Справа № 755/5252/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

представника позивача - Глоби В.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

у с т а н о в и в :

17.02.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 16.06.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким застрахована відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_3. 25.05.2010 року на вул. Срібнокільській, 1 в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Деу Ланос» під керуванням відповідача та автомобіля «Крайслер 300», що належить ОСОБА_4 Винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2010 року був визнаний відповідач. На підставі звернення потерпілої особи ОСОБА_4 та на виконання умов договору страхування і вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач склав страховий акт №85 від 01.02.2011 року і враховуючи дані звіту №782 від 16.07.2010 року виплатив потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 6150,52 грн. Позивач зазначає, що в порушення вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач повідомив позивача про ДТП більш ніж через місяць після його здійснення, а саме 01.07.2010 року, що підтверджується відповідною заявою, тому посилаючись на положення ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 6150,52 грн. та судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що в телефонному режимі відповідач повідомив позивача про ДТП 12.06.2010 року о 16 год. 05 хв., що автоматично фіксується та відображається у страховому акті, однак і ця дата знаходиться далеко поза межами встановленого триденного строку для повідомлення про здійснення ДТП. Представник також зазначила, що в даному випадку не можна застосовувати строк позовної давності, оскільки право на відшкодування шкоди в порядку регресу позивач отримує зі здійсненням останнього страхового платежу, який лежить в межах трирічного терміну для звернення до суду. Вважає, що в матеріалах справи достатньої доказів, які вказують на невчасне повідомлення відповідача про здійснене ДТП та розмір страхового відшкодування який підлягає стягненню з відповідача в порядку регресу.

Відповідач в судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що одразу після скоєння дорожньо-транспортної пригоди він зателефонував на номер позивача вказаний у пам'ятці водія і співробітник позивача повідомив йому які слід зібрати документи, а лише потім звернутись із ними до страхової компанії. Також працівник позивача у телефонній розмові повідомив, що зараз приїдуть представники страхової компанії і він ще перетелефонує йому. Однак через півтори години ніхто не передзвонив та не приїхав, тоді були викликані працівники ДАІ. 12.06.2010 року відповідач дійсно дзвонив у страхову компанію, але це був вже другий дзвінок, оскільки після першого ніхто йому більше зі страхової компанії не дзвонив, а він мав уточнити необхідний пакет документів. Письмово звернувся до позивача з усіма необхідними документами після отримання постанови суду, і у заяві на вимогу представника страхової компанії вказав чому з запізненням звернувся до позивача. Відповідач зазначив, що перебуваючи в стресовому стані після аварії він не пам'ятає з яким працівником спілкувався по телефону в день ДТП, але зробив все що він сказав і звернувся письмово до страхової компанії після збору всіх необхідних документів.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднані до матеріалів справи, просить відмовити у задоволенні позову і додатково пояснив суду, що дорожньо-транспортна пригода була не звичайною, за участі лише одного водія - відповідача у справі, оскільки потерпілого в машині не було, його автомобіль стояв припаркований. Одразу ж після аварії відповідач зателефонував на номер вказаний в пам'ятці водія, що була видана відповідачу страховою компанією, однак документально довести чи був той дзвінок, чи ні не можливо враховуючи, що згідно довідки оператора «МТС» всі дані поза межами трьох років не зберігаються. Проте представник стверджує, що наявність інших непрямих доказів вказує на відсутність у відповідача підстав обманювати про здійснення дзвінка позивачу в день ДТП. Так, відповідач 1,5 години знаходився на місці ДТП та чекав власника пошкодженого автомобіля і лише після цього пішов залишивши на автомобілі свою візитку. Після того як йому зателефонували працівники ДАІ він одразу з'явився на їх виклик, в суді повністю визнав свою вину та негайно після набрання постановою суду законної сили з'явився до позивача зі всіма необхідними документами. Представник вказує, що зміст самої заяви відповідача вказує на поважність причин пропуску строку подання документів і, за твердженням представника, якщо б попереднього дзвінка дійсно не було, то і зміст заяви був би зовсім іншим. В редакції Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» яка діяла на час здійснення ДТП, письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду не вимагалось, отже зателефонувавши позивачу в день ДТП відповідач виконав вимоги закону і в даному випадку лише слово позивача проти слова відповідача, а не те, не інше довести не можна, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, тому у задоволенні позову має бути відмовлено. Крім того, представник просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 17.02.2014 року, а страхове відшкодування було здійснене трьома сумами від 09.02.201 року, від 17.02.2011 року та від 23.02.2011 року, отже дві суми сплачені поза межами строку позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 17.06.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується копією полісу №вс/8080556 (а.с. 5).

25.05.2010 року на вул. Срібнокільській, 1 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Деу Ланос» під керування відповідача та автомобіля «Крайслер 300», який належить ОСОБА_4 внаслідок якої пошкоджено два автомобілі та заподіяно матеріальні збитки. ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., що підтверджується копією постанови Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2010 року (а.с. 11).

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

25.10.2010 року потерпілий ОСОБА_4 звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 25).

Згідно звіту №782 від 26.07.2010 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Крайслер 300» д.н.з. НОМЕР_4 в результаті його пошкодження в ДТП складає 7020,63 грн. (а.с. 15-18).

З матеріалів справи слідує, що позивач визнав зазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, склав страховий акт №85 від 01.02.2011 року та виплатив потерпілому ОСОБА_4 страхове відшкодування у загальному розмірі 6150,52 грн. трьому платіжними дорученнями: №1155 від 09.02.2011 року; №1462 від 17.02.2011 та №1704 від 23.02.2011 року (а.с. 6-7, 26-28).

З письмовим повідомленням про скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач звернувся до позивача 01.07.2010 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідної заяви (а.с. 10), а в телефонному режимі повідомив позивач про пригоду 12.06.2010 року, що підтверджується змістом страхового акту №85 від 01.02.2011 року (а.с. 6) та визнається сторонами у справі.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

За змістом положень ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

За змістом положень ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, яка діяла на час коли трапилась дорожньо-транспортна пригода, учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані, зокрема, вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст.ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На думку суду, позивач довів ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме те, що відповідач з порушенням строків визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомив про ДТП, що підтверджується письмовою заявою відповідача про звернення до позивача, яка датована 01.07.2010 року та змістом страхового акту, в якому міститься вказівка на здійснення відповідачем звернення до позивача в телефонному режимі 12.06.2010 року, що визнано сторонами у справі.

В свою чергу відповідач будь-якими належними та допустимими доказами не довів суду обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а саме те, що без будь-яких порушень строку звернення до позивача зателефонував йому саме в день ДТП 25.05.2010 року.

За наведених обставин суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, однак приходить до висновку про необхідність їх часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що виплата страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_4 була здійснена трьома платежем 09.02.2011 року на суму 2100,00 грн., 17.02.2011 року на суму 2000,00 грн. та 23.02.2011 року на суму 2050,52 грн. (а.с. 26-28).

Позов надійшов до суду шляхом поштового пересилання та як вбачається з матеріалів справи (а.с. 37, 67) був зданий позивачем до поштового відділення 13.02.2014 року.

Таким чином, часткова виплата страхового відшкодування, яка була здійснена 09.02.2011 року за платіжним дорученням №1155 на суму 2100,00 грн. лежить поза межами строку звернення до суду і у її стягненні з відповідача слід відмовити.

В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат пропорційно до задоволеної частини позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 260, 261, 267, 933, 1167, 1187, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

в и р і ш и в :

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» (м. Київ, вул. М. Раскової, 11, , р/р6565 в АТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528) в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу 4050 (чотири тисячі п'ятдесят) грн. 52 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 160 (сто шістдесят) грн. 78 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя -