30.04.2014 Єдиний унікальний номер 205/1499/14-ц
Справа №2/205/2131/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Давиденко Я.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, третя особа: інспекція з захисту прав споживачів Дніпропетровської області про визнання договору недійсним та скасування боргу, -

В С Т А Н О В И В :

21 лютого 2014 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, третя особа: інспекція з захисту прав споживачів Дніпропетровської області про визнання договору недійсним та скасування боргу (а.с.1-2).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона зареєстрована та проживає в домоволодінні АДРЕСА_1, що належало її матері - ОСОБА_2, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

16 квітня 2013 року позивачка здала водо лічильник на перевірку, який 25 квітня 2013 року було перевірено. Але, представники відповідача відмовились проводити опломбування лічильника доки позивачка не підпише договір про реструктуризацію заборгованості, яка становить 474,83 грн.

23 травня 2013 року під тиском та погрозами позивачкою було підписано договір про реструктуризацію заборгованості за водопостачання.

Зазначивши, що 23 січня 2009 року між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено договір про реструктуризацію заборгованості в сумі 881,71 грн., сума якої частково була сплачена у розмірі 434,82 грн. Суму боргу, що залишилась позивачка не сплачувала, так як земельна ділянка не використовувалась під город, а тому полив її не здійснювався.

Уточнивши свої позовні вимоги та враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд визнати договір №00072730 від 23.05.2013 року про реструктуризацію заборгованості за водопостачання укладений між нею та КП «Дніпроводоканал», незаконно укладеним недійсним; зобов'язати відповідача зняти заборгованість незаконно нараховану в сумі 474,83 грн.

Позивачка в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.38).

Відповідач в особі свого представника за довіреністю - Федоренко О.П., у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представником надано письмову заяву, в якій він просив суд розглянути справу без своєї присутності. Проти позовних вимог заперечував (а.с.39-40).

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, народилась у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_2, про що зроблено відповідний актовий запис №758 (а.с.18).

За адресою: АДРЕСА_1 надаються послуги з водопостачання та водовідведення, у зв'язку із чим, на абонента ОСОБА_2 було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1, на який повинна здійснюватися плата за користування послугами (а.с.7).

23 січня 2009 року між ОСОБА_2 та КП «Дніпроводоканал» було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги №00067922, відповідно до якого було надано розстрочку у погашенні заборгованості в сумі 881,71 грн., що утворилась станом на 01.02.2009 року (а.с.30).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 померла (а.с.17).

Згідно акту доступу в експлуатацію квартирного лічильника води від 23.05.2013 року, за адресою: АДРЕСА_1, водолічильник опломбовано (а.с.14).

Згідно розрахунку по особовому рахунку НОМЕР_1, заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення станом на березень 2014 року становить 458,28 грн. (а.с.59).

23 травня 2013 року між позивачкою та КП «Дніпроводоканал» було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги №00072739, відповідно до умов якого їй надано розстрочку у погашенні заборгованості в сумі 474,83 грн., що утворилась станом на 01.05.2013 року строком з 01.05.2013 року по 01.01.2014 року (а.с.29).

Актом складеним представником Управління «Водозбут» КП «Дніпроводоканал» від 09.01.2014 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, водо-лічильник встановлений в колодязі, пломба № R1054545 не порушена. Домова книга, технічний паспорт у абонента ОСОБА_1 відсутні. Норма водоспоживання - вода в будинку, сан. вузол, душова кабіна, бойлер, одно контурний котел (а.с.13).

Відповідно до ст..1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст.. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

На підставі ст. 67 Житлового кодексу Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За ч.2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця у встановлені строки.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також, у відповідності до ст.. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Згідно ст.. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ст.. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідними для чинності правочину є зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Так, за п.8 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Отже, не зважаючи на покладений обов'язок доказування обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.. 60 ЦПК України, позивачкою взагалі не доведено та не надано жодних доказів того, що договір був укладений незаконно, а також те, що він був підписаний нею під тиском та погрозами представників відповідача.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованим, безпідставними та в повному обсязі недоведеними з її боку, а отже задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, сплачені позивачем судові витрати не належать до стягнення, оскільки у задоволенні його позовних відмовлено в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 509, 526, 530 ЦК України, ст. 67, 68 Житлового кодексу України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, ?

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, третя особа: інспекція з захисту прав споживачів Дніпропетровської області про визнання договору недійсним та скасування боргу, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.С. Шавула