Справа №1806/2-742/11 Головуючий у суді у 1
інстанції - КондратенкоНомер
провадження 22-ц/788/8/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 46
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В., Маслова В. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 19 серпня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про визнання права власності на
? частину житлового будинку, розподіл
майна, яке є спільною сумісною
власністю

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т
а н о в и л а:

07 квітня 2010 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом, мотивуючи
вимоги тим, що з червня 2000 року він з
відповідачкою ОСОБА_2 став
підтримувати фактичні подружні
відносини і проживати однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в органах РАЦС.
Проживали разом в однокімнатній
квартирі, яка належала відповідачці, в
АДРЕСА_1. Разом вели спільне
господарство, мали спільний сімейний
бюджет.

У жовтні 2002 року вони разом продали
вказану однокімнатну квартиру за 10 000
грн. і в той же день за ці кошти та за 5 000
гр. спільних коштів придбали житловий
будинок по АДРЕСА_3 за 15 000 грн.

За взаємною домовленістю договір
купівлі-продажу був оформлений на
ОСОБА_2, право власності на придбаний
будинок було зареєстровано за
відповідачкою, оскільки на той час вони
не перебували у зареєстрованому шлюбі.

З 26 жовтня 2002 року вони разом стали
проживати у вказаному будинку і з метою
поліпшення умов проживання приступили
до ремонту будинку та впорядкування
присадибної ділянки.

Починаючи з жовтня 2002 року ними за
спільні кошти в будинок була проведена
вода, влаштована каналізація,
підведений газ та встановлені газовий
лічильник, газова колонка та газова
плита на кухні, а також влаштований
новий вхід в будинок.

19 вересня 2003 року вони з ОСОБА_2
зареєстрували шлюб в органах РАЦС.

На протязі 2003-2009 років ними були
виконані наступні роботи по поліпшенню
домоволодіння:

збудований новий паркан з шиферу;

в будинку встановлена перегородка і
встановлений санвузол (суміщені ванна
і туалет),

веранду переобладнано в кухню;

встановлені батареї опалення в кухні, в
санвузлі, в коридорі,

замінені 7 вікон на металопластикові;

будинок обкладений білою цеглою;

підняті стіни половини будинку;

зроблена нова стеля і перекритий дах
будинку шифером;

збудовані новий гараж, літній душ,
погріб і внутрішній паркан;

проведене кабельне телебачення,
телефон;

виготовлено 100 шт. бетонної плитки і нею
вимощений двір;

замінена підземна труба опалення;

покращений стан присадибної земельної
ділянки: завезено 40 машин землі і
піднятий город, висаджений новий сад.

Лише на матеріали і устаткування ними
було витрачено більше 21 000 грн.

В результаті виконаних
ремонтно-будівельних робіт стан
житлового будинку та присадибної
ділянки значно покращився і збільшився
у своїй вартості.

В січні 2010 року вони з відповідачкою
припинили подружні відносини і спільне
проживання. Він був вимушений залишити
будинок та із-за відсутності іншого
житла винайняти квартиру.

Посилаючись на ч. 7 ст. 57, ст. 62 СК України
та на те, що частка відповідачки в
будинку на час його придбання склала 2/3
частини, а його - 1/3 частину, і, оскільки
будинок за час шлюбу істотно
збільшився у своїй вартості в
результаті спільних трудових затрат та
переважно його грошових коштів,
витрачених на ремонтно-будівельні
роботи, оскільки відповідачка з 2004
року не працює, вважав, що будинок став
об'єктом їх спільної сумісної
власності.

Просив встановити факт спільного
проживання однією сім'єю його та ОСОБА_2
(до шлюбу ОСОБА_2) з червня 2000 року;
визнати житловий будинок з надвірними
побутовими і господарськими спорудами
і земельну ділянку, розташовані в
АДРЕСА_3, об'єктом права спільної
сумісної власності їх як подружжя;
розділити спільно набуте майно
подружжя, визнавши за ним право
власності на ? частину житлового
будинку з надвірними побутовими і
господарськими спорудами, і ? частину
земельної ділянки, розташованих по
АДРЕСА_3 (т.1, а. с. 3-4).

03 серпня 2010 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з зустрічним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що 19 вересня 2003 року вона
уклала шлюб з ОСОБА_3, який розірвано
рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 09 лютого 2010 року.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 до
неї, зазначала, що за час їх спільного
проживання ними у листопаді 2007 року
був придбаний у спільну сумісну
власність автомобіль ВАЗ-2107, державний
номер НОМЕР_4, вартістю 32850 грн., та
плазмовий телевізор LCD, вартістю 5150
грн. - всього на суму 38000 гр.

Просила в задоволенні позову ОСОБА_3 до
неї про встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю, визнання
будинку об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, розділ
його як спільного майна подружжя
відмовити за безпідставністю, та
стягнути на її користь з ОСОБА_3 ?
вартості автомобіля ВАЗ 2107 в сумі 16425
грн. та ? вартості телевізора в сумі 2575
грн., які знаходяться в його
користуванні, всього стягнути 19000
грн. та судові витрати (т.1, а. с. 15-25).

22 листопада 2010 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з додатковою позовною заявою,
якою збільшив позовні вимоги та, крім
іншого, просив розділити спільно
набуте з відповідачкою інше рухоме
майно на суму 28100 гр., залишивши їй його
у власність, і стягнути на його
користь компенсацію ? частини вартості
переліченого майна в розмірі 14050 грн.
(а.с.71-79, т.1).

Під час розгляду даної справи
відповідачка ОСОБА_2 15 серпня 2011 року
подарувала своїй матері ОСОБА_4 спірний
житловий будинок АДРЕСА_3 з надвірними
господарчими та побутовими будівлями,
а також земельну ділянку площею 0,0699 кв.
м. (а.с.97-101, т.1).

24 січня 2012 року ОСОБА_2 доповнила
заперечення на позовну заяву ОСОБА_3, і,
посилаючись на те, що 15 серпня 2011 року
вона подарувала спірне домоволодіння
та присадибну земельну ділянку своїй
матері, просила закрити провадження у
даній справі у зв'язку з тим, що вона не
є власником спірного майна і з цих
причин воно не може бути предметом
спору між нею та позивачем (а.с. 95-96, т.1).

26 січня 2012 року ОСОБА_3 уточнив позовні
вимоги, та, крім іншого, зазначив, що
при розділі спільного рухомого майна
подружжя слід врахувати, що вони, крім
автомобіля та телевізора, які є
спірними за зустрічними позовом
ОСОБА_2, вони придбали і інше майно на
27200 гр., яке залишилось у відповідачки.
При розділі зазначеного в зустрічному
позові майна -автомобіля та телевізора
слід врахувати, що в 2007 році був
придбаний автомобіль в кредит за 32850
гр., для чого він продав належні йому до
шлюбу два автомобілі та причіп,
витративши на придбання спільного
автомобіля свої кошти 16000 гр. Решту
коштів сплатили разом - 16850 гр., з яких
відповідачка має право на 8425 гр.
Телевізор (LG) придбали в кредит за 4479
гр. в 2009 році, з яких він сплатив
особисто 2065 гр. після припинення шлюбу.
Спільних коштів було витрачено 2414 гр., з
яких частка відповідачки становить 1207
гр. Всього ними було витрачено на
автомобіль та телевізор спільно 19264 гр.
Автомобіль та телевізор знаходяться у
його користуванні, а тому згоден
сплатити відповідачці половину
спільно витрачених на їх придбання
грошових коштів - 9632 гр. Просив з
зазначених ним раніше підстав для
визнання будинку спільною сумісною
власністю визнати за ним право
власності на ? частину будинку,
розділити рухоме майно, залишивши його
у власності відповідачки і стягнути
на його користь половину його вартості
13 600 гр. (т.1, а.с.102-104).

5 листопада 2012 року позивач уточнив
позовні вимоги, просив залучити до
участі в справі як співвідповідача
матір відповідачки ОСОБА_4, якій та
подарувала свій будинок і земельну
ділянку, подавши до суду позовну заяву,
в якій зазначив відповідачем і ОСОБА_4
(а.с.152-155, т.1).

Ухвалою судді Ковпаківського
районного суду м. Суми від 19 липня 2013
року відмовлено представнику ОСОБА_3
ОСОБА_13 у прийнятті для спільного
розгляду по справі заяви про
збільшення позовних вимог про визнання
частково недійсним договору дарування
від 15 серпня 2011 року на будинок по
АДРЕСА_3. Матеріали заяви передані для
автоматизованого розподілу справи
(справа № 1806/2-366/12).

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 19 серпня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Домоволодіння по АДРЕСА_3 визнане
об'єктом права спільної сумісної
власності колишніх подружжя - ОСОБА_2 і
ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ?
частину домоволодіння - будинок з
надвірними господарськими будовами,
розташованими по АДРЕСА_3.

Розділене спільно нажите з ОСОБА_2
майно, виділивши у власність: ОСОБА_2:
спальний гарнітур «Міленіум» - 4100 грн.;
холодильник «Атлант»- 2100 грн.; пральну
машину «Горєніє» - 2800 грн.; диван - 1100
грн.; крісло-качалку - 350 грн.;
мікрохвильову піч - 750 грн.; стіл-тумбу -
850 грн.; радіотелефон «Панасонік» - 150
грн.; всього на загальну суму 12 200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію у сумі 6100 грн. в
рахунок вартості його ? частки у майні,
яке виділене останній у власність.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено
частково.

Розділене спільно нажите з ОСОБА_3
майно, виділивши у власність: ОСОБА_3:
автомобіль ВАЗ-2107, р.н. НОМЕР_4 - 32850 грн.;
телевізор «ЕлСіДі» - 4479,63 грн., всього
на загальну суму 37 329,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію у сумі 17632 грн. в
рахунок вартості її частки у майні, яке
виділене у власність останньому.

Додатковим рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми від 19 серпня 2013
року розподілено по справі судові
витрати і стягнуто: з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 понесені останнім судові
витрати при подачі позову до суду - 1148,50
грн. судового збору, 120 грн. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи, що складає загальну
суму 1268 грн. 50 коп.; з ОСОБА_2 на користь
держави 665,22 грн. як різницю
недоплаченого ОСОБА_3 судового збору; з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені
останньою судові витрати при подачі
позову до суду, що становить 190 грн.
судового збору, 120 грн. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи та складає загальну
суму 310 грн.; з ОСОБА_3 на користь держави
57,68 грн. як різницю недоплаченого
ОСОБА_2 судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення в частині
визнання домоволодіння об'єктом
спільної сумісної власності подружжя і
визнання за ОСОБА_3 права власності на
його ? частину та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні
його позову щодо визнання за ним права
власності на ? частину домоволодіння
(а.с.50-51, т.2).

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення відповідачки та її
представника, які підтримали
апеляційну скаргу з викладених в ній
мотивів, позивача та його представника,
які вважають рішення суду вірним,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
вказаним вимогам процесуального
закону.

Вирішуючи спір та задовольняючи
позов ОСОБА_3 в частині визнання
спірного домоволодіння спільною
сумісною власністю сторін як подружжя
та визнання за ним права власності на
його ? частину, суд першої інстанції
виходив з того, що під час шлюбу сторін
проведено значний обсяг
ремонтно-будівельних робіт, за рахунок
чого нерухоме майно збільшилось у
своєму обсязі і вартості внаслідок
спільних грошових та трудових затрат
сторін, частки яких у ньому відповідно
до закону є рівними. Крім того,
відповідач відмовила у доступі
експерту до домоволодіння для
проведення судової
будівельно-технічної експертизи та не
надала необхідних для її проведення
документів, що в силу ст. 146 ЦПК України
дає підстави для встановлення факту,
для встановлення якого експертиза була
призначена.

Проте з такими висновками суду в цій
частині повністю погодитись не можна,
оскільки вони не відповідають
обставинам справи та нормам
матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС УРСР, який
діяв на час виникнення спірних
правовідносин, зокрема, на час
реєстрації шлюбу сторін - 19 вересня 2003
року, майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КпШС УРСР майно,
яке належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них.

Згідно ст. 25 КпШС УРСР, якщо майно, яке
було власністю одного з подружжя, за
час шлюбу істотно збільшилося у своїй
цінності внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя або
їх обох, воно може бути визнане судом
спільною сумісною власністю подружжя.

Аналогічні положення містить нині
діючий СК України.

Пунктом 3 ч.1 ст. 57 СК України визначено,
що особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 62 СК України якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 перебував з 1 серпня 1969 року з
ОСОБА_14 у зареєстрованому шлюбі, який
було розірвано 16 грудня 2002 року. З 1
листопада 2000 року до 9 липня 2003 року він
був зареєстрований за колишнім місцем
проживання з своєю першою дружиною в
АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 6-8, 41).

Згідно свідоцтва про право власності
від 25 травня 2000 року ОСОБА_2 (дошлюбне
прізвище відповідачки ОСОБА_2, нині
ОСОБА_2) на праві особистої власності
належала кооперативна однокімнатна
квартира АДРЕСА_4 (т.1, а.с.29).

Згідно договору купівлі-продажу від 16
жовтня 2002 року ОСОБА_2 продала вказану
квартиру за 10852 гр. (а.с.30, т. 1).

Згідно договорів купівлі-продажу від 16
жовтня 2002 року ОСОБА_2 купила у ОСОБА_15
за 15 960 гр. житловий будинок АДРЕСА_3 та
за 15960 гр. земельну ділянку площею 699 кв.
м, на якій він розташований. З договорів
вбачається, що інвентаризаційна оцінка
будинку з надвірними спорудами
становить 19575 гр., а грошова оцінка
земельної ділянки становить 30643 гр.

У вказаному будинку відповідач
зареєструвалась 31 жовтня 2002 року, а
позивач - 12 липня 2003 року (т. 1, а. с. 6-8,
17-18, 31-34).

Відповідачка ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_2) 18
травня 2003 року отримала Державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,0699 кв. м (а.с.33, т.1).

19 вересня 2003 року сторони
зареєстрували шлюб, який розірвано
рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 09 лютого 2010 року (а.с.19,
т. 1).

В жовтні 2002 року на ім'я відповідачки
(до шлюбу з позивачем - ОСОБА_2) були
видані технічні умови на облаштування
водопостачання до будинку, в листопаді
2002 року були складені доповнення до
проекту на газопостачання будинку (а.
с. 10, 28, 34-39, 54-57, т.1).

16 липня 2003 року вона уклала договір на
телефонізацію будинку (а.с.51-53, т.1).

1 листопада 2002 року укладено між
відповідачкою і ТОВ «Сумикомунтранс»
договір на вивезення твердих побутових
відходів (а.с.40, т.1).

Рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради від 15 лютого 2005
року № 70 дозволено відповідачці
будівництво майстерні розміром 4,96 м х
5,53 м, тамбура до житлового будинку 1,05 м
х 1,55 м видано проект забудови земельної
ділянки (а.с.60-61, т.1).

Вирішуючи спір, суд зробив висновок про
те, що позивач не надав доказів
створення відповідно до ст. 17 Закону
України «Про власність» спільної
власності сторонами на час придбання
спірного домоволодіння і до реєстрації
шлюбу.

Рішення суду в цій частині сторонами не
оскаржується.

Доводи позивача про те, що з моменту
придбання будинку до реєстрації шлюбу
вони з відповідачкою перебували в
фактичних шлюбних відносинах, про що,
на його думку, свідчить те, що він 2
листопада 2002 року звертався до ВАТ
«Сумигаз» з заявою про виконання робіт
по перемонтажу системи газопостачання
будинку і встановленню лічильника газу
та надання дозволу на перестановку
газового стояка по закінченню
опалювального сезону (т.1, а.с.28),
переконливими доказами не
підтверджені. Вони не спростовують
доводів відповідачки про те, що в цей
період сімейних відносин вони не
підтримували, були знайомими, з його
боку їй надавалась допомога, і це не
було вирішенням спільних сімейних
питань.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що позивач не
довів належними та переконливими
доказами ту обставину, що вони з
відповідачкою підтримували з моменту
придбання будинку до реєстрації шлюбу
усталені відносини, притаманні
подружжю, що давало б підстави вважати
роботи, проведені в цей період,
спільними як членів сім'ї, які б
вплинули на висновок про розмір частки
позивача у спільній сумісній власності
подружжя.

Сам позивач рішення суду в цій частині
висновків не оскаржив.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду про доведеність
позивачем вимог в частині спільного
проведення за час шлюбу
ремонтно-будівельних робіт в спірному
домоволодінні, в результаті яких воно
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок їх спільних трудових і
грошових затрат.

При цьому колегія суддів вважає
доведеними вимоги позивача про обсяг
робіт, які сторони здійснили спільно в
період шлюбу, зокрема, що ними був
збудований новий паркан з шиферу, в
будинку встановлена перегородка і
встановлений санвузол (суміщені ванна
і туалет), веранду переобладнано в
кухню, встановлені батареї опалення в
кухні, в санвузлі, в коридорі, замінені 7
вікон на металопластикові, будинок
частково обкладений білою цеглою,
підняті стіни частини будинку,
зроблена нова стеля і перекритий дах
будинку шифером, збудовані новий гараж,
майстерня, літній душ, погріб і
внутрішній паркан, виготовлено 100 шт.
бетонної плитки і нею вимощений двір,
замінена підземна труба опалення,
покращений стан присадибної земельної
ділянки.

Згідно технічного паспорту від 20
червня 2002 року,
довідки-характеристики від 22 серпня 2002
року, договору купівлі - продажу від 16
жовтня 2002 року, зазначено, що житловий
будинок «А-І» - шл., обкладений цеглою,
житлова площа якого складає 38,0 кв. м,
надвірні господарчі та побутові
будівлі: л. кухня «Б» - шлакова, л. кухня
«Е» - цегляна, сіни «С» - дощаті, сарай
«Л» -дощатий, вбиральня «М» - дощата,
огорожі №1-3- дощата, гараж «О» -
цегляний, в тому числі кухня мала площу
в будинку 6, 2 кв. м, сіни - 7,8 кв. м, три
жилі кімнати площею 8,4 кв. м, 20, 3 кв. м, 9,3
кв. м, тамбур 1, 2 кв. м, загальна площа
будинку становила 5 2 кв. м, жила 38 кв. м,
інвентаризаційна оцінка майна
становить 19575 гр. (а.с.31, 62-64, т.1).

Під час розгляду даної справи згідно
договору дарування житлового будинку
від 15 серпня 2011 року ОСОБА_2 подарувала
своїй матері ОСОБА_4 спірний житловий
будинок з надвірними господарчими та
побутовими будівлями, а також земельну
ділянку площею 0,0699 кв. м. У договорі
дарування зазначено зміни, яких
зазнало домоволодіння з часу придбання
відповідачкою будинку.

Згідно плану присадибної ділянки від 02
серпня 2011 року, розташованої по
АДРЕСА_3, на ній розташовані: житловий
будинок А-1, кухні «Б», «У», сарай «Л»,
убиральня «М», гараж «О», майстерня «П»,
душ «Р», огорожа №1-3, яма вигрібна «І»,
загальна площа ділянки під будівлями
складає всього: 167 кв. м, жилими: 74 кв. м,
нежилими: 93 кв. м, під подвір'ям: 181 кв. м;
під городом: 351 кв. м.

Згідно оцінювального акту про будинок
від 02 серпня 2011 року, технічного
паспорту від 2 серпня 2011 року в будинку
є електроосвітлення, холодне
водопостачання, автономна каналізація,
телебачення, газопостачання.

2 серпня 2011 року перед укладенням
договору дарування працівником БТІ
складено акт поточних змін, з якого
вбачається: будинок А-1 - в приміщенні 4
закладене вікно, приміщення «а» - з
кухні вигорожено санвузол, знесена
груба, встановлена сантехніка, пробите
вікно, приміщення а1 - в приміщенні 2
встановлена газова плита та раковина,
закладені двері, приміщення а2 -
знесений тамбур, приміщення а3 -
збудовано тамбур, сарай Л -
перебудований з іншого матеріалу на
тому ж фундаменті, вбиральня М
перебудована на тому ж місці, гараж О
зменшений у розмірах, збудована
майстерня П, збудований душ Р,
перебудована огорожа № 1-2, заміряна
вигрібна яма, знесені сіни «е», знесена
бесідка Н. Проведені перебудови
дозволу не потребують, за виключенням
тамбуру та майстерні, на які видано
дозвіл.

В витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно від 8 серпня 2011 року
зазначено, що житловий будинок А-1
обкладений цеглою, загальна площа 55, 1
кв. м, житлова площа - 38 кв. м, прибудова
«а» шлакобетон, прибудова а1 - цегла,
тамбур а3 - цегла, кухня Б - шлакобетон,
кухня Е цегла, сарай Л - блоки,
убиральня М - шифер, гараж О - цегла,
майстерня П - блоки (а не тимчасовий
навіс, як стверджує відповідачка), душ
Р - шифер, яма вигрібна - № 1, ворота № 1 -
металеві, в бетонних стовпах, № 2 -
огорожа азбоцемент плос. листи в мет.
стовпах, № 3 - огорожа штахет - в мет.
стовпах. У витязі зазначено, що душ Р,
вигрібна яма 1 дозволу не потребують,
збудовано майстерню П, тамбур а3 за
дозволом виконкому від 15 лютого 2005
року № 70, прибудова «а», а1 раніше
входили до складу житлового будинку,
загальна вартість нерухомого майна
склала 112427 гр. Вказане майно
зареєстроване за ОСОБА_4 (а.с.97-101, т.1).

Відповідач в запереченнях проти
позову від 30 листопада 2010 року
зазначила, що будинок придбала за кошти
від проданої квартири, до реєстрації
шлюбу облаштувала водо - та
газопостачання будинку і його
телефонізацію, позивач в цей час був
одружений з іншою жінкою та мав у
власності своє житло.

Проте вона не заперечила, що в шлюбі
сторони особисто та за допомогою
знайомих, хоча і стверджувала, що за
рахунок будівельних матеріалів,
придбаних нею разом з домоволодінням
(цегла, металеві труби, шифер,
пиломатеріали тощо) провели будівельні
та ремонтні роботи: замінили сім старих
вікон на нові металопластикові,
облаштували кухню і ванну кімнату в
будинку, закінчили обкладання будинку
цеглою, зробили ремонт даху, вимостили
бетонною плиткою двір, замінили на
шиферний дерев'яний паркан - з
матеріалів, куплених з будинком, які
вже використовувались у господарських
цілях, зазначивши, що він примітивний,
зробили прибудову до гаражу (майстерня
4,96 м х 5,53 м), стверджуючи, що це фактично
тимчасовий дерев'яний навіс, вкритий
шифером, зробили прибудову до входу в
будинок (тамбур 1,05 х 1,55 м), ці роботи не
потягли для них значних додаткових
витрат.

Заперечувала, що збудували новий гараж,
літню кухню, літній душ, погріб та інші
споруди (а.с.46-48, т.1).

Посилання відповідачки на те, що
вказані роботи носили характер
облаштування будинку, а не
капітального ремонту чи перебудови, і
не потягли істотного збільшення
вартості домоволодіння, а вартість
домоволодіння зросла не за рахунок
спільних затрат на нього сторін, а за
рахунок збільшення з часом вартості
нерухомості, колегія суддів вважає
необґрунтованими.

Вказані доводи спростовуються
висновком експертизи. Покращення
технічного стану домоволодіння за час
шлюбу сторін підтверджується
матеріалами інвентарної справи з
зазначенням в різні періоди різного
технічного стану будинку і будівель та
їх переліку, наданими сторонами фото
(а.с.9, т.1), показами свідків з боку
позивача, що брали безпосередню участь
в проведенні робіт, щодо обсягу, часу
проведення будівельних робіт,
проведення поліпшень, добудов та
технічного стану будівель, які є
послідовними та доповнюють одне
одного і узгоджуються з поясненнями
позивача.

Зокрема, свідки ОСОБА_17, який є муляром
4-го розряду, ОСОБА_18, ОСОБА_19
підтвердили, що саме в період шлюбу та з
участю позивача в домоволодінні
проводились роботи по обкладенню трьох
стін будинку цеглою білого кольору,
зробили обшивку, провели демонтаж та
реконструкцію даху, змінили його
профіль, підняли, різали дошки, робили
каркас на дах, перекрили дах новим
шифером, замінили блоки, наростили
стіни кухні, веранди, в приміщеннях
кухні, веранди нарощували внутрішні
стіни, в подвір'ї перебудували гараж, в
тому числі підняли його, добудували
майстерню, обклали цеглою похідний
погріб, міняли вікна на пластикові,
готували під них поперечну кладку, в
будинку обладнали ванну, туалет, кухню,
була впорядкована земельна ділянка,
замостили двір плиткою, зварили і
поставили нову огорожу, металеві
ворота, хвіртку, розчистили та
покращили стан земельної ділянки.

Довідки про заробітну плату та пенсію
позивача за період з січня 1997 року по
січень 2010 року свідчать про те, що він з
1997 року отримував постійну заробітну
плату, пенсію за вислугу років
(а.с.168-179, т.1).

Не спростувавши належними доказами
доводи позивача в частині обсягу
робіт, проведених в період шлюбу,
відповідач не надала достовірних
доказів тому, що ці роботи були
здійснені переважно, як вона стверджує,
з використанням куплених разом з
будинком, позичених та наданих
родичами, будівельних матеріалів,
оскільки за доведеності здійснення
вказаних робіт в період шлюбу не є
переконливими покази її свідків, які
не підтверджують конкретно певну
кількість, перелік, обсяг, вид та
вартість таких будівельних матеріалів,
що давало б підстави вважати їх лише її
власністю.

Відсутні відомості про придбання
будівельних матеріалів у колишнього
власника будинку і в договорах
купівлі-продажу.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
сторони під час шлюбу за рахунок
спільних коштів та спільної праці
істотно збільшили вартість купленого
відповідачкою спірного домоволодіння,
а тому у відповідності до вимог закону,
воно стало їх спільною сумісною
власністю і належить кожному у рівних
частинах.

З врахуванням вірно встановлених в цій
частині обставин, суд прийшов до
вірного висновку про те, що майно, яке
стало власністю відповідачки на
підставі договору купівлі-продажу, за
час шлюбу істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок трудових і
грошових затрат обох подружжя, за
рахунок спільного проведення
сторонами будівельних та ремонтних
робіт, підвищення його благоустрою, в
тому числі і затрат позивача як
чоловіка, а тому будинок з
господарськими будівлями може бути
визнаний судом спільною сумісною
власністю подружжя.

Стан будинку на момент його придбання
відповідачкою та на час реєстрації
шлюбу сторін, перелік робіт, проведених
після цього сторонами за спільні кошти
як подружжям, враховані експертом при
визначенні вартості домоволодіння.

Проте колегія суддів вважає, що
суд прийшов до помилкового висновку
про те, що в зв'язку з наведеними
обставинами частка позивача в праві
власності на спірне домоволодіння
становить ? частину, оскільки такий
висновок не відповідає обставинам
справи та вимогам матеріального
права.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи ТОВ
«СУМИ-ЕКСПЕРТ МС» №96 від 20 грудня 2013
року вбачається, що:

1. Ринкова вартість домоволодіння по
АДРЕСА_3 з врахуван ням його технічного
стану станом на час його придбання 16
жовтня 2002 року в цінах, які діють на час
проведення експертизи, складає: 218800
(двісті ві сімнадцять тисяч вісімсот)
гривень.

Ринкова вартість домоволодіння на час
про ведення експертизи в цінах, які
діють на час проведення експертизи,
складає: 360 200 (триста шістдесят тисяч
двісті) гривень.

2. Ринкова вартість домоволодіння
станом на час реєстрації шлюбу сторін 19
вересня 2003 року з урахуванням
поліпшень, виконаних з моменту
придбання будинку 16 жовтня 2002 року
(роботи по переобладнанню
газопостачання та обладнанню
водопостачання), складає: 238 600 (двісті
тридцять вісім тисяч шістсот) гривень.

Ринкова вартість станом на час
проведення експертизи з врахуванням по
ліпшень, виконаних з 19 вересня 2003 року,
тобто з моменту реєстрації шлю бу, по 1
січня 2010 року, зазначених в
мотивувальній частині ухвали згідно
переліку робіт, вказаного позивачем
ОСОБА_3 (а.с. 130-131, т.2.), складає: 360 200
(триста шістдесят тисяч двісті)
гривень.

3. Ринкова вартість домоволодіння
станом на 19 вересня 2003 року з врахуван
ням поліпшень, зазначених в
мотивувальній частині ухвали згідно
переліку робіт, зазначених
відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 122-127, т,2),
складає: 277 000 (двісті сімдесят сім
тисяч) гривень.

4. Вартість* всіх поліпшень, виконаних у
домоволодінні з моменту його прид
бання 16 жовтня 2002 року, згідно переліку
наданого позивачем ОСОБА_3 складає: 50 182
(сто п'ятдесят тисяч сто вісімдесят дві)
гривень, шо складає 42,30 % або 42/100 від
вартості будинковолодіння з
поліпшеннями.

Вартість* всіх поліпшень, виконаних у
домоволодінні з моменту його прид
бання 16 жовтня 2002 року, згідно переліку
наданого відповідачем ОСОБА_2, складає:
112 402 (сто дванадцять тисяч чотириста
дві) гривень, шо складає 31,66 % або 32/100 від
вартості будинковолодіння з
поліпшеннями.

5. Вартість* поліпшень, виконаних після
реєстрації шлюбу сторін 19 вересня 2003
року до розірвання шлюбу сторін згідно
вказаних в мотивувальній час тині
ухвали переліків виконаних робіт і
поліпшень і використаних матеріа лів,
зазначених позивачем ОСОБА_3 (а.с. 130-131,
т.2), складає: 139 137 (сто тридцять дев'ять
тисяч сто тридцять сім) гривень, шо
складає 39,19% або 39/100 від вартості
будинковолодіння з поліпшеннями.

Вартість* поліпшень, виконаних після
реєстрації шлюбу сторін 19 вересня 2003
року до розірвання шлюбу сторін згідно
вказаних в мотивувальній час тині
ухвали переліків виконаних робіт і
поліпшень і використаних матеріа лів,
зазначених відповідачем ОСОБА_2 (а.с.
122-127, т.2), складає: 86 734 (вісімдесят шість
тисяч сімсот тридцять чотири) гривень,
шо складає 24,43% або 24/100 від вартості
будинковолодіння з поліпшеннями.

Експерт зазначив, що даний вид вартості
поліпшень не є ринковою, а являє собою
оціночну вартість та використовується
тільки експертом для розрахунку часток
(а.с.160-195, т.2).

Доводи позивача про те, що відповідачка
доклала зусиль, аби занизити при
проведенні експертизи вартість тих
робіт, які були проведені ними спільно,
не доведені доказами в справі, і
висновок експертизи сумнівів не
викликає.

Колегія суддів виходить з того, що
передбачене законом набуття майном,
яке належить одному з подружжя, в
результаті спільних трудових чи
грошових затрат подружжя статусу
спільного майна подружжя, не тягне за
собою безспірного визнання їх часток
рівними у праві власності на це майно.
Ця частка підлягає визначенню з
врахуванням конкретних обставин
справи, розміру спільних затрат
подружжя та участі в них того з
подружжя, хто не був власником майна.

Виходячи з висновку експертизи, яким
враховано підтверджений позивачем
перелік робіт та використаних
матеріалів, здійснених в період шлюбу,
ці роботи становлять з врахуванням їх
фактичного розміру 139137 гр. - 39, 19 %, тобто
приблизно 40% від вартості
домоволодіння, що дає підстави вважати
що з врахуванням фактичного розміру
витрат на ці роботи позивач має право
на частину домоволодіння, яка
становить 20%, тобто 1/5 його частину.

Такий розмір у праві власності на
спірне домоволодіння підтверджується
і порівнянням ринкової вартості
домоволодіння на час розгляду справи
та на час реєстрації шлюбу сторін з
врахуванням його технічного стану на
цей момент, встановленого судом.

Нинішня ринкова вартість
домоволодіння складає 360200 гр. Його
ринкова вартість на час реєстрації
шлюбу в 2003 році у нинішніх цінах
складає 238600 гр. Різниця між вказаною
вартістю становить 121600, яка від
загальної ринкової вартості
домоволодіння становить приблизно 34%,
тобто частка кожного з подружжя
складає в цій частині 17 %.

Враховуючи, що саме ринкову
вартість слід враховувати при
визначенні, чи істотно збільшилось в
своїй вартості домоволодіння в
результаті проведених сторонами
поліпшень, і ці поліпшення складають за
різними показниками, визначеними
експертом, від 17 % до 20 % від нинішньої
ринкової вартості домоволодіння, а
також враховуючи загальну вартість та
обсяг проведених сторонами робіт у
нинішніх цінах, участь кожної сторони
працею та коштами в будівельних
роботах, колегія суддів приходить до
висновку, що частка позивача у праві
власності на спірний будинок складе 1/5
частину, а не ? частину, як визначив суд.

Ринкова вартість 1/5 частини становить
72040 гр., що становить 40% від вартості
частки у будинку, на яку позивач
претендував: 360200 гр. : 2 = 180100 гр.

Ухвалою судді Ковпаківського
районного суду м. Суми від 15 лютого 2013
року по даній цивільній справі була
призначена судова будівельно-технічна
експертиза (а.с.200-201, т.1).

Згідно повідомлення експерта №11 від 13
травня 2013 року неможливе проведення
експертизи у зв'язку з не вирішенням
питання про забезпечення
безперешкодного доступу до об'єкта
дослідження та не надано копії
паспорту на домоволодіння (а.с.205, т. 1).

Суд, визнаючи за позивачем право
власності на ? частину домоволодіння,
послався також на ч.1 ст. 146 ЦПК України,
згідно якої у разі ухилення особи,
яка бере участь у справі, від подання
експертам необхідних матеріалів,
документів або від іншої участі в
експертизі, якщо без цього провести
експертизу неможливо, суд залежно від
того, хто із цих осіб ухиляється, а
також яке для них ця експертиза має
значення, може визнати факт, для
з'ясування якого експертиза була
призначена, або відмовити у його
визнанні.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду необ'єктивним та таким, що
суперечить вимогам матеріального та
процесуального права, оскільки він
зроблений без належної оцінки доказів
в справі.

З огляду на зазначені обставини
підлягає скасуванню рішення суду в
оскаржуваній частині про визнання за
позивачем права власності на ? частину
спірного домоволодіння та додаткове
рішення про розподіл судових витрат з
ухваленням нового рішення в цій
частині про часткове задоволення
позову ОСОБА_3, оскільки висновки суду
не відповідають обставинам справи, і
при ухваленні рішення суд порушив
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги про те, що
спірне майно не належить ОСОБА_2, а тому
відсутній предмет спору між сторонами
в даній справі, є безпідставними,
оскільки дарування нею домоволодіння
матері і оспорення позивачем договору
дарування в іншій справі не позбавляє
його можливості захистити своє
порушене право на підставі норм СК
України.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права; норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню;
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає
вирішенню питання щодо розподілу
судових витрат між сторонами.

Вартість рухомого майна, поділеного
між сторонами, ними не оспорюється.

ОСОБА_3 при зверненні з позовом до
суду сплатив 1008, 5 гр. судового збору і 120
гр. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, 140, 5 гр.
судового збору за додаткові позовні
вимоги (т.1, а. с. 1-2, 70).

При подачі зустрічного позову
ОСОБА_2 (нині ОСОБА_2) сплатила 120 гр.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи та 190 гр.
судового збору, при оскарженні рішення
сплатила 574, 25 гр. судового збору (а. с.14,
15, т.1, а. с. 49, т. 2).

Сторони підтвердили, що в рівних
частинах оплатили проведення
експертизи в справі - по 2600 гр., оплата
цієї вартості підтверджена експертною
установою.

З врахуванням вартості часток в
рухомому майні - кожного по 24764, 81 гр.,
сума майна, на яке претендував позивач,
складала 180100 гр. + 24764, 81 гр. = 204864, 81 гр., з
якої слід було сплатити судовий збір
2048, 65 гр. Вимоги позивача задоволені на
суму: 72040 гр. + 24764, 81 гр. = 96804,81 гр., що
складає від 204864, 81 гр. - 47%.

Позивач сплатив судовий збір 1149 гр. За
його позовом, виходячи з 47% задоволених
в загальному розмірі вимог, йому слід
доплатити в доход держави 899, 5 гр., а на
його користь з відповідачки слід
стягнути 47% від сплаченої ним суми 1149
гр. та 120 гр. на інформаційно - технічне
забезпечення розгляду справи, що
складає, відповідно, 962, 87 гр. та 56, 4 гр.

Відповідачка сплатила за апеляційне
оскарження рішення суду 574, 25 гр., хоча,
виходячи з ринкової вартості
домоволодіння та вартості частки
позивача, яку вона оспорює, їй слід було
сплатити 1801 гр. : 2 = 900, 5 гр.

Оскільки відповідачка виграла спір в
цій частині на 60%, їй з позивача
підлягає стягненню з сплаченого нею
судового збору за апеляційне
оскарження рішення суду 540, 3 гр., а з
неї в доход держави за апеляційне
оскарження нею рішення суду: 900, 5 гр. - 574,
25 гр. = 326, 25 гр.

З позивача на користь відповідачки
підлягає стягненню 53 % від 120 гр.
сплачених нею витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 63, 6 гр., та 190 гр.
судового збору, сплаченого при
зверненні з позовом до суду (всього 253, 6
гр.), і в доход держави за її позовом про
поділ рухомого майна: 247,68 гр. - 190 гр. = 57,
68 гр. недоплаченого відповідачкою
судового збору.

Оскільки позов позивача щодо будинку
задоволений на 40 %, йому з відповідачки
слід стягнути 40% від 2600 гр., сплачених за
експертизу, що складає 1040 гр., а з нього
на її користь - 60% від сплачених нею за
експертизу 2600 гр., що становить 1560 гр.
Шляхом взаємозаліку з позивача на
користь відповідачки підлягає
стягненню витрат на проведення
експертизи 1560 гр. - 1040 гр. = 520 гр.

Таким чином, з позивача в доход держави
підлягає стягненню судовий збір в сумі
899, 5 гр. + 57, 68 гр. = 957,18 гр., з відповідачки
в доход держави підлягає стягненню
судовий збір в сумі 326, 25 гр.

З відповідачки на користь позивача
підлягає стягненню 962, 87 гр. + 56, 4 гр. = 1019,
27 гр.

З позивача на користь відповідачки
підлягає стягненню 540, 3 гр. + 253, 6 гр. + 520
гр. (сума за взаємозаліком витрат на
експертизу) = 1313, 9 гр.

Шляхом остаточного взаємозаліку з
позивача на користь відповідачки
підлягає стягненню сума судових
витрат: 1313, 9 гр. - 1019, 27 гр. = 294, 63 гр.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и
р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 19 серпня 2013 року в частині
визнання за ОСОБА_3 права власності на ?
частину домоволодіння - будинку з
надвірними господарськими будовами,
розташованого по АДРЕСА_3, та додаткове
рішення від 19 серпня 2013 року в даній
справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/5
частину житлового будинку з
господарськими будівлями по АДРЕСА_3.

В іншій частині в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, в доход держави судовий
збір в сумі 957, 18 гр. на рахунок 0002,
МФО 837013, , отримувач УДКС у м.
Суми (м. Суми), 22030001.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3, в доход держави судовий
збір в сумі 326, 25 гр. на рахунок 0002,
МФО 837013, , отримувач УДКС у м.
Суми (м. Суми), 22030001.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2 294, 63
гр. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -