_1,
визначивши за ОСОБА_4 та ОСОБА_5
право власності на 1/4 частини
вказаної квартири кожному.

Поновлено порушене право ОСОБА_4 на
користування жилим приміщенням шляхом
вселення його до спірної квартири.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визначення порядку
користування жилим приміщенням
відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 12 вересня 2013 року
резолютивна частина рішення від 04
вересня 2013 року доповнена абзацом,
відповідно до якого поновлено порушене
право ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користування
спірним жилим приміщенням шляхом їх
вселення.

Не погодившись із вказаним рішенням та
додатковим рішенням ОСОБА_3 подала
апеляційні скарги, у яких просить їх
скасувати, відмовити у задоволенні
первісного позову та задовольнити
зустрічний. В обґрунтування
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши наведені в скаргах доводи,
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є
співвласниками квартири № 1, що
знаходиться за адресою: м. Харків,
АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про
право власності на житло № 301 від 29
березня 1995 року. Квартира належить їм
на праві спільної сумісної власності
(а.с. 6).

Після припинення шлюбу між ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 склалися неприязні стосунки, у
зв'язку із чим ОСОБА_4 почав проживати у
самочинно побудованому будинку Р-2, що
також знаходиться на території
домоволодіння АДРЕСА_1.

У судовому засіданні у суді першої
інстанції співвласник ОСОБА_6 не
заперечувала проти визначення часток у
праві спільної сумісної власності на
квартиру та проти їх рівності. Просила
відмовити позивачу у задоволенні вимог
про вселення до спірної квартири,
оскільки ОСОБА_4 проживає у самовільно
збудованому будинку літ. «Р-2»., а ОСОБА_5
- у свого чоловіка. При цьому
відповідачі за первісним позовом
підтвердили , що змінили замки у
спірній квартирі та нові ключі від неї
позивачам не надали.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
визнані сторонам у справі обставини
доказуванню не підлягають. За таких
обставин доводи апелянта щодо
відсутності доказів порушення прав
позивачів на проживання у спірній
квартирі є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про
правомірність вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5
щодо визначення часток співвласників у
спільній сумісній власності, оскільки
відповідно до вимог ст.ст. 316,317,319 ЦК
України позивачі вправі вимагати
визначити належні їм частки у праві
спільної сумісної власності.
Посилання апелянта на те, що чинне
законодавство не передбачає
визначення ідеальних часток, а
закріплює лише можливість виділу
частки у натурі або поділ майна на
частини не відповідає дійсності. Так,
відповідно до ст.ст. 369, 370, 372 ЦК України
визначення часток співвласників без
виділення цих часток у натурі є
обов'язковою умовою для вирішення
питань про визначення порядку
користування, виділ або поділ спірної
нерухомості.

При цьому судова колегія не може
погодитись із доводами апелянта щодо
невідповідності обраного позивачами
способу захисту порушеного права
вимогам ст. 16 ЦК України, а саме,
визначення частки у спільній сумісній
власності. Відповідно до п.1 ст.16 ЦК
України визнання права є одним із
можливих способів захисту порушених
цивільних прав та інтересів.

Не підтверджуються матеріалами справи
і доводи апелянта щодо неможливості
визначення ідеальних часток у спірній
квартирі, оскільки остання має у
своєму складі самочинне будівництво.
Відповідно до наданих суду доказів
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є
співвласниками спірної квартири
загальною площею 70,2 кв.м. При
визначенні розміру часток у праві
спільної власності на зазначену
квартиру суд виходив з загального
принципу рівності часток
співвласників спільної сумісної
власності, що становить по ? на кожного
з співвласників та не визначав
зазначені частки в натурі . Матеріали
справи не містять дані про наявність в
квартирі самовільних прибудов або
добудов. Технічний паспорт квартири на
час її приватизації суду не наданий.
Відсутність належної технічної
документації на спірну квартиру стала
підставою для відмови у задоволенні
позову ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визначення
порядку користування цією квартирою.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правомірно відмовив у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6
про заборону ОСОБА_4 здійснювати
підприємницьку діяльність по
обслуговуванню транспортних засобів.
Згідно довідок, що містяться у справі
(а.с. 56,57), ОСОБА_4 був притягнутий до
адміністративної відповідальності та
припинив здійснення підприємницької
діяльності на території домоволодіння
по АДРЕСА_1. Всупереч вимог ст. ст. 10, 60
ЦПК України апелянт не надав до суду
першої та апеляційної інстанції
доказів на підтвердження поновлення
такої діяльності з боку ОСОБА_4

За таких обставин, основне та додаткове
рішення суду є законним та
обґрунтованим і доводи апеляційних
скарг їх висновків не спростовують.

Керуючись ст. 10, 60, ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1
ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, ст.
ст. 16,316,317,319, 369, 370, 372 ЦК України, судова
колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 04 вересня 2013 року
залишити без змін.

Додаткове рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 12 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: