Справа № 214/3167/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

19 вересня 2014 року Саксаганський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ковтун Н.Г.

при секретареві -
Троценко О.М.

представника позивача -
ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
турбінний завод "Констар" про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
стягнення моральної шкоди -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
до ПАТ "Криворізький турбінний завод
"Констар" про стягнення заборгованості
по заробітній платі та стягнення
моральної шкоди. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивач посилається на
те, що з 05 листопада 2012 року він
працював охоронником відділу охорони
ПАТ "Криворізький турбінний завод
"Констар". 17 березня 2014 року його було
звільнено із займаної посади
відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП у зв'язку зі
скороченням штату працівників, згідно
Наказу № 38-ку від 14.03.2014 року. В день
звільнення з ним не було проведено
остаточного розрахунку, у зв'язку з чим,
позивач змушений звернутися до суду та
просити суд, стягнути з відповідача на
свою користь заборгованість по
заробітній платі у розмірі 8 438,00 грн,
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, компенсацію з урахуванням
індексу споживчих цін у розмірі 123 грн,
моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Позивач позов підтримав та вказав на
обста

та представник позивача в судовому
засіданні підтримали позов в повному
обсязі, просили його задовольнити, з
підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, повідомлень про
причини неявки або клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило. В судовому
засідання 22 липня 2014 року представник
відповідача надав до суду заперечення
проти позову, відповідно до якого
зазначив, що позивач притягався до
дисциплінарної відповідальності,тому
розмір суми,належної позивачеві при
звільненні до видачі за період
вересень 2013 року по березень 2014 року
складає 8 325,27 грн; щодо вимог про
відшкодування моральноїшкоди
зазначає, що до позовної заяви не
додані докази, які належним чином
підтверджують характер та обсяг
страждань позивача; просить відмовити
у задоволенні позову.

Оскільки позивач не заперечує проти
заочного розгляду справи, а відповідач
належним чином повідомлений про день
та час розгляду справи, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, дослідивши усі
матеріали справи, суд визнає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Так, судом встановлені наступні
обставини справи та визначені
відповідно до них трудові
правовідносини.

Судом встановлено, що, виходячи із
запису у трудовій книжці Наказом № 64-кр
від 02 листопада 20111 року позивача
прийнято на роботу охоронником до
відділу охорони ПАТ "Констар" (а.с. 6, 7).

Наказом № 38-ку від 14 березня 2014 року про
припинення трудового договору ОСОБА_2
звільнений із займаної посади охоронця
згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України "По
скороченню штатів", про що у трудовій
книжці зроблено відповідний запис від
17 березня 2014 року (а.с. 8, 9).

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з наступного.

Оплата праці працівників підприємства
здійснюється в першочерговому порядку,
своєчасність та обсяги виплати
заробітної плати працівникам не можуть
бути поставлені в залежність від
здійснення інших платежів та їхньої
черговості (ст. 97 КЗпП України, ст. 15, 24
Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 КЗпП України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Затримка виплати заробітної плати
навіть на один і більше днів є
порушенням строків виплати згідно зі
ст. 241-1 КЗпП України.

Судом встановлено, що в порушення
вказаних вимог норм матеріального
права позивачеві заробітна плата у
період з вересня 2013 року по березень 2014
року не виплачувалась, під час його
звільнення адміністрацією ПАТ
"Констар" остаточного розрахунку з ним
не було проведено. Матеріалами справи,
зокрема довідкою ПАТ «Констар» від 22
липня 2014 року № 151/247 (а.с. 33),
встановлено, що відповідачем була
нарахована позивачу за березень 2014
року сума 2 790,80 грн, до якої увійшли крім
нарахованої заробітної плати за період
роботи у березні 2014 року сума вихідної
допомоги при звільненні за п. 1 ст. 40
КЗпП України - 1 529,44 грн, компенсація за
невикористану відпустку в розмірі 381,12
грн. Але в зв"язку з тим, що позивач
наказом підприємства ПАТ "Констар" №
12-с від 14 березня 2014 року був
притягнутий до дисциплінарної
відповідальності та обмеженої
матеріальної відповідальності в
розмірі свого середнього заробітку за
неналежне виконання своїх посадових
обов"язків, в результаті яких
підприємству була завідана значна
матеріальна шкода (а.с. 34), з суми,
належної позивачеві при звільненні
було відраховано 1 529,44 грн (розмір його
місячного заробітку).

Однак, враховуючи те, що представником
відповідача до суду не надане
розпорядження ПАТ "Констар" про
покриття матеріальної шкоди за рахунок
середньомісячного заробітку позивача,
суд не може взяти до уваги доводи
відповідача щодо стягнення з позивача
компенсацію матеріальної шкоди
завданої підприємству у розмірі 1 529,44
грн.

Таким чином, розмір суми, належної
позивачеві при звільненні до видачі за
період вересень 2013 року по березень 2014
року, відповідно до довідки ПАТ
«Констар» від 22 липня 2014 року № 151/247
(а.с. 33) складає 8 325, 27 грн.

З огляду на викладені обставини справи
та положення норм матеріального права,
суд доходить висновку, що позов ОСОБА_2
в частині стягнення заборгованості
підлягає частковому задоволенню,
внаслідок чого з відповідача ПАТ
«Констар» підлягає стягненню на
користь заборгованість за період з
вересня 2013 року по березень 2014 року у
розмірі 8 325, 27 грн.

Окрім того, на користь позивача
підлягає стягненню нарахована, але не
виплачена сума вихідної допомоги.
Позивач просив стягнути вихідну
допомогу у розмірі 1313 грн 18 коп, однак
згідно довідки ПАТ «Констар» від 22
липня 2014 року № 151/247 (а.с. 33) сума
нарахованої вихідноїдопомоги у
розмірі одноо середньомісячного
заробітку складає 1529,27 грн

Суд роз'яснював позивачеві його право
на збільшення розміру позовних вимог з
урахуванням розміру середньоденної та
середньомісячної заробітної плати
згідно відомостей, наданих
відповідачем, однак позивач таким
правом не скористався.

Таким чином, враховуючи
диспозитивність судового процесу, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума вихідної
допомоги у розмірі 1313,18 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені у ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у
зв'язку із затримкою розрахунку
при звільненні, що працівникові
не були виплачені належні йому
від підприємства, установи,
організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не
був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про
розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
(далі - Порядок), середньомісячна
заробітна плата визначається за
загальними правилами обчислення
середнього заробітку, виходячи з
виплат за останні два календарні
місяці, що передують події, якою
пов'язана відповідна виплата.

Згідно довідки Криворізького міського
центру зайнятості № 03-07/10184 від 18
вересня 2014 року дохід позивача з 19
березня 2014 року по 31серпня 2014 року
становить 4 152,44 грн

Таким чином, на підставі викладеного та
враховуючи, що на день розгляду справи
відповідачем не проведено належного
розрахунку з позивачем на день його
звільнення, з відповідача на користь
позивача за період затримки розрахунку
при звільненні з 18 березня 2014 року по 19
вересня 2014 року з урахуванням виплат по
безробіттю підлягає стягненню
середній заробіток у розмірі 4 532,36 грн.

Суд роз'яснював позивачеві його право
на збільшення розміру позовних вимог з
урахуванням розміру середньоденної та
середньомісячної заробітної плати
згідно відомостей, наданих
відповідачем, однак позивач таким
правом не скористався.

Суд не може взяти до уваги доводи
представника відповідача, стосовно
того, що не виплата заробітної плати
позивачеві та остатнього розрахунку з
ним обумовлена скрутним фінансовим
становщем підприємства, що, на думку
представника відповідача, є підставою
для відмови в задоволенні позову.

Суд з цього приводу зауважує, що
нормами діючого вітчизняного
законодавства не передбачено, що
скрутне фінансове становище може бути
підставою для порушення
конституційного права громадянина на
оплату його праці.

Також суд приходить до висновку про
необхідність задоволення вимог щодо
стягнення компенсації, виходячи з
наступного

Компенсація втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати провадиться підприємством
згідно зі ст. 34 Закону України "Про
оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР,
Законом України "Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ІП та
Постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159 "Про
затвердження Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати" у разі затримки
виплати нарахованої заробітної плати
на один і більше календарних місяців,
якщо в цей час індекс цін на споживчі
товари і тарифів на послуги зріс більше
ніж на один відсоток. Компенсація
обчислюється як добуток нарахованого,
але не виплаченого грошового доходу, за
відповідний місяць (після утримання
податку й обов'язкових платежів) і
приросту індексу споживчих цін у
відсотках для визначення компенсації.

Згідно п. 2 Положення про компенсації
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів
її виплати (затверджене постановою
Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 з
послідуючими змінами і доповненнями) -
компенсація працівникам проводиться у
разі затримки на один і більше
календарних місяців виплати
заробітної плати, нарахованої
працівникові за період роботи
починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс
цін на споживчі товари і тарифів на
послуги за цей період зріс більше як на
один відсоток.

Нарахування компенсації за затримку
виплати заробітної плати за період з
01.01.2001 р. здійснюється згідно Закону
України "Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати" та
Порядку проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» підприємства, установи і
організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи). Компенсація громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати провадиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати доходів, нарахованих
громадянам за період починаючи з дня
набрання чинності цим Законом.

Рішенням Конституційного Суду України
від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі
щодо офіційного тлумачення положень
частини другої ст. 233 КЗпП України,
визнано, що у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення сум індексації
заробітної плати та компенсації втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати як
складових належної працівнику
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком незалежно від того,
чи були такі суми нараховані
роботодавцем.

Разом з цим, за спірний період (вересень
2013 року - березень 2013 року) згідно
офіційних повідомлень Державної
служби статистики України індекс
споживчих цін (індекс інфляції)
становив: у жовтні 2013 року по
відношенню до попереднього місяця -
100,4%, у листопаді 2013 року - 100,2%, у грудні
2013 року - 100,5%, у січні 2014 року - 100,2%, у
лютому 2014 року - 100,6 %, у березні 2014 року -
102, 2 %.

Таким чином, виходячи з розрахунку
позивача (а.с. 13), інфляційні витрати
заробітної плати за вересень 2013 року
становлять 30,81 грн; за жовтень 2013 року -
26,35 грн; за листопад 2013 року - 24,02 грн; за
грудень 2013 року - 18,24 грн; за січень 2014
року - 16,64 грн; за лютий 2014 року - 7,46
грн,що в сумі стаовить 123,52 грн.

Суд роз'яснював позивачеві його право
на збільшення розміру позовних вимог з
урахуванням розміру середньоденної та
середньомісячної заробітної плати
згідно відомостей, наданих
відповідачем, однак позивач таким
правом не скористався.

Таким чином, суд керуючись принципом
диспозитивності цивільного
судочинства, стягує із відповідача на
користь позивача компенсацію та
середній заробіток за весь час
затримки виплати заробітної плати саме
у розмірі, що відповідає заявленому
позивачем розміру позовних вимог в цій
частині.

Відтак слід задовольнити позов в
частині стягнення на користь позивача
компенсації з урахуванням індексу
споживчих цін в сумі 123 грн.

Щодо вимоги про стягнення моральної
шкоди, суд зазнає про наступне.

Нормами диспозиції ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування
працівникові власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди. Вона відшкодовується в разі,
якщо порушення законних прав
працівника призвело до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і потребує від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Вирішуючи питання про розмір грошового
відшкодування моральної шкоди на
користь позивача, суд, враховуючи
характер та обсяг заподіяних
позивачеві моральних, душевних,
психічних і фізичних страждань, яких
зазнав позивач, характер немайнових
витрат (їх тривалості, можливості
відновлення), беручи до уваги ту
обставину, що відповідачем було
порушено права позивача на своєчасне
отримання заробітної плати та
отримання відповідного розрахунку під
час звільнення, приходить до висновку
про те, що позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди ґрунтуються
на законі.

Разом з цим, з огляду на характер
немайнових витрат, обставини, за яких
позивачу спричинена моральна шкода,
тривалість порушення його трудових
прав, суд визнає заявлений розмір
моральної шкоди у загальному розмірі 20
000 грн. 00 коп. завищеним, надмірним та
таким, що та суперечить принципу
розумності, у зв'язку з чим, виходячи з
принципів розумності та
справедливості, вважає можливим
позовні вимоги про стягнення моральної
шкоди задовольнити частково в розмірі
5 000 грн. 00 коп. на користь позивача.

Також у зв'язку з тим, що позивач в силу
п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий
збір» звільнений від сплати судового
збору, враховуючи положення ст.ст. 81, 88
ЦПК України, з Публічного акціонерного
товариства «Констар» на користь
держави пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог необхідно
стягнути судові витрати по справі у
вигляді судового збору в розмірі 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 47, 116, 241-1 КЗпП України, ст. 24 Закону
України «Про оплату праці», ст.ст. 2, 4
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» ст.116,117, 22,
237-1 КЗпП України, ст.ст. 2,10, 11, 57-60, 81,88, 110,
130, 174, 212-215, 218 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Криворізький турбінний
завод "Констар" на користь ОСОБА_2
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 8 325, 27 грн, вихідну допомогу у
розмірі 1 313,18 грн, компенсацію у зв"язку
із затримкою виплати у розмірі 123,52 грн,
моральну шкоду у розмірі 5000 грн,
середній заробіток за затримку виплати
розрахунку при звільненні за весь час
затримки з 18 березня 2014 року по 19
вересня 2014 року у розмірі 4 532,36 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Криворізький турбінний
завод "Констар" на користь держави
судові витрати по справі у вигляді
судового збору в розмірі 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Саксаганський районний суд м.Кривого
Рогу. Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Н.Г.Ковтун