Справа № 2-282/11
Провадження № 22-ц/779/36/2014
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Беркій О.Ю., Пнівчук О.В,

секретаря
Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя, набутого за час шлюбу, за
апеляційними скаргами представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на рішення
Рогатинського районного суду від 05
листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рогатинського районного
суду від 05 листопада 2013 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя, набутого за час шлюбу,
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 55 555 грн. - ? вартості
транспортних засобів ФОРД СІЄРА,
ФОЛЬКСВАГЕН та ФОРД СІЄРА , 555,55 грн.
судового збору, 5000 грн. витрат на
правову допомогу, а всього 61 110,55 грн. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права
просить рішення скасувати, а позов
задовольнити. Апелянт зазначає, що суд
не правильно дав тлумачення п.п. 4,5 ч. 1
ст. 57 та ст. 61 СК України, а тому
безпідставно не включив у поділ
спільного майна 1/5 частину садиби
АДРЕСА_1 вартістю 61 447 грн., земельну
ділянку площею 0,1371 га земельної
ділянки вартістю 80080 грн., нежитлову
будівлю по АДРЕСА_2 у цьому ж селі
площею 201,5 кв.м., вартістю 400 000 грн.
Серед спірного майна немає такого, що
набуте подружжям за час шлюбу в порядку
приватизації житла чи землі, а тому не
можуть застосовуватися правила ч. 5 ст.
61 СК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення в частині
розподілу автомашин, оскільки
позивачка у судовому засіданні 08
серпня 2013 року відмовилася від їх
поділу, а в решті рішення залишити в
силі.

Вислухавши доповідача, представника
ОСОБА_2 ОСОБА_4, ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
представника ОСОБА_2 ОСОБА_4, підлягає
до задоволення частково, а апеляційна
скарга ОСОБА_3 до задоволення не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного

судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму
Верхового Суду України від 24.10.2008 року
№12 "Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку", перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що
входять до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.

За змістом п.6 ч.3 ст. 295, ч.2 ст.303 та п.1 ч.1
ст.309 ЦПК України, апеляційний суд
може встановлювати нові обставини,
якщо їх наявність підтверджується
новими доказами, що мають значення для
справи (з урахуванням положень про
належність і допустимість доказів), які
особа не мала можливості подати до суду
першої інстанції з поважних причин,
доведених нею, або які неправомірно не
були цим судом прийняті та досліджені,
або доказами, які судом першої
інстанції досліджувались із
порушенням встановленого порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову
в частині поділу нежитлової будівлі та
земельної ділянки для її
обслуговування, суд першої інстанції
виходив з того, що нежитлова будівля
загальною площею 201,5 м2, яка розташована
в АДРЕСА_2 вартістю 400 000 грн., земельна
ділянка площею 0.1371 га, що розташована в
с.Конюшки Рогатинського району,
призначена для автотехобслуговування,
код 1.11.1 вартістю 80 080 грн. не є об'єктами
спільної сумісної власності
колишнього подружжя.

Разом з тим до такого висновку суд
прийшов передчасно. Сторони у судовому
засіданні не заперечували того, що
нежитлову будівлю відповідач придбав,
як фізична особа. Цей факт
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно (а.с.24) та
протоколом №1 Біржових торгів по
продажу майна (а.с.50). Земельна ділянка
відповідачу надана у приватну
власність рішенням Конюшківської
сільської ради від 25 липня 2004 року
(а.с.52). Спірна земельна ділянка не
перебувала у відповідача в
користуванні, а тому не могла бути
приватизованою ним як така і не
одержана ним із земель комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації.

Отже, колегія суддів вважає, що це
майно є спільним майном сторін.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у пункті 25 Постанови №11
від 21 грудня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", що вирішуючи питання про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
зокрема неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4,5 ст.71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК України за умови звернення
подружжя (одного з них) до суду з таким
позовом (ст. 11 ЦК України) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Сторони у судовому засіданні визнали,
що нежитлова будівля є неподільною,
сплатити грошову компенсацію
відповідач також не погоджується, тому
колегія суддів вважає, що цю будівлю і
земельну ділянку слід залишити
сторонам у спільній частковій
власності з визначенням для них рівних
ідеальних часток. Отже рішення в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Що стосується поділу 1/5 будинку в
с.Конюшки, то позивачка не оспорює
свідоцтво про право власності, видане
на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_3,
ОСОБА_8 (а.с.59), а тому суд і не міг
визнати за позивачкою право на частку
цього будинковолодіння.

У решті рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Як убачається з матеріалів
справи, рішенням Рогатинського
районного суду від 14 вересня 2010 року
шлюб, зареєстрований 30 квітня 1993 року у
відділі РАЦС Березнівського районного
управління юстиції Рівненської
області між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, актовий
запис № 20 - розірвано.

Сторони по справі є батьками двох
дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки №16/2110,
виданої 10.07.2013 року управлінням
Державтоінспекції УМВС України в
Івано-Франківській області, згідно
бази автоматизованого обліку
зареєстрованого автомототранспорту
Державтоінспекції області АІПС
"Автомобіль" за громадянином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані такі
транспортні засоби ФОРД СІЄРА,
ФОЛЬКСВАГЕН та ФОРД СІЄРА.

Відповідно до повідомлення №62
від 18.04.2013 року, виданого судовим
експертом-автотоварознавцем ОСОБА_10,
станом на 18.04.2013 року середньо-ринкова
вартість продажу автомобіля марки
ФОЛЬКСВАГЕН Т4, 1998 року випуску ( без
врахування фактичного технічного
стану при середньостатистичному
пробігу 463,9 тис. км) становить 75 850 грн.;
ФОРД СІЄРА 2.З., 1988 року випуску (без
врахування фактичного технічного
стану при середньостатистичному
пробігу 441 тис. км становить 19 260 грн. (т.1,
а.с.232).

Відповідно до прайс-листа "Автобазару"
від 02.08.2013 року, вартість автомобіля
ФОРД СІЄРА, (1988) становить 19 260 грн.,
ФОЛЬКСВАГЕН Т4 (1998) - 75 850 грн., ФОРД СІЄРА
(1984) - 16 000 грн. (т.2, а.с.14-16).

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.п.23,24 в Постанові від 21
грудня 2007 року №11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне на час розгляду
справи, та те, що знаходиться у третіх
осіб. У випадку, коли при розгляді
вимоги про поділ спільного сумісного
майна подружжя буде встановлено, що
один із них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі (п.30
вищезазначеної Постанови Пленуму
Верховного суду України від 21.12.2007 року
№11).

Колегія суддів вважає, що суд
правильно визнав спільною сумісною
власністю подружжя названі вище
транспортні засоби на загальну суму 111
110 грн.

Відповідно до вимог ст.69
Сімейного кодексу України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

З врахуванням наведених обставин,
майно, яке визнано судом спільною
сумісною власністю подружжя, -
транспортні засоби - зі слів
відповідача знаходиться в третіх осіб,
то суд на думку колегії суддів прийшов
до правильного висновку про можливість
стягнення з відповідача на користь
позивачки половини вартості
транспортних засобів в сумі 55 555 грн. 00
коп.

Колегія суддів вважає, що судові
витрати по справі суд, відповідно норм
ЦПК України, розподілив правильно.

З врахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_3 слід відхилити, а
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Рогатинського районного суду
від 05 листопада 2013 року в частині
відмови у поділі - нежитлової будівлі
по АДРЕСА_2, загальною площею 201,5 кв.м.,
вартістю 400 000 грн.;

- земельної ділянки площею 0,1371 га
(землі автотехобслуговування код 1.11.1) у
с. Конюшки, Рогатинського району
Івано-Франківської області, нормативна
грошова оцінка якої складає 80080 грн.
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
власності по ? за кожним набутого за час
шлюбу майна, а саме - нежитлову будівлю
по АДРЕСА_2, загальною площею 201, 5 кв.м.,
вартістю 400 000 грн.;

- земельну ділянку площею 0,1371 га (землі
автотехобслуговування код 1.11.1) у с.
Конюшки, Рогатинського району
Івано-Франківської області, нормативна
грошова оцінка якої складає 80080 грн.

У решті рішення суду залишити без
зміни.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук