№ 207/5232/13-ц
№ 2/207/326/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року Баглійський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області в
складі головуючого судді:
САВЧЕНКА В.О.

при секретарі:
ГОРБ С.Б.

за участі представника позивача:
МАЛЮК О.П.

та представника відповідача:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпродзержинську
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» звернувся до суду з
позовною заявою, у якій просив згідно
статей 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України
стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк», заборгованість за
кредитним договором № б/н від 17.03.2007
року у розмірі - 19 528 (дев'ятнадцять
тисяч п'ятсот двадцять вісім) гривень
19 копійок та судові витрати по
справі.

Обґрунтовуючи свої вимоги
представник позивача вказав, що
відповідно до укладеного договору №
б/н від 17.03.2007 року ОСОБА_4, 17 березня
2007 року, отримав кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00 % на рік на суму залишку
заборгованості з початковим розміром
1000.00 гривень. 26.07.2007 року кредитний
ліміт за договором № б/н від
17.03.2007 року був збільшений до 6 000,00
гривень, а 27.01.2009 року - зменшений до
5080,00 гривень.

Відповідно до умов договору,
погашення заборгованості
здійснюється за графіком погашення
кредиту та процентів. Відповідач
зобов'язувався забезпечити
повернення кредиту на позичковий
рахунок та щомісячну сплату
нарахованих відсотків. Але
відповідачем не виконані
вимоги в повному обсязі, про що
свідчить наявна заборгованість.

Станом на 31 жовтня 2013 року
відповідач має заборгованість за
кредитним
договором в розмірі 19 528
(дев'ятнадцять тисяч п'ятсот двадцять
вісім) гривень 19 копійок, яка
складається з наступного:

заборгованість за кредитом - 5 037
гривень 49 копійок; заборгованість по
процентам за користування кредитом - 9
903 гривні 34 копійки; заборгованість
по комісії за користування кредитом - 3
145 гривень 26 копійок; штраф (фіксована
частина) - 500 гривень, штраф
(процентна складова) - 906 гривень 10
копійок.

У судовому засіданні представник
позивача МАЛЮК О.П. заявлений позов
підтримала повністю з тих же
правових підстав.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги ПАТ
КБ «ПриватБанк» не визнав,
представник відповідача ОСОБА_2
надав до суду заперечення на позовну
заяву про стягнення
заборгованості в яких пояснив, що
ОСОБА_4 не погоджується з фактами,
які викладені в позовній заяві, а
позовні вимоги вважає незаконними та
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Наданий позивачем розрахунок
заборгованості не ґрунтується на
доказах, які б
підтверджували суму отриманих
відповідачем коштів відповідно до
договору. Тому він не підтверджує
наявності заборгованості, на яку
претендує позивач. Розрахунок
заборгованості позивача базується
на його власних припущеннях та не
підтверджений первинними документами,
розрахунок не оформлений належним
чином, відсутні прізвище особи, яка
має право складати такий розрахунок,
підпису цієї особи та печатки банку.

В наданих позивачем до суду умовах
відсутній підпис відповідача ОСОБА_4,
відсутня інформація, з якого по який
час діяли положення умов у тому
варіанті, який представлений суду,
а також, що ці умови є додатком до
Заяви.

Позивач в обґрунтування позовних
вимог посилається на п. 9.12 Умов,
відповідно до якого кредитний
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дій договору, він
автоматично лонгується на такий
же термін.

Оскільки застережень, щодо
пролонгації кредитного договору,
відповідно до умов і правил
надання банківських послуг Заява
позичальника не містить, вважає, що
банком пропущений строк
звернення до суду.

Відповідно до заяви позичальника від
17.03.2007 року Банк надає позичальнику
строковий кредит на строк 12
місяців, строк з 17 березня 2007 року по 17
березня 2008 року. Виходячи з цього,
перебіг позовної давності розпочався
з 17.03.2008 року, і на день звернення з
позовною заявою до суду (11.11.2013 року)
склав 4,8 роки. Відповідач вважає за
необхідне звернутися до суду з
заявою про застосування строку
позовної давності.

Тому, просить в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до
відповідача ОСОБА_4 відмовити в
повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні
встановлено, що 17 березня 2007 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір про
надання кредиту у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі
36,00 % на рік на суму залишку
заборгованості з початковим
розміром 1000.00 гривень. 26.07.2007 року
кредитний ліміт за договором № б/н
від 17.03.2007 року, був збільшений до 6 000,00
гривень, а 27.01.2009 року - зменшений до
5080,00 гривень. Відповідно до заяви
позичальника від 17.03.2007 року Банк
надає позичальнику
строковий кредит на строк 12 місяців,
строк з 17.03.2007 року по 17.03.2008
року, і на день звернення з позовною
заявою до суду (02.12.2013 р.), склав 4,8 роки.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідач заявив клопотання про
застосування строку позовної
давності, що відповідно до частин 3, 4
ст. 267 ЦК України є підставою для
відмови у позові.

Крім того, пунктом 7 частини 11 статті
11 Закону України «Про захист прав
споживачів» передбачено, що у
випадку, якщо кредитодавець у
позасудовому порядку або до судового
провадження звертається з вимогою
про повернення споживчого кредиту
або погашення іншого
боргового зобов'язання споживача,
кредитодавець не може у будь-який
спосіб вимагати будь-якої плати
або винагороди від споживача за таке
звернення. При цьому, кредитодавцю,
зокрема, забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Матеріали справи не містять доказів
того, що після закінчення строку дії
платіжної картки відповідач
продовжував нею користуватися, або
отримував у ПАТ КБ «ПриватБанк» нову
кредитну картку.

Таким чином, строк позовної давності
на вимогу про сплату заборгованості
за кредитним договором
сплинув у березні 2008 року, а позивач
звернувся до суду з вимогами про
стягнення заборгованості лише 02
грудня 2013 року.

Оцінивши у сукупності всі докази які
є по справі, оскільки ПАТ КБ
«ПриватБанк» пропущено строк позовної
давності, клопотання про поновлення
якого позивачем не
заявлялося, а відповідач наполягав на
застосуванні наслідків пропуску
такого строку, суд вважає за
необхідне в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості відмовити.

Керуючись статтями 256-261, 257, 267, 526,
527, 530, 611, 1050, 1054 ЦК України, статей 3, 15,
118-120 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, - в і д м о в и т и .

Протягом десяти днів з дня
проголошення цього рішення може бути
подана сторонами або
їх представниками апеляційна скарга
на рішення суду в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Баглійський районний суд м.
Дніпродзержинська.

С у д д я :
В.О.
САВЧЕНКО