АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/313/14 Справа № 0426/9155/12 Головуючий у 1 й інстанції - Бабаніна В.А. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Глущенко Н.Г., Дерев'янка О.Г.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 55613,54 гривень з яких: 22792,72 грн. заборгованість за кредитом; 32820,82 грн. заборгованість за відсотками, крім того судові витрати в розмірі 663,44 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на порушення судом норм матеріального права, а також не врахування обставин у справі: відсутні достовірні докази укладення саме цього кредитного договору та підписання нею відповідних документів; докази отримання відповідачкою грошової суми; сплив строку позовної давності для звернення до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.01.2006 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір № SAMDN6522 від 12.01.2006 року згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 25000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку VISA PLATINUM, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії Карти (а.с. 6-8).

Відповідно до п.4.6 вказаного договору Банк зобов'язаний продовжити строк дії Карти з новою датою закінчення строку дії, при наявності коштів на Картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по Картрахунку.

Строк дії карти продовжувався, оскільки відповідачка користувалась рахунком регулярно знімаючи та поповнюючи рахунок.

Банк спростував пояснення представника ОСОБА_2 про те, що вона не брала з рахунку суму 24997,5 грн., надавши суду виписку з картрахунку ОСОБА_2 ( а.с.43-57) з якого видно, що ОСОБА_2 регулярно користувалась вказаним рахунком, знімаючи кошти і поповнюючи рахунок. Також знявши з рахунку 24.01.2008 року 24997,5 грн.( а.с.51).ОСОБА_2 поповнювала рахунок.

Банк також надав виписку з рахунку ОСОБА_2 по договору ( а.с.58-60) і представник Банку пояснив, що по цьому договору в заставі був автомобіль ОСОБА_2 який був реалізований в 2009 році за 90000 грн. і повністю погашений кредитний платіж.

Посилання ОСОБА_2 на те, що по усній домовленості із ОСОБА_3, останній повинен був погасити заборгованість за договором, суд не прийняв до уваги, оскільки кредитний договір укладений між банком і ОСОБА_2 і саме в неї виникли зобов'язання. Відповідно до п.9.6.Договору, сторони погодили, що зобов'язання сторін по договору припиняються з моменту належного виконання сторонами зобов'язання. Тому заява представника відповідача про застосування строку позовної давності не була задоволена.

Заборгованість відповідача за кредитним договором на 18.03.2012 року склала 55613,54 грн., що підтверджено розрахунком банку (а.с. 3-5).

Оскільки відповідачка добровільно не сплатила заборгованість за кредитним договором, суд позовні вимоги задовольнив та стягнув із ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість в сумі 55613,54 грн., а також судовий збір у розмірі 663,44 грн.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що відсутні достовірні докази укладення відповідачкою саме цього кредитного договору та підписання нею відповідних документів; докази отримання відповідачкою грошової суми; а також сплив строк позовної давності для звернення до суду.

Ці доводи спростовуються: договором про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти, заявою-анкетою позичальника із проханням надати кредит в розмірі 25000 гривень від 12.01.2006 року. Вказані документи відповідачка не спростувала належними та достовірними доказами, а також не заявляла позовних вимог про недійсність вказаних документів, та не надала будь-яких інших договорів, укладених нею із банком.

Як встановив суд, банком були виконані зобов'язання, передбачені договором, а саме, надано кредитні кошти у розмірі 25000 гривень. Розрахунком банку та випискою із рахунку ОСОБА_2 підтверджуються факти неодноразового здійснення фінансових операцій за картковим рахунком аж до 2012 року включно, що свідчить про відсутність підстав для застосування термінів позовної давності до вимог банку, згідно ст.261 ЦК України.

Ці виписки із особового рахунку та розрахунок суми боргу відповідачка не спростувала належними та достовірними письмовими доказами, відповідно до вимог ст.ст.57-60,64 ЦПК України.

Також відсутні докази про те, що відповідачка укладала будь-які угоди про переведення виконання своїх обов'язків за договором від 12..01.2006 року на іншу особу.

При видачі кредиту банком не порушені вимоги ст.ст.47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» щодо умов кредитування.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що договір про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти, заява-анкета позичальника не суперечать вимогам законодавства, а тому цей правочин породжує для позичальника обов'язок повернення кредиту.

Зазначені договори і заяви підписані позичальником, і не спростовані нею належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.ст.57-60,64 ЦПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: