Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/120/14
Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
Суддя-доповідач: Спас О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 15
жовтня 2013 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
прізвище якої на час розгляду справи
змінене на «ОСОБА_3», про стягнення
заборгованості.

В позові зазначало, що 21.02.2006 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір б/н, за
яким ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 3 500
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 48% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повергнення, що відповідає строку дії
картки. ОСОБА_3 підтвердила свою згоду
на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування карткою
складає між нею та банком договір, що
підтверджується підписом у заяві.

Внаслідок неналежного виконання
ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним
договором, станом на 19.05.2013 року у неї
утворилася заборгованість, яка складає
22 244,98 грн., з яких сума заборгованості
за кредитом 2 968,86 грн., заборгованість
по процентам за користування кредитом
17 740,64 грн., а також штрафи відповідно до
п.8.6 Умов та правил надання банківських
послуг: фіксована частина штрафу - 500
грн., процентна складова штрафу - 1035,48
грн.

Посилаючись на вказані обставини,
просило суду стягнути з відповідачки
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 22 244,98 грн. та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 15
жовтня 2013 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість в сумі 22
244,98 грн., з яких: заборгованість за
кредитом - 2 968,86 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом - 17
740,64 грн., а також штрафи відповідно до
п.8.6 Умов та правил надання банківських
послуг: фіксована частина штрафу - 500
грн., процентна складова штрафу - 1035,48
грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судовий збір у сумі 229,40
грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає,
що вважає рішення ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
його скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким у задоволені позову
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_5,
представника позивача Букач Я.В.,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини і відповідні
правовідносини.

21.02.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3 шляхом
оформлення заяви ОСОБА_3, в якій остання
заявила також про ознайомлення та
згоду з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою та Тарифами банку,
був укладений кредитний договір б/н. З
цим договором ОСОБА_3 отримала кредит у
сумі 3 500 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 48% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повергнення, що відповідає строку дії
картки.

Внаслідок неналежного виконання
ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним
договором, станом на 19.05.2013 року у неї
утворилася заборгованість, яка складає
22 244,98 грн., з яких сума заборгованості
за кредитом 2 968,86 грн., заборгованість
по процентам за користування кредитом
17 740,64 грн., а також штрафи відповідно до
п.8.6 Умов та правил надання банківських
послуг: фіксована частина штрафу - 500
грн., процентна складова штрафу - 1035,48
грн.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про задоволення позову.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно із заявою відповідачки про
укладення кредитного договору (а.с.6)
термін дії кредитного ліміту
відповідає терміну дії карти.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Кредитний договір між ПАТ КБ
"ПриватБанк" і відповідачкою є
споживчим і тому на нього
розповсюджуються положення Закону
України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до положення п. 7 ч. 13 ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів" кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Відповідно до п. 1.2 умов надання
банківських послуг (а.с.7-10), ці умови
регулюють відносини між банком та
клієнтом щодо відкриття та
обслуговування карткового рахунку
клієнта, а також інших банківських
послуг, указаних в заяві.

Пунктом 9.12 цих умов встановлено, що
договір діє упродовж 12 місяців з
моменту підписання, також передбачено
автоматичне пролонгування дії
договору на такий самий строк у разі,
якщо жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення договору.

Досліджуючи питання про строк дії
кредитної картки та умови користування
платіжною карткою, судова колегія
виходить з того, що п. 3.1.3. розділу 3
правил користування платіжною карткою
зазначено, що по закінченні строку дії
картка продовжується Банком на новий
строк шляхом надання карти з новим
строком дії, якщо раніше не надійшла
письмова заява про закриття
картрахунку.

Тому відповідно до п. 9.3. правил надання
банківських послуг можна зробити
висновок про те, що картрахунок
відкритий на невизначений термін, що
надає підстави вважати, що строк
позовної давності не пропущений.

Враховуючи, що в даній справі жодна із
сторін не інформувала іншу про
завершення дії договору, договір на час
звернення ПАТ КБ "ПриватБанк" до суду є
діючим і тому строк позовної давності
звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості позивачем не
пропущений. Відповідно є правильним
висновок рішення суду першої
інстанції, що порушене право підлягає
захисту шляхом задоволення позовних
вимог про стягнення заборгованості за
кредитом, а також стягнення витрат зі
сплати судового збору.

Доводи апеляційної скарги стосуються
питання незастосування судом першої
інстанції строку позовної давності,
який відповідачки вважає таким, що
сплив за відсутності у позивача
поважних причин його пропуску.

Вказаний довід не знайшов
підтвердження під час апеляційного
розгляду і є спростованим з
урахуванням правової позиції
Верховного Суду України від 20.11.2013р. у
справі №6-126цс13, яку суд бере до уваги
відповідно вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У даній справі строк позовної давності
не може вважатися таким, що сплив,
виходячи з обставин та підстав,
наведених вище у цій ухвалі.

Доводи апеляційної скарги щодо
неотримання відповідачкою кредитної
картки, кредитних коштів, відсутності
кредитного договору є неспроможними з
тих підстав, що суперечать сукупності
інших її заперечень проти позовних
вимог та доводів апеляційної скарги, в
яких остання визнавала вказані факти і
не надала доказів на спростування цих
обставин та не навела навіть переліку
таких доказів.

Вказані доводи суперечать вимогам ст.
ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують
відповідача на засадах змагальності
доводити свої заперечення
переконливими, належними та
припустимими доказами. Фактично
апелянт вимагає від суду зробити
припущення щодо можливості існування
наведених нею обставин, що прямо
заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, яка
визначає, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 15
жовтня 2013 року по цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: