У Х В А Л А

Іменем України

17 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух
О.А.

суддів - Леска
В.В., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Пудак О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лігніт»
на заочне рішення Іршавського
районного суду від 2 вересня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Лігніт»
про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом, в якому просив
стягнути з відповідача 506000 грн., з них: -
500000 грн. боргу за договором та 6000 грн.
витрат за розрахункове-касове
обслуговування, а також судові витрати
по справі. Свої вимоги мотивував тим,
що 27 вересня 2012 року на підставі
договору про надання поворотної
фінансової допомоги ОСОБА_1 надав ТзОВ
„Лігніт" поворотну фінансову допомогу
в національній валюті в сумі 500000 грн. з
кінцевим терміном повернення 28 жовтня
2012 року, проте у визначений строк кошти
повернуті не були. Також позивачу не
відшкодовані витрати на
розрахунково-касове обслуговування в
сумі 6000 гривень. Оскільки відповідачем
сума боргу в визначений строк не
повернута, позивач звернувся до суду за
захистом свого права.

Заочним рішенням Іршавського
районного суду від 02 вересня 2013 року
позов задоволено. Також стягнуто
судові витрати в сумі 3441 грн.

Ухвалою Свалявського районного суду
від 23 жовтня 2013 року заяву ТОВ «Лігніт»
про перегляд заочного рішення було
залишено без задоволення.

Представник ТзОВ „Лігніт" подав
апеляційну скаргу і, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
просив рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача просить в
задоволенні скарги відмовити, рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого у справі рішення та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК
України).

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами було укладено договір про
надання поворотної фінансової
допомоги, і позичальник зобов'язаний
був повернути позикодавцеві позику у
строк та в порядку, що встановлені
договором. Такий строк було
встановлено до 28.10.2012 р., і у визначений
строк відповідач борг не повернув.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи на нормам
матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, протоколом №б/н
загальних зборів учасників ТзОВ
„Лігніт" від 27.09.2012 року вирішено
доручити директору ТзОВ „Лігніт"
Федорець К.Г. укласти з ОСОБА_1 договір
про надання Товариству поворотної
фінансової допомоги у сумі 500000 грн.
(а.с.7).

27 вересня 2012 року між ТзОВ «Лігніт» в
особі директора Федорець К.Г. та
фізичною особою - громадянином
Словацької республіки - ОСОБА_1 - було
укладено Договір про надання
поворотної фінансової допомоги, згідно
якого позивач надав відповідачеві
поворотну фінансову допомогу в розмірі
500000 грн., а ТзОВ «Лігніт» у свою чергу
зобов'язався повернути отримані
грошові кошти у строк передбачений
договором - до 28.10.2012 р. включно (а.с. 5-6).
Відповідно до п. 2.1., 2.2 договору про
надання поворотної фінансової
допомоги, поворотна фінансова допомога
надається в національній валюті
України в сумі 500 000,00 грн. (п'ятсот тисяч
гривень), що за офіційним курсом гривні
по відношенню до долару США, який
становить на момент підписання цього
договору 7,993 - складає 62554,74 (шістдесят
дві тисячі п'ятсот п'ятдесят чотири
долари 74 центи) доларів США. Повернення
грошових коштів проводиться шляхом
перерахування позичальником грошових
коштів на вказаний позикодавцем
рахунок у гривні у розмірі,
еквівалентному 62554,74 доларів США,
розрахованому за офіційним курсом
гривні по відношенню до долару США на
момент здійснення відповідного
платежу, з компенсацією витрат на
розрахункове - касове обслуговування
(п. 3.3. Договору).

Також вбачається, що позивач умови
договору виконав - перерахував на
рахунок відповідача 500 000,00 грн., що
стверджується квитанцією № 51 від 28.09.2012
року (а.с.8), та сплатив 6 000,00 грн. витрат
за розрахункове-касове обслуговування
згідно квитанції № 51 від 28.09.2012 року
(а.с.9).

Правовідносини, що склались між
сторонами, регулюються положеннями
Цивільного кодексу України про
зобов'язання та позику.

За змістом ст.ст. 11, 509, 525, 526, 1046, 1049 ЦК
України, циві льно-правові зобов'язання
виникають з договорів і повинні
виконуватися належним чином;
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається; за договором позики
одна сторона передає у власність
другій стороні грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідачем ТзОВ «Лігніт» в порушення
умов договору про надання поворотної
фінансової допомоги грошові кошти в
зазначений строк не повернуто, а тому
право позивача підлягає захисту і
судом першої інстанції було правомірно
задоволено позов.

У апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що було порушено порядок
отримання резидентами позик від
нерезидентів, а також суду не було
надано доказів на підтвердження
ввезення позивачем відповідної суми
коштів на митну територію України.
Проте такі доводи судова колегія до
уваги не бере, оскільки кошти були
перераховані позивачем у національній
валюті і відповідач не заперечує
отримання таких коштів, а джерело
походження коштів, наданих позивачем,
не стосується суті даного спору.

Крім того, апелянт зазначає, що позивач
жодного разу не звертався до
відповідача з вимогою про повернення
коштів та не вказав рахунок, на який
відповідачу слід було перерахувати
кошти, як це передбачено п. 3.3 Договору,
а тому відповідач не мав можливості у
визначений Договором строк повернути
позику. Апелянт вважає, що мало місце
прострочення кредитора, і ненадання
позивачем інформації про банківські
реквізити унеможливило належне
виконання відповідачем умов договору.

Проте боржником не було вжито
всіх залежних від нього заходів для
належного виконання зобов'язання,
зокрема, не було використано
передбачену ст. 537 ЦК України
можливість внесення належних з нього
кредиторові грошей у депозит
нотаріуса. Не було вжито відповідачем
дій по поверненню позики і під час
розгляду справи судом, зокрема, після
повідомлення позивачем реквізитів
банківського рахунку для
перерахування коштів (а.с.50). Тому
позиція відповідача щодо прострочення
кредитора також не заслуговує на увагу.

Зважаючи на викладене, судова
колегія вважає, що висновок суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
на користь позивача боргу за договором
про надання фінансової допомоги
відповідає обставинам справи та нормам
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висно вків суду, тому, відповідно до ст.
308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лігніт» -
відхилити.

Заочне рішення Іршавського районного
суду від 2 вересня 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
постановлення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча

Судді