АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука
М.І.,

суддів Українець
Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 18 вересня 2014 року про відмову
у відкритті провадження у справі по
цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про
встановлення факту родинних відносин,

В С Т А Н О В И ЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 18.09.2014 відмовлено у
відкритті провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить ухвалу
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду. Вказує, що висновок суду про
те, що встановлення вказаних в заяві
обставин не відноситься до переліку
обставин, визначених ст. 256 ЦПК України,
є необґрунтованим, а тому у суду були
відсутні підстави для відмови у
відкритті провадження.

Апелянт в судовому засіданні підтримав
апеляційну скаргу з викладених в ній
підстав та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення апелянта, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали в межах доводів
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі за заявою про встановлення
факту родинних відносин, суд першої
інстанції виходив з того, що із заяви
вбачається, що встановлення даного
факту є необхідним для оформлення
спадкових прав та отримання свідоцтва
про право на спадщину, однак
встановлення таких обставин не
відноситься до переліку обставини,
визначених ст. 256 ЦПК України.

З вказаним висновком суду погодитись
не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
12.09.2014 ОСОБА_2 звернулась до суду з
заявою, в якій просила встановити факт
того, що вона та ОСОБА_3 є двоюрідними
братом та сестрою.

В обґрунтування заяви вказувала, що
встановлення даного факту необхідне
для оформлення спадщини після смерті
ОСОБА_3, оскільки у нього крім заявника
не залишилось близьких родичів, а тому,
з огляду на те, що заявниця та її брат
мають різні прізвища, необхідно
встановити факт родинних відносин, для
оформлення спадкових прав.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України визначено
справи про встановлення фактів, що
мають юридичне значення, зокрема, факту
родинних відносин між фізичними
особами. Частина 2 вказаної статті
передбачає, що у судовому порядку
можуть бути встановлені також інші
факти, від яких залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичних осіб, якщо
законом не визначено іншого порядку їх
встановлення.

Отже, висновок суду про те, що
встановлення таких обставин не
відноситься до переліку обставин,
визначених ст. 256 ЦПК України, не
ґрунтується на вимогах процесуального
закону.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 256 ЦПК
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо з заяви про
встановлення факту, що має юридичне
значення вбачається спір про право.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 5 постанови № 5 від 25.05.1998
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», для забезпечення
правильного і своєчасного розгляду
справ про встановлення фактів, що мають
юридичне значення, у кожній справі
після її порушення суддя зобов'язаний
провести підготовчі дії, зокрема
з'ясувати, які фізичні особи та
організації можуть бути
заінтересовані у вирішенні даної
справи і підлягають виклику в судове
засідання, у необхідних випадках
запропонувати заявникові та
заінтересованим особам подати
додаткові докази на підтвердження
заявлених вимог чи заперечень проти
них.

Заявник вказує, що встановлення даного
факту необхідне для оформлення
спадщини після смерті її двоюрідного
брата, оскільки в них з ним були різні
прізвища.

Проте, матеріали справи не містять
даних про відкриття спадкової справи
та відмови нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину і
наявність чи відсутність такої справи
та відмови не було перевірено судом
першої інстанції, що перешкоджає
зробити однозначний висновок про
наявність чи відсутність підстав для
встановлення факту, який просить
заявник чи роз'яснення заявнику його
права оскарження відмови нотаріуса у
встановленому законом порядку та, як
наслідок залишення заяви про
встановлення факту без розгляду, у
відповідності з вимогами
процесуального закону.

На переконання колегії суддів
з'ясування даних обставин можливе лише
в судовому засіданні, а на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження у справі висновок про
наявність спору про право, без
зазначення який саме спір про право
вбачається з заяви, є передчасним.

Отже, суд першої інстанції відмовляючи
у відкритті провадження у справі
передчасно та формально підійшов до
вирішення даного питання і належним
чином не з'ясував та не перевірив
наявність належних правових підстав
для відмову у відкритті провадження у
справі.

У відповідності з вимогами п. 3 ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок
встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги заслуговують на
увагу, однак апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
оскільки вимоги апеляційної скарги про
направлення справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції не
ґрунтуються на вимогах процесуального
закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського суду м. Києва від
18 вересня 2014 року про відмову у
відкритті провадження у справі -
скасувати, а питання відкриття
провадження у справі передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді