Справа № 214/259/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 лютого 2014 року Саксаганський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді
Ковтун Н.Г.,

при секретареві -
Троценко О.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кривому Розі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням. В обґрунтування свої
позовних вимог вказала, що вона
постійно проживає в кватирі за адресою:
АДРЕСА_1. Вказана квартира була
приватизована нею та її сином, який
помер 03 червня 2013 року. За цією ж
адресою до теперішнього часу
зареєстрований відповідач, однак з 2000
року не проживає, домовленості з
позивачем щодо збереження за ним права
користування житлом не має. Виходячи з
положень ст. 405 ЦК України просить
визнати відповідача особою, що
втратила право на користування жилим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, з
наступним зняттям з реєстраційного
обліку.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
пояснила, що володіє квартирою за
адресою: АДРЕСА_1, яку вана має намір
прожати. В цій квартирі з 2000 року
зареєстрований її онук - відповідач по
справі, який там не жив 13 років, після
того, як його батьки розірвали шлюб. З
квітня 2013 року відповідач став жити за
місцем режстрації, але вона вважає, що
він втратив право користування житлом,
оскільки довгий час там не жив. Просить
суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1.

З"явившись в судове засідання,
відповідач пояснив, що за адресою:
АДРЕСА_1, постійно проживає разом зі
своєю бабусею, яка є позиіачем у справі,
з квітня 2013 року, зареєстрований з
червня 2010 року. Його батькові належала
на праві спільної сумісної власності
частина даної квартири. Спадщину він не
оформляв. Вважає позов необгрунтованим
та таким, що не підлягає задоволенню.

Суд дослідив матеріали справи:

- копія паспорта позивача ОСОБА_3,
відповідно до якої з 03 лютого 1977 року
вона зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1;

- копія свідоцтва про право власності
на житло № 810 від 25 лютого 1994 року,
відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_4
належить на праві спільної сумісної
власності квартира за адресою: АДРЕСА_1;

- копія технічного паспорта на квартиру
за адресою: АДРЕСА_1;

- акт, складений жильцями будинку
АДРЕСА_1, відповідно до якого ОСОБА_2 не
проживає за адресою: АДРЕСА_1, з 2000 року;

- відповідь адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС в Дніпропетровські
йобласті від 04 лютого 2014 року на запит
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК
України, відповідно до якої відповідач
ОСОБА_2 з 25 червня 2010 року
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, суд, вислухавши пояснення
позивача та відповідача дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1
ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 2 - 4 ст. 60 ЦПК України докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен
має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла.

Відповідно до змісту п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» Зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу
України, член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з пояснень відповідача
ОСОБА_2, з квітня 2013 року він проживає за
адресою: АДРЕСА_1. Позивач підтвердив
дану обставину.

Враховуючи викладене, керуючись
зазначеними нормами закону, суд
приходить до висновку щодо
неможливості задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 47 Конституції України, ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст. 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15,
60, 212-214, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 з
наступним заняттям з реєстраційного
обліку - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення до
Дніпропетровського апеляційного суду
через Саксаганський районний суд м.
Кривого Рогу.

Суддя
Н.Г. Ковтун