Справа № 165/1923/14-ц Провадження №
22-ц/773/1651/14 Головуючий у 1 інстанції:
Галушка О.Г. Категорія: 46 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення
Нововолинського міського суду від 25
вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року позивач ОСОБА_3
звернулася до відповідача ОСОБА_2 із
вищевказаним позовом, покликаючись на
те, що їй на праві приватної власності
належить квартира АДРЕСА_1 Волинської
області, про що свідчить свідоцтво про
право власності на нерухоме майно від
10.07.2007 року. У вказаній квартирі
зареєстрований і фактично проживає її
син ОСОБА_4 Крім того, у даній квартирі
зареєстрована його колишня дружина
ОСОБА_2 та їх неповнолітня дочка ОСОБА_5.

Після розірвання шлюбу із ОСОБА_4,
починаючи з 08 травня 2013 року відповідач
разом із дитиною не проживають за
місцем реєстрації без поважних причин.

Оскільки, відповідач із неповнолітньою
дитиною добровільно знятись з
реєстрації не бажає, позивач не може в
повній мірі реалізувати своє право
власності, несе додаткові витрати, у
зв'язку з чим, просила визнати ОСОБА_2 та
неповнолітню ОСОБА_5 такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1 Волинської області.

Рішенням Нововолинського міського
суду від 25 вересня 2014 року позов
задоволено в повному обсязі.

Визнано ОСОБА_2, неповнолітню ОСОБА_5
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1 Волинської області.
Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_5, покликаючись на порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове про відмову у позові.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду в частині
визнання неповнолітньої ОСОБА_5 такою,
що втратила право користування жилим
приміщення скасуванню з ухваленням у
цій частині нового рішення про відмову
у позові, із наступних підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд
виходив із того, що відповідач із
малолітньою дочкою були відсутні за
місцем реєстрації без поважних причин
понад один рік, тому втратили право
користування жилим приміщенням,
відповідно до вимог ст. 405 ЦК України.

Проте, повністю погодитись з такими
висновками суду не можна, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_3
є власником квартири за адресою:
АДРЕСА_2

Відповідно до довідки № 642 ЖБК «Юність»
за даною адресою зареєстровані ОСОБА_4
(син власника), ОСОБА_2 (бувша невістка
власника) та малолітня ОСОБА_5 (внучка
власника).

Судом встановлено, що після розірвання
шлюбу (10 липня 2009 року) з сином позивача
відповідач ОСОБА_2 разом з малолітньою
донькою, у зв'язку з погіршенням
відносин з власником квартири, змушена
була виселитись з неї.

При цьому встановлено, що ОСОБА_2 разом
з малолітньою донькою ОСОБА_5 винаймає
житло, оскільки власне у неї відсутнє.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції відповідач,
намагаючись врегулювати спір в
добровільному порядку, після
оголошеної перерви, добровільно
знялась з реєстрації за спірною
адресою. При цьому відповідач просила
відмовити у визнанні малолітньої
ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування належною позивачу
квартирою, оскільки така реєстрація
стосується інтересів малолітньої
доньки та вкрай їй необхідна.

Згідно з довідкою від 10.12.2014 року №804, що
надана житлово-будівельним
кооперативом «Юність» ОСОБА_2 виписана
19.11.2014 року із спірної квартири.

Відповідно до довідки про склад сім'ї
від 10.12.2014 року №807, виданої
житлово-будівельним кооперативом
«Юність», ОСОБА_4 та його неповнолітня
дочка ОСОБА_5 зареєстровані за адресою:
АДРЕСА_2

Права членів сім'ї власника на
користування житловим приміщенням
врегульовані статтею 405 ЦК України та
статтею 156 ЖК України, відповідно до
вимог яких члени сім'ї власника житла,
які проживають разом з ним, мають право
на користування цим житлом відповідно
до закону та в обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником.

Частиною 2 статті 405 ЦК України
передбачено, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Згідно з рішенням Нововолинського
міського суду від 10 липня 2009 року шлюб
між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано. Під час
розгляду даної справи питання щодо
місця проживання малолітньої дитини
сторін ОСОБА_6 не вирішувалось.

Мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.
141 СК України).

В суді апеляційної інстанції
відповідач вказувала, що реєстрація за
спірною адресою малолітній дитині
необхідна у зв'язку із відвідуванням
школи, та медичного закладу. Вона не
можна зареєструватись сама та
зареєструвати доньку за місцем
фактичного проживання, оскільки
квартира винаймається і власник житла
не дає на це згоди.

Із довідки Нововолинської
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
№6 Нововолинської міської ради
Волинської області від 04 грудня 2014 року
вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
навчається в зазначеному навчальному
закладі в 2-А класі.

З оглянутої в судовому засіданні
медичної картки ОСОБА_5 вбачається, що
адреса реєстрації останньої вказана
саме квартира АДРЕСА_1

В суді встановлено, що як навчальний
заклад так і медична установа,
знаходяться за місцем реєстрації
малолітньої ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства» діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого приміщення
мають право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем.

Відтак малолітня ОСОБА_5, яка є донькою
сина власника квартири АДРЕСА_1
Волинської області має право на
користування нею, не втрачала інтересу
до житла, однак в силу свого
малолітства змушена була висилитись у
зв'язку із виселенням матері, з якою
вона проживає.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права
дитини» передбачено, що в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону
дитинства» визначає, що кожна дитина
має право на рівень життя, достатній
для її фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України
гарантовано, що кожен має право на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, що включає достатнє
харчування, одяг, житло.

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного
Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове
рішення у цивільній справі").

З врахуванням викладеного відмова у
визнанні малолітньої ОСОБА_5 такою, що
втратила право користування житлом, у
повній мірі забезпечить права
останньої гарантовані їй Конституцією
України, з врахуванням норм права які
регулюють дані правовідносини та факту
малолітства особи.

З огляду на вищевикладене, висновок
місцевого суду про те, що малолітня
дитина проживає разом із матір'ю, у
зв'язку із чим, втратила право на житло,
є передчасним, а рішення суду в цій
частині таким, що ухвалене з порушенням
норм матеріального права та неповним
з'ясуванням всіх обставин по справі, що
є підставою для його скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 в суді
апеляційної інстанції позов щодо себе
визнала, а 19.11.2014 року добровільно
знялась з реєстрації рішення суду в цій
частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду
від 25 вересня 2014 року в даній справі в
частині визнання малолітньої ОСОБА_5
такою, що втратила право користування
квартирою скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

В позові ОСОБА_3 про визнання
малолітньої ОСОБА_5 такою, що втратила
право користування квартирою АДРЕСА_1
Волинської області відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: