Справа № 1519/9836/2012
Провадження № 2/521/242/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 листопада 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого судді - Гуревського В.К.

За секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справа за
позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
Одеська універсальна товарна біржа
«Центр», ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання
договору купівлі-продажу недійсним, за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_3,
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа: Одеська універсальна товарна
біржа «Центр», про визнання права
власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
вимогою про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна від 07.12.2001 р. №Н- 1278, укладеного
членом Одеської універсальної
товарної біржі «Центр» Приватним
виробничо-комерційним підприємством
«Легенда», з одного боку, та членами
Одеської універсальної товарної біржі
«Центр» ОСОБА_2 та ОСОБА_6, з другого
боку, про продаж 14/100 часток квартири
АДРЕСА_1, зареєстрований на Одеській
універсальній товарній біржі «Центр»,
зареєстрований 10 грудня 2001 року
Одеським міжміським бюро технічної
інвентаризації, посилаючись на такі
обставини.

У 1960-х роках Одеським державним
науково-виробничим об'єднанням
«Кіслородмаш» для тимчасового
забезпечення жилими приміщеннями
малих сімей з числа працівників
підприємства споруджено
п'ятиповерховий житловий будинок для
малосімейних по АДРЕСА_3, у м. Одесі.
Щодо вказаного спеціально
побудованого підприємством жилого
будинку для малосімейних спільним
рішенням адміністрації та
профспілкового комітету Одеського
державного науково-виробничого
об'єднання «Кіслородмаш» було прийнято
рішення про його використання як
сімейного гуртожитку. У подальшому
житловий будинок для малосімейних по
АДРЕСА_3, у м. Одесі в установленому
порядку було зареєстровано як
гуртожиток у Виконавчому комітеті
Одеської міської ради народних
депутатів. П'ятиповерхова будівля
гуртожитку по АДРЕСА_4, у м. Одесі, на 4-му
поверсі якої позивач проживаю, є
гуртожитком коридорного типу, кожен
поверх якого складається з жилих
кімнат, які мають вихід безпосередньо
до загального коридору (без тамбурів)
та загальнодоступних приміщень,
призначених для побутового і
санітарно-гігієнічного обслуговування
його мешканців (кухні, санвузла,
душової, кладової тощо).

За спільним рішенням адміністрації та
профспілкового комітету Орендного
підприємства «Кіслородмаш» від 05
червня 1995 року адміністрацією
вказаного підприємства видано матері
позивача ОСОБА_4, складом сім'ї із трьох
осіб (у т. ч. її чоловіка (батька
позивача) ОСОБА_5, сина ОСОБА_1)
спеціальний ордер № 33 серія В від 01
серпня 1995 року для вселення на жилу
площу (квартира АДРЕСА_5, у м. Одесі, що
перебував у віданні вказаного
підприємства. Таким чином, відповідно
до ордеру № 33 серії В від 01 серпня 1995
року жилі приміщення двох жилих кімнат
загальною площею 31,0 кв. м. були передані
у відособлене користування його сім'ї.
На ім'я ОСОБА_4 відкрито окремий
особовий (особистий) рахунок на жилу
площу (квартиру НОМЕР_1) в гуртожитку, за
яким здійснюється плата за
користування житлом у гуртожитку та за
житлово-комунальні послуги. У
відособленому користуванні сім'ї
позивача знаходяться дві жилі кімнати
жилою площею відповідно 16,9 кв. м та 14,8
кв. м, позначені на плані цифрами 10, 11,
жилою площею 31,7 кв. м.

У 1995 році в результаті корпоратизації
відповідно до законодавства України
державне Орендне підприємство
«Кіслородмаш» було перетворено у
Відкрите акціонерне товариство
«Кіслородмаш». Згідно з планом
приватизації державного майна
Орендного підприємства «Кіслородмаш»,
затвердженого рішенням Фонду
державного майна України від 14 липня 1995
року, вартість вказаної будівлі
гуртожитку була включена до вартості
активів єдиного (цілісного) майнового
комплексу, що підлягав приватизації, та
увійшла до статутного фонду ВАТ
«Кіслородмаш». УЖКГ виконавчого
комітету Одеської міської Ради
народних депутатів видано свідоцтво
про право власності ВАТ «Кіслородмаш»
від 10 лютого 1998 року №000183 на вказаний
гуртожиток у цілому. На підставі
договору купівлі-продажу від 04 серпня
1998 року №1/98 ВАТ «Кіслородмаш» продало
будівлю вказаного гуртожитку у цілому
Приватному виробничо-комерційному
підприємству «Легенда». 10 серпня 1998
року Одеським МБТІ та РОН
зареєстровано вказану будівлю АДРЕСА_5,
у м. Одесі у цілому за ПВКП «Легенда» на
підставі договору купівлі-продажу від
04 серпня 1998 року №1/98.

З метою подальшого відчуження 14/100
часток приміщень 4-го поверху будівлі
гуртожитку його власник ПВКП «Легенда»
у вересні 2001 року звернулось до
Одеського МБТІ та РОН із заявою про
проведення технічної інвентаризації,
на підставі матеріалів якої складено
технічний паспорт від 25 вересня 2001
року. Однак, поданий відчужувачем ПВКП
«Легенда» договір купівлі-продажу
будівлі гуртожитку від 04 серпня 1998 року
№1/98 як правовстановлюючий документ на
відчужуване нерухоме майно не
відповідав вимогам законодавства. Так,
до моменту укладення договору від 07
грудня 2001 року власником будівлі
гуртожитку (ПВКП «Легенда») раніше уже
було здійснено відчуження його частини
на користь третіх осіб. Однак, на
договорі купівлі-продажу будівлі
гуртожитку від 04 серпня 1998 року №1/98,
поданому нотаріусу для вчинення
нотаріальних дій, були відсутні
належним чином засвідчені написи про
зміст раніше укладених договорів
відчуження. У зв'язку з цим мали місце
розбіжності між договором
купівлі-продажу будівлі гуртожитку від
04 серпня 1998 року №1/98 (через відсутність
на ньому засвідчених написів про зміст
раніше укладених договорів відчуження)
та довідкою-характеристикою, виданою
Одеським МБТІ та РОН у листопаді 2001
року, у якій були викладені
характеристики частини будівлі
гуртожитку, яка належала ПВКП
«Легенда» на праві власності, та
частини будівлі, що підлягала
відчуженню. Тому нотаріус не прийняв
для вчинення нотаріальних дій подані
ПВКП «Легенда» документи, визнавши їх
такими, що не відповідають вимогам
законодавства. За вказаних обставин
продавець ПВКП «Легенда», а також
покупці ОСОБА_2 та ОСОБА_6, що є
відповідачами за цим позовом,
звернулись до Одеської універсальної
товарної біржі «Центр» для оформлення
відчуження частини будівлі гуртожитку
як біржової угоди.

07 грудня 2001 року на біржових торгах
продавцем ПВКП «Легенда» продано 14/100
часток квартири АДРЕСА_2 покупцям
ОСОБА_2 та ОСОБА_6, який має бути
визнаний не дійсним, з таких підстав.
Між сторонами договору від 07 грудня 2001
року виникли цивільні правовідносини,
що регулюються правилами Цивільного
кодексу Української РСР від 18 липня 1963
року №1540-06, введеного вдію з 1 січня 1964
року. Учасники зазначеної біржової
угоди керувались правилом ч. 2 ст. 15
Закону України «Про товарну біржу» від
10 грудня 1991 року №1956-ХІІ, згідно з яким
угоди, зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному посвідченню.
Однак, як роз'яснено в абзацах 8, 9 листа
Міністерства юстиції України від 11.12.2002
року №14- 7/1390, «угоди, зареєстровані на
біржі, не прирівнюються до нотаріально
посвідчених, а лише не підлягають
подальшому нотаріальному посвідченню.
До нотаріально посвідчених документів
прирівнюються лише документи, складені
згідно з вимогами ст.40 Закону України
«Про нотаріат».

Оскільки подані ПВКП «Легенда»
документи для оформлення відчуження
частини будівлі гуртожитку не
відповідали вимогам законодавства,
тому всупереч Статуту Одеської
універсальної товарної біржі «Центр»,
Правилам біржової торгівлі,
затвердженим загальними зборами її
членів відповідно до вимог ст. ст. 3, 17
Закону України «Про товарну біржу»,
іншим вимогам чинного законодавства
України Одеською універсальною
товарною біржею «Центр» порушено
порядок здійснення біржових операцій
при укладанні біржової угоди, умови
якої викладено в тексті договору від 07
грудня 2001 року, зареєстрованого на
Одеській універсальній товарній біржі
«Центр». При укладанні договору від 07
грудня 2001 року не додержано вимоги про
обов'язкове нотаріальне посвідчення,
що є підставою для визнання недійсним
вказаного договору. Право власності
покупців ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на 14/100 часток
квартири АДРЕСА_1, яке виникло з
договору від 07 грудня 2001 року ще до
набрання чинності ЦК України від 2003
року, але продовжує існувати після
набрання цим Кодексом чинності, можуть
застосовуватись також положення цього
Кодексу. Договір від 07 грудня 2001 року,
щодо якого сторонами не додержано
встановленої законом обов'язкової
нотаріальної форми, є нікчемним.

При вирішенні питання про те, чи є
ОСОБА_1 належним позивачем за даним
позовом, суд має взяти до уваги також
наступне. В п. 2 договору від 07 грудня 2001
року вказується про те, що: - загальна
площа усієї 14-кімнатної квартири
НОМЕР_2 складає 329,8 кв. м, жила площа - 226,4
кв. м, а відчужувані 14/100 часток квартири
НОМЕР_2 складаються з двох кімнат (на
плані позначені цифрами 10, 11) жилою
площею 31,7 кв. м, а також з 14/100 часток
допоміжних приміщень 4-го поверху
будівлі гуртожитку; - нумерація
об'єктів присвоєна за технічним
паспортом від 25 вересня 2001 року. Між
тим, співставлення технічних паспортів
на приміщення 4-го поверху будівлі
гуртожитку від 25 вересня 2001 року та від
13 жовтня 2011 року, складених Одеським
МБТІ та РОН, дає усі підстави для
висновку про те, що 14/100 часток
14-кімнатної квартири НОМЕР_2 що є
предметом відчуження за договором від
07 грудня 2001 року, являють собою саме
квартиру НОМЕР_1, раніше передану у
відособлене користування сім'ї
позивача відповідно до ордеру № 33
серії В від 01 серпня 1995 року. Оскільки
позивач є законним користувачем
квартири НОМЕР_1, що являє собою 14/100
часток 14-ої кімнатної квартири НОМЕР_2
вказаного гуртожитку, то спірний
договір про її відчуження, зачіпає
права та інтереси позивача.

У серпні 2011 року ПВКП «Легенда»
припинено як юридичну особу, про що
внесено відповідний запис до Єдиного
державного реєстру та у зв'язку з
ліквідацією ПВКП «Легенда» як
юридичної особи оформлюється передача
п'ятиповерхової будівлі вказаного
сімейного гуртожитку по АДРЕСА_3, у м.
Одесі до комунальної власності
територіальної громади м. Одеси.

ОСОБА_2 ОСОБА_9 надав до суду спочатку
заперечення проти позову, а згодом
ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулись до суду із
зустрічною позовною заявою, в якій
просили визнати право власності на 14/100
часток квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та
ОСОБА_2, зазначивши, що ОСОБА_1 оспорюючи
договір купівлі - продажу фактично не
визнає право власності ОСОБА_6, ОСОБА_2
на 14/100 часток квартири АДРЕСА_1, яке
виникло на підставі вище зазначеного
договору купівлі - продажу. Предмет
спірного договору належало продавцю на
праві приватної власності у
відповідності до договору купівлі -
продажу домоволодіння від 04.08.98 року №
1/98 укладеного ПВКП «Легенда» та ВАТ
«Кіслородмаш». Зазначений договір було
зареєстровано Одеським МБТІ та РОН,
04.08.98 року № 3233, арк.. 190, кн.. 17 м/с, про що
було видано реєстраційне посвідчення
від 10 серпня 1998 року. Договір купівлі -
продажу було укладено у відповідності
до ст. 15 Закону України «Про товарну
біржу» від 10 грудня 1991 року № 1957-ХІІ із
змінами і доповненнями, внесеними
Законом України від 26 січня 1993 року №
2932-ХІІ (ця редакція діяла на момент
укладення біржової угоди). ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 були учасниками біржі і тому
мали право укласти договір з ПВКП
«Легенда». Крім того, угода була
зареєстрована КП «МБТІ та РОН» таким
чином право власності у покупців
виникло так як було зареєстровано у
відповідності до чинного на той час
законодавства. У відповідності до ст. 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Так як ЗУ «Про
товарні біржі» в редакції від 26 січня
1993 року № 2932-ХІІ був прийнятий після
прийняття Цивільного Кодексу України в
редакції 1963 року то потрібно
застосовувати ст. 15 ЗУ «Про товарну
біржу» так як ця норма була прийнята
пізніше. Таким чином п. 2 ст. 15 ЗУ «Про
товарні біржі» було передбачено, що
угоди, зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному посвідченню
тому і право власності у ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 виникло абсолютно законно так
як їхнє право власності виникло на час
дії законодавства яке дозволяло
укладення біржових угод без
нотаріального посвідчення. Право
власності попередніх власників, ані
Одеська міська рада, ані ОСОБА_1, ані
ОСОБА_4, ані ОСОБА_5 не оспорювали і не
оскаржували.

У наступне судове засідання позивачем
були доповнені позовні вимоги та в яких
він просив визнати частково недійсним
договір купівлі-продажу від 04 серпня 1998
року №1/98, укладений Відкритим
акціонерним товариством «Кіслородмаш»
та Приватним виробничо-комерційним
підприємством «Легенда», про
відчуження гуртожитку по АДРЕСА_3, у м.
Одесі, в частині відчуження 14/100 часток
14-кімнатної квартири НОМЕР_2 вказаного
гуртожитку. Обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що зазначені 14/100 часток
14-кімнатної спірної квартири
вказаного гуртожитку одночасно
входять також до складу будівлі
гуртожитку, яку (у цілому) раніше було
відчужено на підставі договору
купівлі-продажу від 04 серпня 1998 року
№1/98. Згідно висновку №18-03/13
будівельно-технічного дослідження за
заявою ОСОБА_4, виконаного ТОВ
«Художньо-інжиніринговий центр
«Експрес-проект» 14/100 часток
14-кімнатної квартири НОМЕР_2 вказаного
гуртожитку, що є предметом відчуження
за договором від 07 грудня 2001 року,
являють собою саме квартиру НОМЕР_1
вказаного гуртожитку, раніше передану
у відособлене користування його сім'ї
відповідно до ордеру №33 серії В від 01
серпня 1995 року, виданого
адміністрацією ОП «Кіслородмаш» його
матері ОСОБА_4 Отже, позивач є законним
користувачем квартири НОМЕР_1, що являє
собою 14/100 часток 14-кімнатної квартири
НОМЕР_2 вказаного гуртожитку.
П'ятиповерхова будівля гуртожитку по
АДРЕСА_3, у м. Одесі увійшла по
статутного фонду ВАТ «Кіслородмаш»,
створеного у процесі приватизації
(корпоратизації), тому дія Закону про
права мешканців гуртожитків
поширюється також на вказаний
гуртожиток. Крім того, з довідки про
склад сім'ї наймача, реєстрацію місця
проживання членів сім'ї та займані ними
приміщення, виданої ОСББ
«Петровський», що обслуговує
гуртожиток, вбачається, що позивач
більше п'яти років на законних
підставах зареєстрований за місцем
проживання у гуртожитку та до
теперішнього часу фактично проживає у
ньому. За таких обставин, зважаючи на
те, що позивач не має власного житла,
сфера дії Закону про права мешканців
гуртожитків поширюється на позивача, а
також на вказаний гуртожиток. Передача
гуртожитків, що є об'єктами приватної
власності, у власність територіальних
громад здійснюється на договірних
умовах відповідно до чинного
законодавства. У 2006 році рішенням
загальних зборів акціонерів ВАТ
«Кіслородмаш» реорганізовано в
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кіслородмаш» (далі -
ТОВ «Кіслородмаш»), тобто порушником
його прав у даних спірних
правовідносинах є ТОВ «Кіслородмаш». З
іншого боку, інший учасник спірних
правовідносин - ПВКП «Легенда» - є
таким, що припинено з дня внесення до
ЄДР запису про його припинення, тобто з
26 серпня 2011 року. У зв'язку з
припиненням ПВКП «Легенда» як
юридичної особи та відсутності в ЄДР
відомостей про його правонаступників
ПВКП «Легенда» не може бути
відповідачем у цивільному процесі. Між
сторонами договору купівлі-продажу від
04 серпня 1998 року №1/98 (ВАТ
«Кіслородмаш», з одного боку, та ПВКП
«Легенда», з другого 6оку) виникли
цивільні правовідносини, що
регулюються правилами Цивільного
кодексу Української РЄР від 18 липня 1963
року №1540-06, введеного в дію з 1 січня 1964
року. Так, відповідно до ч. 1 ст.48 ЦК УРСР
від 1963 року недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону.

ОСОБА_1 надав до суду заперечення проти
зустрічного позову, в якому просив
відмовити у повному обсязі, зазначивши,
що договір купівлі-продажу від 07 грудня
2001 року є недійсним (нікчемним) на
підставі ст. ст. 47, 48 ЦК УРСР від 1963 року.
При укладанні зазначеного договору не
додержано вимоги про обов'язкове
нотаріальне посвідчення, що відповідно
до ст. 47 ЦК УРСР від 1963 року є підставою
для визнання цього договору нікчемним.

В п. 1 договору від 07 грудня 2001 року, а
також у зустрічній позовній заяві є
посилання на те, що ПВКП «Легенда»,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є членами Одеської УТБ
«Центр». Однак, у справі відсутні
докази написання заяв про прийняття до
членів біржі, а також докази сплати
вступних внесків представником ПВКП
«Легенда», ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які
начебто стали членами Одеської УТБ
«Центр». Проте, суд не має підстав для
висновку, що учасники вказаної угоди на
момент її оформлення дійсно були
членами Одеської УТБ «Центр». Суд мас
перевірити повноваження представника
ПВКП «Легенда» ОСОБА_10, який діяв на
підставі довіреності від 07 червня 2000
року, зокрема для того, щоб спростувати
припущення (підозру) щодо можливої
зловмисної угоди представника ПВКП
«Легенда» ОСОБА_10 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (ст.
57 ЦК УРСР від 1963 року). Одеська УТБ
«Центр», якій учасниками угоди був
поданий для реєстрації договір від 07
грудня 2001 року, не перевірила
відсутність заборони на відчуження або
арешту відчужуваної спірної частини
квартири, що також є однією з підстав
для сумнівів щодо законності її
відчуження. Так, при оформленні
договору купівлі-продажу від 07 грудня
2001 року Одеська УТБ «Центр» обмежилась
лише відібранням від продавця
відповідної розписки про те, що
відчужувана спірна частина квартири не
заставлена, не передана у довічне
користування, у спорі та під арештом не
перебуває, про що зазначається в п.4
вказаного договору. Укладаючи договір
купівлі-продажу від 07 грудня 2001 року
про продаж спірної частини квартири у
власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ПВКП
«Легенда» порушило права та
охоронювані законом інтереси законних
користувачів спірної частини квартири
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, не
запропонувавши їм придбати це житло у
власність по ціні, за якою (припущення
воно продавалось, і на інших рівних
умовах. Між тим, відповідно до ст. 229 ЦК
УРСР від 1963 року при укладенні договору
продавець зобов'язаний попередити
покупця про всі права третіх осіб на
продавану річ (право наймача, довічного
користування тощо).

У наступному судовому засіданні
представником ОСОБА_2 ОСОБА_9. були
уточнені зустрічні позовні вимоги щодо
визнання права приватної власності на
14/100 часток квартири АДРЕСА_1, яка
складається з двох кімнат (10, 11),
житловою площею 31,7 кв. м. в рівних
частках за ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

ОСОБА_2 надав до суду заяву про слухання
справи за його відсутністю, на
уточненій зустрічні позовній заяві
наполягав та просив задовольнити у
повному обсязі, а у позові ОСОБА_1
просив відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 01 липня 2014 року виключено
із кола відповідачів - Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кіслородмаш» у цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: Одеська
універсальна товарна біржа "Центр",
ОСОБА_11, ОСОБА_5, про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_3,
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_5, третя
особа: Одеська універсальна товарна
біржа «Центр», про визнання права
власності.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що у позовах необхідно
відмовити, посилаючись на такі
обставини.

Судом встановлено, що у 1960-х роках
Одеським державним науково-виробничим
об'єднанням «Кіслородмаш» для
тимчасового забезпечення жилими
приміщеннями малих сімей з числа
працівників підприємства споруджено
п'ятиповерховий житловий будинок для
малосімейних по АДРЕСА_3, у м. Одесі.

Щодо вказаного спеціально
побудованого підприємством жилого
будинку для малосімейних спільним
рішенням адміністрації та
профспілкового комітету Одеського
державного науково-виробничого
об'єднання «Кіслородмаш» було прийнято
рішення про його використання як
сімейного гуртожитку.

У подальшому житловий будинок для
малосімейних по АДРЕСА_3, у м. Одесі в
установленому порядку було
зареєстровано як гуртожиток у
Виконавчому комітеті Одеської міської
Ради народних депутатів, як це
передбачено ч. 2 ст. 127 Житлового кодексу
Української РСР.

До теперішнього часу рішення про зміну
статусу вказаного жилого будинку не
приймалось, про що свідчать листи
першого заступника голови
Іллічівської районної адміністрації
Виконкому Одеської міської ради
Івановського В.Г. від 28 грудня 1998 року
№13-КО-116 про статус вказаного жилого
будинку; заступника голови
Малиновської районної адміністрації
Одеської міськради Міхової К.І. від 15
лютого 2012 року № 0596/01-20 та від 21 березня
2012 року № 1031/01-20; КП «Одеське МБТІ та
РОН» від 21 березня 2012 року.

За спільним рішенням адміністрації та
профспілкового комітету Орендного
підприємства «Кіслородмаш» від 05
червня 1995 року адміністрацією
вказаного підприємства видано ОСОБА_4,
мати позивача, складом сім'ї із трьох
осіб (у т. ч. її чоловіка ОСОБА_5, батько
позивача, сина ОСОБА_1, позивач по
справі) спеціальний ордер № 33 серія В
від 01 серпня 1995 року для вселення на
жилу площу (квартира АДРЕСА_5, у м. Одесі,
що перебував у віданні вказаного
підприємства.

Таким чином, відповідно до ордеру № 33
серії В від 01 серпня 1995 року жилі
приміщення двох жилих кімнат загальною
площею 31,0 кв. м. були передані у
відособлене користування сім'ї
позивача, та на ім'я ОСОБА_4 відкрито
окремий особовий (особистий) рахунок на
жилу площу (квартиру НОМЕР_1) в
гуртожитку.

На підставі вказаного особового
(особистого) рахунку ОСОБА_4
здійснюється плата за користування
житлом у гуртожитку та за
житлово-комунальні послуги в порядку,
встановленому п. п. 38, 39 Примірного
положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208,
погодженого з Укрпрофрадою і ЦК ЛКСМ
України, із розрахунку, відповідно до
довідки №42 від 07 травня 2012 року про
склад сім'ї та прописку за формою №1,
виданою Об'єднанням співвласників
багатоквартирного будинку
«Петровський», що обслуговує вказаний
гуртожиток, довідки форми №1 від 07
травня 2012 року №42 про склад сім'ї та
прописку.

П'ятиповерхова будівля гуртожитку по
АДРЕСА_3, у м. Одесі, на 4-му поверсі якої
ОСОБА_1 проживає, є гуртожитком
коридорного типу, кожен поверх якого
складається з жилих кімнат, які мають
вихід безпосередньо до загального
коридору (без тамбурів) та
загальнодоступних приміщень,
призначених для побутового і
санітарно-гігієнічного обслуговування
його мешканців (кухні, санвузла,
душової, кладової тощо), про що свідчить
технічний паспорт від 25 вересня 2001 року
та від 13 жовтня 2011 року.

У 1995 році в результаті корпоратизації
відповідно до вимог Закону України
«Про приватизацію державного майна»
від 04 березня 1992 року №2163- П, Указу
Президента України від 15 червня 1993 року
№210/93 «Про корпоратизацію
підприємств», в порядку, визначеному
Положенням про порядок корпоратизації
підприємств, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 05 липня
1993 року №508, державне Орендне
підприємство і (Кіслородмаш» було
перетворено у Відкрите акціонерне
товариство «Кіслородмаш».

Згідно з планом приватизації
державного майна ОП «Кіслородмаш»,
затвердженого рішенням Фонду
державного майна України від 14 липня 1995
року, вартість п'ятиповерхової будівлі
гуртожитку по АДРЕСА_3, у м. Одесі була
включена до вартості активів єдиного
(цілісного) винового комплексу, що
підлягав приватизації.

18 липня 1995 року Фонд державного майна
України і організація орендарів
«Автогенмаш» ОП «Кіслородмаш» уклали
договір купівлі-продажу, згідно з яким
Фонд державного майна України передав
у власність покупця у порядку викупу
цілісний майновий комплекс ОП
«Кіслородмаш».

Згідно з актом прийому-передачі
державної частки цілісного майнового
комплексу ОП «Кіслородмаш» від 29
вересня 1995 року, Фонд державного майна
України передав, а організація
орендарів ОП «Кіслородмаш» прийняла у
відповідності з відомостями
інвентаризації викуплену частку
цілісного майнового комплексу ОП
«Кіслородмаш», а згідно з додатком, до
інвентарного опису основних фондів ОП
«Кіслородмаш» увійшла також
п'ятиповерхова будівля гуртожитку по
АДРЕСА_3, у м. Одесі.

УЖКГ виконавчого комітету Одеської
міської Ради народних депутатів видано
свідоцтво про право власності ВАТ
«Кіслородмаш» від 10 лютого 1998 року
№000183 на вказаний гуртожиток у цілому.

12 лютого1998 року Одеським МБТІ та РОН
зареєстровано вказану будівлю
гуртожитку по АДРЕСА_3, у м. Одесі (у
цілому) за ВАТ «Кіслородмаш», що
підтверджується відповідною відміткою
на звороті вказаного свідоцтва про
право власності ВАТ «Кіслородмаш» від
10.02.1998 р. № 000183 на зазначений гуртожиток
у цілому.

На підставі договору купівлі-продажу
від 04 серпня 1998 року №1/98 ВАТ
«Кіслородмаш» продало вказану будівлю
гуртожитку (у цілому) Приватному
виробничо-комерційному підприємству
«Легенда».

10 серпня 1998 року Одеським МБТІ та РОН
зареєстровано вказану будівлю по
АДРЕСА_3, у м. Одесі (у цілому) за ПВКП
«Легенда» на підставі договору
купівлі-продажу від 04 серпня 1998 року
№1/98.

14/100 часток 14-кімнатної квартири №
вказаного гуртожитку одночасно
входять також до складу будівлі
гуртожитку, яку (у цілому) раніше було
відчужено на підставі договору
купівлі-продажу від 04 серпня 1998 року
№1/98.

07 грудня 2001 року був укладений договір
№Н-1278 членом Одеської універсальної
товарної біржі «Центр», Приватним
виробничо-комерційним підприємством
«Легенда», з одного боку, та членами
Одеської універсальної товарної біржі
«Центр» ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з другого
боку, про продаж 14/100 часток квартири
АДРЕСА_1.

Зазначене майно належало продавцю на
праві приватної власності у
відповідності до договору купівлі -
продажу домоволодіння від 04 серпня 1998
року № 1/98 укладеного ПВКП «Легенда» та
ВАТ «Кіслородмаш».

Зазначений договір було зареєстровано
Одеським МБТІ та РОН, 04 серпня 1998 року №
3233, арк. 190, кн. 17 м/с, про що було видано
реєстраційне посвідчення від 10 серпня
1998 року.

Договір купівлі - продажу було укладено
у відповідності до ст. 15 Закону України
«Про товарну біржу» від 10 грудня 1991
року № 1957-ХІІ із змінами і
доповненнями, внесеними Законом
України від 26 січня 1993 року № 2932-ХІІ.

При цьому, судом береться до уваги, що
на час укладення договору
купівлі-продажу в 14/100 частках квартири
АДРЕСА_1 проживала сім'я ОСОБА_1, яка не
попереджалася про продаж квартири,
квартира за цим договором фактично не
передавалася покупцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно висновку №18-03/13
будівельно-технічного дослідження за
заявою ОСОБА_4, виконаного ТОВ
«Художньо-інжиніринговий центр
«Експрес-проект» (судовий експерт
Найдьонов І.В.), 14/100 часток 14-кімнатної
квартири НОМЕР_2 вказаного гуртожитку,
що є предметом відчуження за договором
від 07 грудня 2001 року, являють собою саме
квартиру НОМЕР_1 вказаного гуртожитку,
раніше передану у відособлене
користування сім'ї позивача відповідно
до ордеру №33 серії В від 01 серпня 1995
року, виданого адміністрацією ОП
«Кіслородмаш» ОСОБА_4

У 2006 році рішенням загальних зборів
акціонерів ВАТ «Кіслородмаш»
реорганізовано в Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кіслородмаш» (далі - ТОВ
«Кіслородмаш»).

16 квітня 2007 року до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців внесено запис про
проведення державної реєстрації ТОВ
«Кіслородмаш», про що свідчить витяг з
ЄДР від 21 травня 2013 року.

Відповідно до п. 2 рішення Одеської
міської ради №5336-V від 22 січня 2010 року
«Про внесення змін та доповнень до
рішення Одеської міської ради від 09
листопада 2005 року №4858-ІV «Про
найменування вулиць, провулків,
проспектів, площ, парків, скверів,
мостів та інших споруд, розташованих на
території міста Одеси» перейменовано
частину «вул. Промислова» - від вулиці
Хімічної в північно-західному
напрямку, у «вул. Миколи Боровського». З
цього приводу внесено відповідні
доповнення у додаток до рішення
Одеської міської ради від 09 листопада
2005 року №4858-ІV.

Згідно зі статтею 15 Закону України від
10.12.1991 «Про товарну біржу» (зі змінами
та доповненнями) угоди, зареєстровані
на біржі, не підлягають нотаріальному
посвідченню.

Як зазначено у статті 227 Цивільного
кодексу Української РСР, договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 Кодексу
УРСР).

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові «Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними»
від 28.07.1978 № 3 (із змінами, внесеними
згідно з Постановами Пленуму
Верховного Суду України від 25.12.1992 № 13
та від 25.05.1998 № 15) роз'яснив, з яких
підстав угода може бути визнана
недійсною судом.

Відповідно до пункту 4 цієї постанови, з
підстав недодержання нотаріальної
форми визнаються недійсними тільки
угоди, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема, договори
довічного утримання; застави,
купівлі-продажу, в тому числі при
придбанні на біржових торгах, міни або
дарування жилого будинку (квартири) чи
його (її) частини; дарування іншого
майна на суму понад 500 крб. і валютних
цінностей на суму понад 50 крб.

Таким чином, з 25.05.1998 суди при вирішенні
питань щодо чинності угод відносно
нерухомого майна зареєстрованих на
біржі, керувалися вимогами Цивільного
кодексу Української РСР та зазначеним
вище положенням.

За змістом статті 15 Закону України «Про
товарну біржу» (у редакції Закону
України № 2275-VI від 20.05.2010 р.) житловий
будинок (як предмет визначений
індивідуальними ознаками) не може бути
предметом біржової торгівлі.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 суд
виходить з того, що позивачем обраний
неправильний спосіб захисту свого
права, оскільки на момент укладання
угоди він не був її учасником, а батьки,
як законні представники
неповнолітньої дитини, діючи в
інтересах неповнолітнього сина, не
скористалися правом на судовий захист.

При цьому суд вважає, що за ОСОБА_1
зберігається право на користування
житлом, оскільки він постійно в ньому
проживає, приймає участь в оплаті
комунальних послуг, а тому має право
вимагати усунення порушень його прав.

Щодо вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2, то суд
відмовляє в їх задоволенні, оскільки
договір, що укладався на біржі на
правилами біржової торгівлі може бути
визнаний судом дійсним за відповідним
позовом.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст. ст. 47, 227 ЦК України 1963 року,
ст. 215, 216, 236 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 9 ЖК
України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: Одеська
універсальна товарна біржа «Центр»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору
купівлі-продажу недійсним - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа:
Одеська універсальна товарна біржа
«Центр», про визнання права власності, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.К.Гуревський