Справа № 349/1411/13-ц
Провадження № 22-ц/779/103/2014
Головуючий у 1 інстанції Поглод О. В.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.,

секретаря
Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором позики за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Рогатинського районного суду від 29
жовтня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рогатинського районного суду
від 29.10.2013 року задоволено частково
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 заборгованість за
договором позики в сумі 31600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судові витрати в сумі 480 грн. 71
коп.

У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, а тому вважає, що рішення суду є
частково необґрунтованим. У зв'язку з
цим, апелянт просить рішення суду
першої інстанції змінити, виключивши
із мотивувальної та описової його
частини обґрунтування відносно
дострокового розірвання договору
позики від 09.02.2013 року та дострокового
припинення зобов'язання за договором
позики від 09.02.2013 року.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує
тим, що, звертаючись з позовом, він
просив стягнути з відповідачів борг за
договором позики, зокрема тіло позики,
проценти та пеню. Суд позовні вимоги
задовольнив, проте в описовій та
мотивувальній частині рішення з
невідомих причин зазначив, що нібито
позивач просив суд достроково
розірвати договір позики, а також
достроково припинити зобов'язання.
Однак, позивач таких вимог не заявляв
ні письмово, ні усно, оскільки це
суперечить його інтересам, а сам
договір, згідно його умов, діє до
повного виконання. Таким чином,
вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції вийшов за межі позовних
вимог, що є порушенням принципу
диспозитивності цивільного процесу.

На думку апелянта, таке
формулювання мотивувальної частини
рішення позбавить його в майбутньому
права звернення до суду про стягнення
нарахованих процентів за інший період
у випадку подальшого невиконання
грошового зобов'язання відповідачами.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
апелянта, заперечення відповідача
ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції в
повній мірі не відповідає вимогам щодо
законності та обґрунтованості.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення у солідарному
порядку з відповідачів: 20000 грн.
основного боргу за договором позики; 4800
грн. - процентів; 6800 грн. - неустойки; 5000
грн. - моральної шкоди, а всього: 36600 грн.
При цьому, ні в тексті позовної заяви,
ні в її прохальній частині ОСОБА_2 не
просив розірвати договір позики або
визнати зобов'язання припиненим (а.с.3-8).

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Суду першої інстанції при розгляді
позову необхідно було окреслити коло
питань, які підлягають з'ясуванню у
судовому засіданні, які не повинні були
виходити за межі заявлених позовних
вимог.

Предметом розгляду у даній справі було
стягнення заборгованості, процентів,
неустойки за договором позики та
відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, в порушення вимог ч.1 ст.11
ЦПК України, суд встановив у судовому
засіданні, що знайшло своє
відображення у мотивувальній частині
рішення, той факт, що позивач хоче
розірвати договір позики, а також бажає
припинити зобов'язання.

При цьому, доводи апелянта
підтверджуються носієм інформації
(диском), на який здійснювався
технічний запис судового засідання і
який є додатком до журналу судового
засідання. З даного носія інформації
вбачається, що ОСОБА_2 не просив
розривати договір або припинити
зобов'язання, а ставив вимогу про
повернення йому позичених коштів,
процентів, неустойки та відшкодування
моральної шкоди. Таке формулювання
мотивувальної частини рішення може
позбавити його в майбутньому права на
звернення до суду про стягнення
нарахованих процентів за інший період
у випадку подальшого невиконання
грошового зобов'язання відповідачами

Встановлення даних обставин виходило
за межі заявлених позовних вимог, а
тому судова колегія погоджується з
доводами апелянта про те, що суд
необґрунтовано встановив вказані
обставини.

Крім того, в абзаці 3 мотивувальної
частини суд першої інстанції зазначив,
що позивач, згідно п.5.1. договору від
09.02.2012 року хоче достроково розірвати
договір і зобов'язати відповідачів
повернути йому всю суму боргу.

Як вбачається з п.5.1. договору позики
від 09.02.2013 року, у випадку порушення
своїх зобов'язань за цим договором
сторони несуть відповідальність
визначену цим договором та чинним
законодавством. Порушення зобов'язання
є його невиконання або неналежне
виконання, тобто виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (а.с.11).

В той час, як в п.6.1. договору
передбачено, що договір є дійсним до
моменту його повного виконання. Таким
чином, пунктом 5.1. договору позики не
передбачено його дострокове
розірвання, а встановлена
відповідальність сторін.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає зміні з виключенням
із мотивувальної частини рішення
вказівки суду про те, що позивач згідно
п.5.1 договору від 09.02.2012 року хоче
достроково розірвати договір і
зобов'язати відповідачів повернути
йому всю суму боргу. Крім того, з
мотивувальної частини рішення
підлягає виключенню посилання на те, що
позивач бажає припинити зобов'язання
та достроково повернути йому всю суму
позики та заборговані відсотки і
неустойку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Рогатинського районного суду
від 29 жовтня 2013 року змінити.

Виключити з абзацу третього
мотивувальної частини рішення речення
наступного змісту: "Тому він згідно п.5.1
Договору від 09.02.2012 року хоче
достроково розірвати договір і
зобов'язати відповідачів повернути
йому всю суму боргу".

Виключити абзац 13 мотивувальної
частини рішення наступного змісту:
"Позивач бажає припинити зобов'язання
та достроково повернути йому всю суму
позики та заборговані відсотки та
неустойку".

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук