АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8420/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Єлісєєва Т. Ю. Доповідач - Глущенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

22 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Глущенко Н.Г.

суддів - Деркач
Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря -
Біленької О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 28 серпня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Бабушкінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Бабушкінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції (далі Бабушкінський
ВДВС ДМУЮ), Головного управління
юстиції у Дніпропетровській області
(далі Головне управління юстиції) про
відшкодування моральної шкоди / а. с. 1 /.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилався на те, що
ухвалою Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 30.04.2013 року
визнано неправомірною бездіяльність
начальника управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області, щодо не
здійснення контролю за законність,
своєчасністю, правильністю і повнотою
виконання виконавчого листа № 2-1390/2011
виданого 17.112011 року Бабушкінським
районним судом м. Дніпропетровська.
Позивача вважає, що такі неправомірні
дії посадових осіб державної
виконавчої служби призвели до
порушення його звичайного життєвого
укладу, тому що в нього з'явилася
необхідність відстоювати свої права у
суді, витрачати на це багато свого часу,
він змушений був прикладати додаткові
зусилля для організації та
налагодження звичайного режиму життя.
Все це, у зв'язку з протиправною
поведінкою начальника Бабушкінського
ВДВС ДМУЮ та начальника управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції, викликало у
позивача глибокі душевні страждання.

За таких обставин, позивач просив
суд відшкодувати йому моральну шкоду
спричинену Бабушкінським ВДВС ДМУЮ
(неправомірною бездіяльністю
начальника Бабушкінського ВДВС ДМУЮ)
та Головним управлінням юстиції у
Дніпропетровській області
(неправомірною бездіяльністю
начальника управління виконавчої
служби Головне управління юстиції) / а.
с. 1 /.

Відповідач - Головне управління
юстиції у Дніпропетровській області
позов не визнав, надавши суду першої
інстанції відповідні заперечення, та
просив справу розглядати за його
відсутності / а. с. 54, 55-57 /.

Рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
28.08.2014 року ОСОБА_2 відмовлено в його
позовних вимогах в повному обсязі / а. с.
67-68 /.

З рішенням суду від 28.08.2014 року не
погодився позивач ОСОБА_2 і звернувся
до суду з апеляційною скаргою в якій
просить це рішення скасувати та
ухвалити нове про задоволення його
позовних вимогах, посилаючись на те, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим, оскільки ухвалене з
порушенням норм Конституції України та
норм матеріального і процесуального
права / а. с. 70 /.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга позивача підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду, в частині
обґрунтування підстав відмови в
позові, - зміні, з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в його позовних
вимогах до Бабушкінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області про
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
правовідносини які склалися між
сторонами регулюються ЗУ «Про
виконавче провадження», але цим
законом не передбачено порядок та
умови відшкодування моральної шкоди.

Однак, з таким висновком суду, щодо
обґрунтування підстав відмови в
позові, погодитися не можна, оскільки
він не відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що
07.10.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до Бабушкінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області про
відшкодування моральної шкоди, яка
спричинена позивачу в результаті
неправомірної бездіяльності
начальника Бабушкінського ВДВС ДМУЮ
та начальника управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції при виконанні
виконавчого листа № 2-1390/11, вданого
17.11.2011 року Бабушкінським райсудом м.
Дніпропетровська / а. с.1 / і така
бездіяльність підтверджується ухвалою
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30.04.2013 року по
справі за скаргою ОСОБА_2 на
бездіяльність посадових осіб
державної виконавчої служби / а. с. 58-65 /.

Згідно ст. 56 Конституції України - кожен
має право на відшкодування за рахунок
держави чи органів місцевого
самоврядування моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до положень ст. 11 ЗУ «Про
державну виконавчу службу» - шкода,
заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом, за рахунок держави.

Таким чином, суд першої інстанції
невірно виходив із того, що при
відшкодуванні моральної шкоди,
завданої незаконними діями чи
бездіяльністю працівників виконавчої
служби, потрібно застосовувати норми
ЗУ «Про виконавче провадження», яким
такого виду відповідальності не
передбачено. Оскільки, заявляючи
позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на
завдання йому моральної шкоди, яка
полягала в перенесених душевних і
моральних стражданнях, спричинених в
результаті неправомірних дій
посадових осіб державної виконавчої
служби при виконанні судового рішення,
то до спірних правовідносин підлягають
застосуванню положення загального
законодавства про моральну шкоду, а
саме: ст. 56 Конституції України, ст. ст.
23,1167,1173 ЦК України та ст.11 ЗУ «Про
державну виконавчу службу».

Крім того, виходячи з вище зазначених
положень ст. 56 Конституції України, ст.
ст. 23,1167,1173 ЦК України, ст.11 ЗУ «Про
державну виконавчу службу» та
роз'яснень Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, викладених в п.28
постанови Пленуму «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» № 6 від 07.02.2014 року, - при
розгляді позовів фізичних чи юридичних
осіб про відшкодування шкоди завданої
рішеннями, діями чи бездіяльністю
державного виконавця під час
проведення виконавчого провадження,
суди повинні враховувати, що в таких
справах відповідачами є держава, в
особі відповідних органів державної
виконавчої служби, що мають статус
юридичної особи, в яких працюють
державні виконавці, та відповідні
територіальні органи Державної
казначейської служби України.

Згідно Положення про Державну
казначейську службу України
(затверджене Указом Президента України
від 13.04.2011 року № 460/2011) - Державна
казначейська служба України входить до
системи органів виконавчої влади та
утворена для реалізації державної
політики у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.
Державна казначейська служба України
зокрема здійснює безспірне списання
коштів державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до вимог чинного
законодавства, шкода, яка завдана
рішеннями, діями чи бездіяльністю
державного виконавця під час
проведення виконавчого провадження, -
відшкодовується державою, тобто
стягується з державного бюджету
(шляхом зобов'язання казначейської
служби здійснити відповідну виплату за
рахунок коштів Державного бюджету
України).

Між тим, ухвалюючи рішення по справі,
суд першої інстанції не з'ясував хто є
належними відповідачами по справі,
тобто не звернув увагу на те, що
позивачем не були заявлені вимоги до
державної казначейської служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України - суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 33 ЦПК України - суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляд справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Оскільки, ОСОБА_2, звернувшись до суду з
позовом про відшкодування моральної
шкоди, спричиненої йому в результаті
неправомірних дій посадових осіб
державної виконавчої служби при
виконанні судового рішення, - не вказав
співвідповідачем відповідний
територіальний орган Державної
казначейської служби України і не
просив суд першої інстанції залучити
його до участі у справі, а суд не вправі
самостійно вирішувати питання про
залучення до справи співвідповідача, -
то рішення суду першої інстанції про
відмову позивачу в його вимогах є
правильним.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга позивача підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду від 28.08.2014
року, в частині обґрунтування підстав
відмови ОСОБА_2 в його позовних вимогах
про відшкодування моральної шкоди, -
зміні.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновок суду про відмову
ОСОБА_2 в позові.

Позивач не позбавлений можливості, в
разі наявності спору, звернутися до
суду з належним позовом про
відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 209,303,307,308,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 28 серпня 2014
року, в частині обґрунтування підстав
відмови ОСОБА_2 в його позовних вимогах
про відшкодування моральної шкоди, -
змінити.

В іншій частині рішення від 28 серпня 2014
року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

СУДДІ: