Справа №256/8789/13ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и.

16.01.2014 року Калінінський районний
суд міста Донецька Донецької області у
складі:

Головуючий -
суддя Сватіков А.В.,

при секретарі - Клименко Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про усунення від
права на спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка - ОСОБА_1 звернулась до
Калінінського районного суду м.
Донецька із позовом до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, про усунення від права на
спадкування за законом, мотивуючи це
тим, що її чоловік - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року. Шлюб із ним був
зареєстрований у Мирненському п/с
Тельманівського району, Донецької
області, про що було видано свідоцтво
про укладення шлюбу від 30.05.1983 року за
НОМЕР_1. Після смерті ОСОБА_4, залишилося
спадкове майно, а саме житловий будинок
з житловою побудовою, розташований за
адресою АДРЕСА_1, який належить на праві
приватної власності: 1/2 частини ОСОБА_4,
1/2 частини ОСОБА_1, на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 28.02.2005 року виданого
Управлінням комунального господарства
Донецької міської ради. Заповіт
спадкодавцем складено не було. Його
спадкоємцями першої черги за законом є
в рівних частках позивачка та сини
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають за адресою
АДРЕСА_1 разом із позивачкою.
Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу
України у першу чергу право на
спадкування мають діти спадкодавця у
тому числі зачаті за життя спадкодавця
та народженні після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.
При відсутності заповіту та у
відповідності до ч.2 ст.1223 та ст. 1261
Цивільного кодексу України право на
спадкування мають спадкоємці першої
черги, тобто ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.
Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців є рівними. Згідно з ст. 202
Сімейного кодексу України, повнолітні
сини зобов'язані утримувати батьків,
які є непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги. Однак сини
спадкодавця - ОСОБА_2 1966 року народження
та ОСОБА_3 1970 року народження, ухилялися
від надання допомоги спадкодавцеві,
який через похилий вік та хворобу був у
безпорадному стані, а саме: незважаючи
на факт проживання разом з
спадкодавцем не давали грошей на
придбання ліків, харчування, не
цікавились його здоров'ям, часто
ображали та також не надали
матеріальної допомоги на поховання
батька. Враховуючи, тривале ухилення
відповідачів від надання допомоги
спадкодавцю позивачка була вимушена
запозичувати грошові кошти на ліки та
достатнє харчування для чоловіка;
заощаджувати для себе на харчуванні,
одязі. Спадкодавець окрім фізичного
болю, який спричиняла йому хвороба,
зазнавав душевних страждань у зв'язку з
поведінкою відповідачів, постійно
покладав надію, що відповідачі змінять
своє ставлення до нього. У
відповідності з п. 3, 5 ст. 1224 Цивільного
кодексу України не мають права на
спадкування за законом батьки
(усиновлювачі) та повнолітні діти
(усиновлені), а також інші особи, які
ухилялися від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця, якщо ця
обставина встановлена судом. За
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані. Відповідно до
роз'яснень, що містяться в п.6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року №7 «Про судову практику
у справах про спадкування», стосується
особи, яка зобов'язана була утримувати
спадкодавця згідно з нормами Сімейного
кодексу України. Факт ухилення особи
від виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця встановлюється судом за
заявою заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід врахувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем,
який мав право на утримання, позову про
стягнення аліментів до особи, яка
претендує на спадщину, не є достатньою
підставою для відмови в позові від
права на спадкування. З цих підстав,
позивачка просила суд усунути від
права спадкування за законом - ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7,
після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_5,
яка діє на підставі договору про
надання юридичних послуг, в судове
засідання не прибула, але надала до
суду письмову заяву в якій просила суд
розглянути справу у її відсутність
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, про усунення від права на
спадкування за законом вона підтримує
у повному обсязі і просить суд їх
задовольнити, тому суд вважає можливим
розглянути справу у відсутність
представника позивача по наявним у
справі доказам відповідно до вимог ст.
ст. 158 ч.2, 169 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не прибув, але надав до суду письмову
заяву, в якій пояснив, що він позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про
усунення від права на спадкування за
законом визнає у повному обсязі, не
заперечує проти усунення його від
права на спадкування за законом, і
просить суд розглянути справу у його
відсутність, тому суд вважає можливим
розглянути цивільну справу у
відсутність відповідача, по наявним у
справі доказам, відповідно до вимог ст.
ст. 158 ч.2 та 169 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не прибув, але надав до суду письмову
заяву, в якій пояснив, що він позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про
усунення від права на спадкування за
законом визнає у повному обсязі, не
заперечує проти усунення його від
права на спадкування за законом, і
просить суд розглянути справу у його
відсутність, тому суд вважає можливим
розглянути цивільну справу у
відсутність відповідача, по наявним у
справі доказам, відповідно до вимог ст.
ст. 158 ч.2 та 169 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справи
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про
усунення від права на спадкування за
законом, знайшли своє повне
підтвердження в судовому засіданні і
підтверджені матеріалами справи, тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
чоловік позивачки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1,
помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року. Шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_4 був зареєстрований у
Мирненському п/с. Тельманівського
району Донецької області, що
підтверджено свідоцтвом про укладення
шлюбу від 30.05.1983 року НОМЕР_1.

Після смерті ОСОБА_4, залишилось
спадкове майно, а саме житловий будинок
з житловою побудовою, розташований за
адресою АДРЕСА_1, який належить на праві
приватної власності: 1/2 частини ОСОБА_4,
1/2 частини ОСОБА_1, на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 28.02.2005 року виданого
Управлінням комунального господарства
Донецької міської ради.

Крім того, судом встановлено, що
заповіт спадкодавцем складено не було.
Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_4 є в рівних частках
позивачка - ОСОБА_1 та їх сини ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, які
проживають за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу
України у першу чергу право на
спадкування мають діти спадкодавця у
тому числі зачаті за життя спадкодавця
та народженні після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.
При відсутності заповіту та у
відповідності до ч.2 ст.1223 та ст. 1261
Цивільного кодексу України право на
спадкування мають спадкоємці першої
черги, тобто ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців є рівними.

Згідно із вимогами ст. 202 Сімейного
кодексу України, повнолітні сини
зобов'язані утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

Судом встановлено, що відповідачі -
ОСОБА_2 1966 року народження та ОСОБА_3 1970
року народження, ухилялися від надання
допомоги спадкодавцеві, який через
похилий вік та хворобу був у
безпорадному стані, а саме: не зважаючи
на факт проживання разом з
спадкодавцем вони не давали грошей на
придбання ліків, харчування, не
цікавились його здоров'ям, часто
ображали та також не надали
матеріальної допомоги на поховання
батька. Враховуючи тривале ухилення
відповідачів від надання допомоги
спадкодавцю позивачка була вимушена
запозичувати грошові кошти на ліки та
достатнє харчування для чоловіка,
заощаджувати для себе на харчуванні,
одязі. Спадкодавець окрім фізичного
болю, який спричиняла йому хвороба,
зазнавав душевних страждань у зв'язку з
поведінкою відповідачів, постійно
покладав надію, що відповідачі змінять
своє ставлення до нього.

Відповідно до вимог ст. 1218 Цивільного
Кодексу України до складу спадщини
входять всі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Вимогами ч.5 ст.1224 Цивільного кодексу
України передбачено, що за рішенням
суду особа може бути усунена від права
на спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п. 6 Роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України за №7
від 30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», факт
ухилення особи від виконання обов'язку
щодо утримання спадкодавця
встановлюється судом за заявою
заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього, та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку. Під безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 1966 року народження та ОСОБА_3 1970
року народження, які є синами
спадкодавця - ОСОБА_4 ухилялися від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік та хворобу був у
безпорадному стані, а саме не зважаючи
на факт проживання разом із
спадкодавцем вони не давали грошей на
придбання ліків, харчування, не
цікавились його здоров'ям, часто
ображали та також не надали
матеріальної допомоги на поховання
батька, тому позивачка була вимушена
запозичувати грошові кошти на ліки та
достатнє харчування для чоловіка,
заощаджувати для себе на харчуванні,
одязі. Таким чином, сукупність наявних
у справі доказів свідчать про те що,
сина спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_2 1966
року народження та ОСОБА_3 1970 року
народження, ухилялися від надання
допомоги спадкодавцеві, який через
похилий вік та хворобу був у
безпорадному стані та не надали
матеріальної допомоги на поховання
батька.

Аналіз наведених доказів дозволяє суду
зробити висновок, що позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про
усунення від права на спадкування за
законом, підлягають задоволенню у
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1218, 1224, 1261 ЦК України, ст. ст. 10, 11,
57, 60, 88, 130, 158, 169, 209, 212, 214-215, 216 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
та ОСОБА_3, про усунення від права на
спадкування за законом - задовольнити.

Усунути від права на спадкування за
законом ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_7, після смерті ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9
року.

Рішення суду може бути оскаржене в
Апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення суду.

СУДДЯ
СВАТІКОВ А.В.

16.01.2014