Справа № 2-950/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року

Кіровс
ький районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Чередник І.О.

за участю: заявника – ОСОБА_1,

представника заявника –
ОСОБА_2,

заінтересованої особи –
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську скаргу ОСОБА_1 на
постанову старшого державного
виконавця Кіровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_4,
заінтересовані особа – ОСОБА_3 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 07 липня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська зі скаргою на дії
старшого державного виконавця
Кіровського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ОСОБА_4,
заінтересовані особа – ОСОБА_3 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 07 липня 2014 року. (а.с.
161-166)

11 серпня 2014 року ухвалою Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні
скарги на постанову від 07.07.2014 року
старшого державного виконавця
Кіровського ВДВС ДМУЮ про відмову у
відкритті виконавчого провадження,
однак 22 жовтня 2014 року ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області аеляційна скарга ОСОБА_1 була
задоволена, ухвала суду від 11.08.2014 року
скасована та справа повернута для
розгляду до суду. (а.с. 154, 203-204)

29 жовтня 2014 року ухвалою Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
цивільна справа № 2-950/11 за скаргою
ОСОБА_1 на постанову старшого
державного виконавця Кіровського ВДВС
ДМУЮ ОСОБА_4, заінтересована особа –
ОСОБА_3 про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 07 липня 2014
року була прийнята до провадження
судді Маймур Ф.Ф. та призначена до
судового розгляду. (а.с. 206)

Заявник у скарзі та представник
заявника у судовому засіданні в
обґрунтування своїх вимог, посилались
на те, що постановою старшого
державного виконавця Кіровського ВДВС
ДМУЮ від 07.07.2014 року заявнику було
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання та
прийняття до провадження виконавчого
листа № 2-950-11, виданого Кіровським
районним судом від 25.04.2013 року, з
посиланням на приписи п. 8 ч. 1 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження», якими встановлено, що
примусовому виконанню підлягають
рішення, які вимагають вжиття заходів
примусового виконання, однак з
поданого заявником виконавчого
документу вбачається відсутність дій
примусового характеру, які повинні
були бути вчинені виконавчою службою.
Відповідно до винесеної постанови,
заявник вважає її неправомірною,
оскільки з виконавчого документу
випливає механізм дій примусового
характеру, які має вжити виконавча
служба, а саме стягнути з боржника на
користь заявника заборгованість в сумі
13 000 доларів США, яка за курсом НБУ
еквівалентна 104 000 грн., однак на думку
заявника старший державний виконавець
при постановленні постанови діяв не в
передбачений законодавством спосіб та
фактично позбавив заявника можливості
відновити свої порушені права.
Враховуючи вищевикладене, заявник
вважає, що він як сторона виконавчого
провадження має право звернутися до
суду, який видав виконавчий документ зі
скаргою на постанову старшого
державного виконавця від 07.07.2014 року з
метою визнання її неправомірною та
зобов’язання Кіровський ВДВС ДМУЮ
відкрити виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-950-11, тому заявник звернувся до
суду та просив суд задовольнити скаргу
в повному обсязі. (а.с. 161-166)

Заявник та представник заявника у
судовому засіданні підтримали
заявлені вимоги та просили суд їх
задовольнити. (а.с. 225)

Заінтересована особа - ОСОБА_3 у
судовому засіданні заперечував проти
заявленої скарги та просив суд
відмовити у її задоволенні. (а.с. 225)

Представник Кіровського ВДВС ДМУЮ у
судове засідання не з’явився, про час,
дату та місце розгляду скарги
повідомлявся належним чином, однак
надіслав на адресу суду лист в якому
просив суд розглянути дану скаргу без
участі представника відділу, за таких
обставин суд вважає можливим
розглянути дану скаргу відповідно до
вимог ст. 386 ЦПК України. (а.с. 210-211, 224)

Вислухавши пояснення сторін у судовому
засіданні, ознайомившись з матеріали
справи, суд приходить до наступного
висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 20.07.2011 року
Кіровським районним судом м.
Дніпропетровськ у цивільній справі №
2-950/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики, та
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання договору позики недійсною
було постановлено ухвалу про визнання
мирової угоди, за умовами якої сторони
домовились про добровільну сплату
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 протягом 12
календарних місяців боргу за договором
позики в сумі 13 000 доларів США, що за
курсом НБУ еквівалентно 104 000 грн. (а.с.
155-157)

Встановлено, що 25 квітня 2013 року
Кіровським районним судом м.
Дніпропетровська ОСОБА_1 у зв’язку з
порушенням ОСОБА_3 умов мирової угоди
було видано виконавчий лист.
Відповідно до викладеного, 07 липня 2014
року на підставі заяви стягувача від
02.07.2014 року державним виконавцем було
ухвалено постанову (ВП № 43853597) про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову у прийнятті до
провадження виконавчого документа),
яку було обґрунтовано тим, що ухвала
суду від 20 липня 2011 року не потребує
примусового виконання, оскільки не
вимагає вжиття заходів примусового
виконання. (а.с. 167-174)

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані
Цивільно-процесуальним кодексом
України, Законом України «Про
виконавче провадження» та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» (надалі - Закон)
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче
провадження» (далі – Закон № 606-XIV)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) – це
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Закону, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV одним
із видів виконавчих документів є
виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до змісту ст. 32 Закону № 606-XIV
заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Частиною 1 ст. 34 Закону Закону № 606-XIV
встановлено, що у разі якщо викладена у
виконавчому документі резолютивна
частина рішення є незрозумілою,
державний виконавець або сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення відповідного рішення.

Пунктом 21 роз’яснень викладених в
постанові № 6 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» встановлено, що при
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 Закону
України «про виконавче провадження» ,
заявникові роз'яснюється право на
звернення до суду, який видав
виконавчий документ, щодо приведення
його у відповідність до закону.
Зазначене питання вирішується судом на
підставі статті 369 ЦПК України, а якщо
відсутні відповідні відомості в
судовому рішенні - то відповідно до
вимог статті 220 ЦПК України.

У відповідності п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону №
606-XIV державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до роз’яснень п.18 постанови
№ 6 Пленуму Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» за
результатами розгляду скарги на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби суд постановляє ухвалу, яка має
відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК
України. Якщо оскаржувані рішення, дії
чи бездіяльність було прийнято або
вчинено відповідно до закону, у межах
повноважень суб'єкта оскарження і
права чи свободи заявника не було
порушено, суд постановляє ухвалу про
відмову в задоволенні скарги. При
цьому, визнаючи доводи скарги
необґрунтованими і відмовляючи в її
задоволенні, суд має зазначити в
ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі
яких саме норм закону він дійшов такого
висновку.

Суд при розгляді скарги враховує
зазначені заявником обставини, які
слугували підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження по
виконавчому листі № 2-950/11 виданого
25.04.2013 року, а також приймає до уваги, що
примусовому виконанню підлягають не
будь-які рішення, ухвалені судами, а
такі рішення, які за своїм характером
спрямовані на виконання певних
імперативних дій, тобто дій, що
обумовлюють виникнення у боржника
обов’язку вчинити такі дії (сплатити
кошти або стягнути їх, передати майно
тощо).

Враховуючи вищезазначене, виходячи зі
змісту виданого на підставі ухвали про
визнання мирової угоди стягувачу
виконавчого листа, який підтвердив
факт відсутності вимог виконати певні
дії (стягнути з боржника кошти).
Натомість вказаний виконавчий
документ містить лише точне цитування
резолютивної частини ухвали суду про
домовленість сторін щодо добровільної
сплати боржником 13 000 доларів США, що
об’єктивно позбавляє державного
виконавця можливості вчиняти дії,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження», однак суд
вважає необхідним роз’яснити заявнику
його право на звернення до суду, яким
було видано виконавчий лист на
підставі ухвали суду від 20.07.2011 року з
заявою про роз’яснення рішення суду
відповідно до вимог ст. 221 ЦК України.

З огляду на вищевикладені обставини,
суд приходить до висновку, що державним
виконавцем Кіровського ВДВС ДМУЮ
ОСОБА_4 було вжито неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі виконавчі
дії відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки
винесена постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) від 07 липня 2014
року була прийнята відповідно до
вищезазначеного закону та у межах
повноважень державного виконавця, тому
суд приходить до висновку про
відсутність з боку державного
виконавця порушень прав і свобод
заявника, оскільки з поданого
заявником до державної виконавчої
служби виконавчого документа
вбачається відсутність дій
примусового характеру, що мають бути
вчинені державною виконавчою службою,
тому суд вважає необхідним у
задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову
старшого державного виконавця
Кіровського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ОСОБА_4,
заінтересовані особа – ОСОБА_3 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 07 липня 2014 року
відмовити, у зв’язку з її
необґрунтованістю та відсутністю в
діях державного виконавця порушень
закону.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1, 11, 17, 26, 32, 34 Закону України «При
виконавче провадження», ст.ст. 383, 386-387,
389 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_1 у задоволенні скарги на
постанову старшого державного
виконавця Кіровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_4,
заінтересовані особа – ОСОБА_3 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 07 липня 2014 року –
відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено у
Апеляційний суд Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня її проголошення, у разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи,
яка її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя

Ф.Ф. Маймур