печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді - Козлова Р.Ю.,

при секретарі - Скирді В. Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Організації
орендарів орендної фірми «Екста»,
ОСОБА_1 до Київської міської ради,
ОСОБА_2 про визнання договору недійсним
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Організації орендарів орендної фірми
«Екста», ОСОБА_1 про визнання права
власності на об'єкти нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року ОООФ «Екста» та ОСОБА_1
звернулися до суду з позовом до
Київської міської ради, просили суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений між Київською міською радою
та ОСОБА_2 10 липня 2013 року.

У судовому засіданні за клопотанням
представника позивачки ОСОБА_1 до
участі у справі залучено ОСОБА_2 як
співвідповідача.

До початку розгляду справи по суті
пред'явлених вимог ОСОБА_2 пред'явила
зустрічний позов до ОООФ «Екста» та
ОСОБА_1 про визнання права власності на
об'єкти нерухомого майна.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про
безпідставність позову ОООФ «Екста» та
ОСОБА_1 та обґрунтованість зустрічного
позову.

Судом встановлено, що ОООФ «Екста» та
ОСОБА_1 обґрунтовують свої вимоги тим,
що ОООФ «Екста» є власником будівлі, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 3333 кв.м. (літера А) на
підставі договору купівлі-продажу від
06 вересня 1993 року, укладеного між нею та
Фондом державного майна України, що
підтверджується реєстраційним
посвідченням, виданим БТІ.

Судом досліджено витяг з реєстру,
наданий Комунальним підприємством
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
про державну реєстрацію прав № 31223545
від 07.09.2011 року, відповідно до якого
площа нежилого будинку (літ. А) за
адресою: АДРЕСА_1 становить - 3334,6 кв.м.

За твердженням позивача, придбане ним
спірне майно вибуло з його володіння
поза його волею внаслідок оформлення
права власності на вказаний нежилий
будинок за ЗАТ «Центр моди «Екста»» і
подальшого відчуження даного майна
іншим особам. ОООФ «Екста» вважає, що,
оскільки, вона є власником вказаного
нежилого будинку, то й автоматично є
користувачем земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, а відтак договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
10.07.2013 року не відповідає вимогам
закону та порушує права позивача.

З матеріалів справи вбачається, що
Організація орендарів орендної фірми
«Екста» була створена в 1992 році як
об'єднання громадян - трудового
колективу орендної фірми «Екста».

14 вересня 1992 року на зборах Організації
орендарів орендної фірми «Екста» було
затверджено Положення про організацію
орендарів орендної фірми «Екста».

Відповідно до п.п. 1.1 цього Положення,
Організація є об'єднанням робітників
фірми «Екста».

Згідно п.п. 2.1 Положення, метою
створення Організації орендарів є
оренда майна фірми «Екста» в кількості
цілісного майнового комплексу.

В п.п. 6.1 Положення вказано перелік
предметів, які можуть бути власністю
Організації орендарів, серед яких
відсутні об'єкти нерухомого майна.

25.02.1992 року між Фондом державного майна
України та колективом орендарів
орендної фірми «Екста», з метою її
створення, був укладений договір
оренди державного майна № 734, а саме:
будівлі, споруди, устаткування,
інвентар тощо.

Згідно п.п. 4.6 вказаного договору,
Орендар має право на першочерговий
викуп орендованого майна за рахунок
власних або залучених коштів, згідно з
законодавством України про порядок
приватизації.

29 жовтня 1992 року між організацією
орендарів фірми «Екста» в особі
президента ОСОБА_1 та Фондом державного
майна України було укладено додаткову
угоду № 734 до договору оренди.

Натомість, додаткова угода від 25 жовтня
1992 року до договору оренди підписана
президентом Орендної фірми «Екста»
ОСОБА_1

17.08.1993 року між Фондом державного майна
України та організацією орендарів
фірми «Екста» було укладено додаткову
угоду до договору оренди від 25.02.1992
року, згідно умов якої майно, що
належить Орендарю на суму 22 719 тис. крб.,
а вартість майна, що підлягає
приватизації на суму 15 571 тис. крб.;
вартість майна з урахуванням
зонального коефіцієнта 128 507 тис. крб.

Зокрема, даною додатковою угодою
передбачено джерела коштів для сплати
вартості орендованого майна, яке
підлягає викупу: кошти з депозитних
рахунків: 2280 тис. крб., за рахунок
персоніфікованого прибутку: 16227 тис.
крб.; за рахунок кредитів 110000 тис. крб.
Викуп за рахунок коштів членів
організації орендарів не відбувається.
При сплаті вищевказаних внесків до
Орендаря переходить право власності на
придбане майно.

Додаткова угода від імені Орендаря
містить відбиток печатки Орендної
фірми «Екста» та підпис ОСОБА_1, а не
Організації орендарів орендної фірми
«Екста».

06 вересня 1993 року між Фондом державного
майна України та організацією
орендарів Орендної фірми «Екста» в
особі ОСОБА_1 було укладено договір
купівлі-продажу державного майна -
цілісного майнового комплексу
орендної фірми «Екста», що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до
договору оренди з Фондом державного
майна України від 25.03.92 р. № 734. Ціна
даного договору становить 128 507 000 крб..

Відповідно до п. 3 договору
купівлі-продажу, розрахунки за викуп
об'єкту приватизації Покупцем
здійснюються шляхом перерахування
суми 126 227000 крб. платіжним дорученням з
рахунку № 321761 в ОПЕРУ АК АПБ "Україна»,
МФО 300034 на рахунок Продавця.

Відповідно до частини 4 Прикінцевих та
Перехідних положень Цивільного
кодексу України, Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних
відносин, які виникли після набрання
ним чинності. Щодо цивільних відносин,
які виникли до набрання чинності
Цивільного кодекс України, положення
цього Кодексу застосовуються до тих
прав і обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності.

Відповідно до ст. 25 ЦК УРСР, юридична
особа діє на підставі статуту
(положення). Установи та інші державні
організації, що перебувають на
державному бюджеті, а у випадках,
передбачених законодавством Союзу РСР
і Української РСР, також і інші
організації можуть діяти на підставі
загального положення про організації
даного виду.

Статтею 26 ЦК УРСР встановлено те, що
юридична особа має цивільну
правоздатність відповідно до
встановлених цілей її діяльності.
Правоздатність юридичної особи
виникає з моменту затвердження її
статуту або положення, а у випадках,
коли вона повинна діяти на підставі
загального положення про організації
даного виду, - з моменту видання
компетентним органом постанови про її
утворення. Якщо статут підлягає
реєстрації, правоздатність юридичної
особи виникає в момент реєстрації.

Натомість, установчі документи ОООФ
«Екста» не містять положень про те, що
ця юридична особа створена з метою
викупу державного майна.

Як вбачається з рішення Печерського
районного суду міста Києва від 30.11.2010
року по справі № 2-3449-1/10, суд дійшов
висновку, що оплата за вказаний нежилий
будинок була здійснена Орендною фірмою
«Екста», а не ОООФ «Екста»,

Відтак Орендна фірма «Екста» виконала
обов'язки покупця за договором
купівлі-продажу від 06.09.1993 року, а
трудовий колектив орендної фірми
«Екста» набув статус власника нежилого
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Після проведення приватизації шляхом
викупу майна цілісного майнового
комплексу Орендної фірми «Екста»,
Орендній фірмі «Екста» було видано
Свідоцтво про власність від 13.05.1994 року
за реєстраційним № П-267 Серії ААА № 813570.

05.07.1994 року працівниками трудового
колективу Орендної фірми «Екста», в
подальшому (засновниками) учасниками
було укладено Установчий договір про
спільну діяльність по створенню
акціонерного товариства "Центр моди
«Екста».

Відповідно до статті 6 Установчого
договору, учасники товариства
створюють статутний фонд шляхом
випуску акцій на суму 128 507 000,00 крб., що
відповідає вартості приватизованого
(викупленого майна).

Отже, всі члени організації орендарів
орендної фірми «Екста» (які одночасно
були членами трудового колективу
Орендної фірми «Екста») прийняли
рішення про участь, в тому числі і
шляхом визначення внесених часток від
кожного учасника, про створення
акціонерного товариства «Центр моди
«Екста». Таким чином, ЗАТ «Центр моди
«Екста» є правонаступником не тільки
Орендної фірми «Екста», про що
зазначено в самому Статуті вказаної
організації, а є правонаступником
Організації орендарів орендної фірми
«Екста», всі члени якої (орендарі -
члени трудового колективу фірми
«Екста») вирішили стати учасниками
господарського товариства - акціонерне
товариство «Центр моди «Екста».

Дані обставини підтверджені також
постановою Вищого господарського суду
України від 03.11.2011 року по справі № 9/484.

Орендна фірма "Екста" та ОООФ «Екста»
припинилися шляхом перетворення в ЗАТ
"Центр моди "Екста".

Відтак суд дійшов висновку про те, що
правонаступником прав та обов'язків
Орендної фірми "Екста" та ОООФ «Екста» є
ЗАТ "Центр моди "Екста", а члени
трудового колективу орендної фірми
"Екста" стали засновниками
правонаступника. Отже члени
організації орендарів орендної фірми
«Екста» є членами трудового колективу
орендної фірми «Екста», тобто одними й
тими ж фізичними особами. Таким чином,
ЗАТ "Центр моди "Екста" правомірно
набуло право власності на вказаний
нежилий будинок.

У рішенні Печерського районного суду
міста Києва від 30.11.2010 року по справі №
2-3449-1/10 зазначено: «Матеріали справи не
містять доказів недійсності
правочинів, за яким ОСОБА_3, або
попередні набувачі придбавали спірну
будівлю. Не містять матеріали справи і
жодного судового рішення, яким би було
встановлено факт незаконності купівлі
ОСОБА_3 або попередніми покупцями
спірного нерухомого майна.» В зв'язку з
цим, керуючись ст. 204 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним, суд
приходить до висновку про чинність
правочинів щодо відчуження нежилого
будинку за адресою: АДРЕСА_1, укладених
за період з 27.11.2000 року по 03.09.2011 року,
через відсутність рішення суду про
визнання їх недійсними та відсутність
в рішенні Господарського суду міста
Києва по справі № 910/4431/13 від 09.07.2013 року
посилання на конкретну норму закону,
яка б вказувала на їх нікчемність.

Крім того, в рішенні Печерського
районного суду міста Києва від 30.11.2010
року по справі № 2-3449-1/10 вказано на
дослідження судом договору
купівлі-продажу від 06.09.1993 року,
реєстраційного посвідчення від 28.04.2000
року, (які також були подані суду в
даній справі на підтвердження
наявності права власності в ОООФ
«Екста» на вказаний нежилий будинок) та
зроблено висновок про відсутність
підстав вважати ОООФ «Екста» власником
нежилого будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Натомість в даному рішенні Печерського
районного суду міста Києва зроблено
висновок, що власником даного нежилого
будинку (на час винесення вказаного
рішення) є ОСОБА_3 на підставі чинного
договору купівлі-продажу від 13.11.2008
року, що підтверджується реєстраційним
посвідченням № 026682 від 19.11.2008 року,
виданим КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна».

Суд також відзначає, що факт
визнання в рішенні Господарського суду
міста Києва по справі № 910/4431/13 від
09.07.2013 року права власності на вказаний
нежилий будинок за ОООФ «Екста» не може
бути підставою для задоволення
первісного позову та відмові в
задоволенні зустрічного позову по
даній справі через те, що судом при
розгляді даної справи досліджені також
і інші докази, які не досліджувались
Господарським судом міста Києва у
справі № 910/4431/13, в тому числі і рішення
суддів в яких встановлені обставини, що
мають преюдиційне значення для даної
справи, а саме: рішення Печерського
районного суду міста Києва від 30.11.2010
року по справі № 2-3449-1/10 та постанова
Вищого господарського суду України від
03.11.2011 року по справі № 9/484.

Крім того в рішенні
Господарського суду міста Києва по
справі № 910/4431/13 від 09.07.2013 року суд
дійшов висновку про необхідність
задоволення позовних вимог ОООФ
«Екста» виключно через порушення її
прав Департаментом комунальної
власності міста Києва виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), який не є учасником
даної справи, та відзначив про
відсутність порушення прав ОООФ
«Екста» з боку ОСОБА_2

Судом досліджено договір дарування від
02.09.2011 року, відповідно до якого право
власності на нежилий будинок, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 3334,60 кв.м. перейшло від
ОСОБА_3 до ОСОБА_2. Реєстрація такого
права підтверджується витягом про
реєстрацію права власності № 31223545 від
07.09.2011 року, виданим КП «Київське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» про реєстрацію права
власності на вказаний нежилий будинок
за ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 вказаного Закону,
права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відтак ОСОБА_2 правомірно набула право
власності на згаданий нежилий будинок
за адресою: АДРЕСА_1.

Суд також дослідив договір
купівлі-продажу земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0780
гектарів, кадастровий номер
:76:073:0007, від 10.07.2013 року, укладений
між Київською міською радою та ОСОБА_2
та витяг з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку від
18.07.2013 року, який підтверджую
реєстрацію за ОСОБА_2 права власності
на вказану земельну ділянку.

Щодо наявності у ОООФ «Екста» права
користування земельною ділянкою за
адресою: АДРЕСА_1, то суд відзначає, що в
п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
травня 2011 року № 6 «Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин»
зазначено:

«Підстави набуття прав на землю
визначені розділом IV ЗК України. Після
прийняття органом державної влади або
місцевого самоврядування рішення про
надання земельної ділянки у власність
або в користування, затвердження
результатів аукціону, укладення
відповідної цивільно-правової угоди,
набуття права власності на житловий
будинок, будівлю, споруду особа має
право на одержання земельної ділянки у
власність або в користування і право
вимагати оформлення документів, що
посвідчують право власності або право
користування земельною ділянкою.

Право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК
України).

За відсутності рішення органу
виконавчої влади або місцевого
самоврядування про надання земельної
ділянки у власність або в користування
юридична особа або фізична особа не має
права використовувати земельну
ділянку державної або комунальної
форми власності.»

Відповідно до п. 2.11 даної постанови, до
відносин, пов'язаних з переходом права
користування земельною ділянкою, на
якій знаходиться житловий будинок,
будівля, споруда, до особи, що набула
права власності на відповідне нерухоме
майно, в тому числі стосовно розміру
такої земельної ділянки,
застосовується законодавство, що діяло
на час переходу права власності на
житловий будинок, будівлю, споруду.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Земельного
кодексу України від 18.12.1990 року (чинного
на час укладення договору
купівлі-продажу від 06.09.1993 року з яким
ОООФ «Екста» пов'язує момент
виникнення у неї права користування
згаданою земельною ділянкою) право
власності або право користування
земельною ділянкою у перелічених
випадках посвідчується Радами
народних депутатів відповідно до вимог
статті 23 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 23 цього Кодексу, право
власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Кодексу,
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Отже згідно земельного законодавства,
чинного на час укладення договору
купівлі-продажу майна від 06.09.1993 року та
оскаржуваного договору, право
власності на земельну ділянку не
виникало автоматично після набуття
права власності на будівлю, а
потребувало проведення зазначеної
процедури оформлення та реєстрації
такого права.

Суду не надано документа, який
посвідчує право ОООФ «Екста» на
зазначену земельну ділянку.

Щодо доводів позивача про недійсність
договору купівлі-продажу від 10.07.2013
року через існування ухвали
Господарського суду міста Києва від
09.07.2013 року про забезпечення позову, а
саме заборони Київській міській раді
укладати договір купівлі-продажу
вказаної земельної ділянки з ОСОБА_2 та
заборони розпоряджатися даною
земельною ділянкою, суд відзначає
наступне.

Дана ухвала про забезпечення позову
була постановлена 09.07.2013 року.
Представник Київської міської ради та
ОСОБА_2 в судове засідання не
викликалися, ухвала на момент
укладення договору не була
зареєстрована в Київській міській
раді, тому при укладенні договору 10.07.2013
року, ні Київська міська рада, ні ОСОБА_2
не знали про таку заборону, що свідчить
про правомірність їхніх дій на час
укладення договору. Така позиція
підтверджена і в постанові судової
палати у господарських справах
Верховного Суду України від 28 жовтня 2008
року.

Крім того, в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно на час укладення
оскаржуваного договору були відсутні
будь-які заборони щодо його укладення,
натомість в реєстрі були та є
зареєстровані права ОСОБА_2 на вказану
земельну ділянку, тому Договір було
укладено цілком правомірно.

Отже факт постановлення Господарським
судом міста Києва ухвали про
забезпечення позову від 09.07.2013 року не є
підставою для визнання недійсним
Договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 10.07.2013 року між Київською
міською радою та ОСОБА_2.

Щодо визнання рішенням Господарського
суду міста Києва по справі № 910/12748/13 від
10.09.2013 року недійсним рішення Київської
міської ради № 491/9548 від 22.05.2013 року «Про
продаж земельної ділянки громадянці
ОСОБА_2 для експлуатації та
обслуговування нежитлової будівлі
(офісно-торговельного комплексу) по
АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

ОСОБА_2 повністю виконала свої
зобов'язання за договором
купівлі-продажу від 10.07.2013 року, що
підтверджується платіжними
дорученнями № 1 від 16.11.2012 року, № 2 від
21.11.2012 року, № 1 від 11.07.2013 року, № 2 від
11.07.2013 року, довідкою Департаменту
земельних ресурсів Київської міської
ради від 15.07.2013 року № 05710-14872 про повну
оплату ОСОБА_2 коштів за договором від
10.07.2013 року. Крім того, проведено
державну реєстрацію за ОСОБА_2 права
власності на вказану земельну ділянку,
яка не оспорюється Київською міською
радою.

Отже відсутні підстави для визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 10.07.2013 року,
укладеного між Київською міською радою
та ОСОБА_2.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що позовна вимога ОСОБА_2 про
визнання за нею права власності на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1,
підлягає задоволенню також і через те,
що оскільки ОСОБА_2 не знала про
будь-які заборони Київській міській
раді відчужувати це майно, відсутні
підстави, передбачені ст. 388 ЦК України
для витребування у неї вказаного майна.

Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу
України, якщо майно відчужене особою,
яка не мала на це права, добросовісний
набувач набуває право власності на
нього, якщо відповідно до статті 388
цього Кодексу майно не може бути
витребуване у нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.
25, 26 ЦК УРСР, ст. 30 ЗК України, ст.ст. 241, 330,
338, ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213 - 215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Організації орендарів орендної
фірми «Екста», ОСОБА_1 до Київської
міської ради, ОСОБА_2 про визнання
договору недійсним - залишити без
задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Організації
орендарів орендної фірми «Екста»,
ОСОБА_1 про визнання права власності на
об'єкти нерухомого майна -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
нежилий будинок (літ. А) загальною
площею 3334,6 кв.м., розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 0,0780 Га, кадастровий
номер :76:073:0007, цільове
призначення: 03.08, для будівництва та
обслуговування об'єктів туристичної
інфраструктури та закладів
громадського харчування.

Стягнути з Організації орендарів
орендної фірми «Екста» на користь
ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1720 гривень
50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 1720 гривень 50 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду м.
Києва через Печерський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

СУДДЯ