Справа № 459/3100/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/382/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.

суддів:
Монастирецького Д.І., Тропак О.В.,

секретаря:
Дідуся О.Р.,

з участю:
представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державного підприємства "Львіввугілля"
в особі відокремленого підрозділу
Шахта "Межирічанська" на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 26 вересня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства "Львіввугілля"
про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 26 вересня
2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ДП "Львіввугілля" на користь
ОСОБА_2 8 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання.

Рішення суду оскаржив відповідач ДП
"Львіввугілля" в особі відокремленого
підрозділу Шахта "Межирічанська".

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, необгрунтованість,
неправильне встановлення обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в позові відмовити.

Зазначає, що твердження суду, що на
вимоги, які випливають з порушення
особистих немайнових прав термін
давності не поширюється не
відповідають вимогам чинного на той
час законодавства. Моральна шкода, яка
виникла внаслідок порушення норм
трудового законодавства і моральна
шкода, що випливає з порушення
особистих немайнових прав не є
тотожними. Вказує, що оскільки позивач
не звертався до суду з клопотанням про
поновлення терміну, то суд повинен
керуватися рішенням Конституційного
суду України, постановою Пленуму ВСУ
від 31.03.95р. №4, Кодексом законів про
працю, Правилами №472.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта ОСОБА_3 на
підтримання апеляційної скарги,
пояснення представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на заперечення скарги,
перевіривши матеріали справи,
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України та
ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має
право в порядку, встановленому законом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав у визначений законом
спосіб.

Відповідно з положеннями ст.ст. 10, 11, 60,
212 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно з ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 25 серпня
1965 року працював на підземних роботах
на шахті № 3 «Великомостівська»
виробничого об'єднання
"Укрзахідвугілля". Наказом від 24.06.1996
року ОСОБА_2 звільнено з роботи на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку з виявленою невідповідністю
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров'я.

Згідно довідки МСЕК від 16.07.1996 року №
016576 позивачу вперше було встановлено
інвалідність третьої групи і 40% втрати
працездатності внаслідок професійного
захворювання. В подальшому зазначена
група інвалідності підтверджувалась
МСЕК і згідно довідки МСЕК від 26.08.2008
року серії ЛВА-1 № 023372 позивачу
визначено 60% втрати працездатності
безтерміново.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 ст.237-1 КЗпП України
встановлено, що відшкодування
власником або уповноваженим органом
моральної шкоди працівникові
проводиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Судом встановлено, що саме тяжкі та
шкідливі умови праці призвели до
виникнення у позивача професійного
захворювання.

Згідно роз'яснень, що містяться в
рішенні Конституційного суду України
від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 у справі №
1-9/2004 за наявності у потерпілого
стійкої втрати професійної
працездатності, висновок МСЕК про
встановлення факту спричинення йому
моральної шкоди не вимагається. Такий
висновок необхідний лише у разі
відсутності втрати потерпілим
професійної працездатності.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Таким чином, позивач поданими ним
доказами довів факт заподіяння йому
моральної шкоди.

Задовольняючи позов частково, районний
суд визначив розмір відшкодування
моральної шкоди з урахуванням тяжкості
завданої позивачу моральної шкоди,
глибини, тривалості та характеру
моральних та фізичних страждань
позивача, стану його здоров'я, тяжкості
професійного захворювання, настання у
зв'язку з цим негативних змін у його
житті, необхідності лікування, втрати у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, та виходячи з
засад розумності та виваженості.
Вищенаведене відповідає п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Посилання апелянта ДП «Львіввугілля»
на пропуск позивачем строку позовної
давності є безпідставними, оскільки
відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю (тобто і на вимогу
про відшкодування моральної шкоди)
позовна давність не поширюється.
Аналогічні роз'яснення надано у п.16
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Висновки суду достатньо мотивовані і
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам
процесуального та матеріального права,
обставинам справи, доводи скарги
висновків суду не спростовують,
колегія суддів підстав для скасування
рішення суду не вбачає, а тому,
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Львіввугілля" в особі
відокремленого підрозділу Шахта
"Межирічанська" відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 26 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Тропак О.В.