Справа № 188/1777/14-ц
Провадження № 2/188/788/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Петропавлівський
районний суд Дніпропетровської
області у складі головуючого - судді
Бурди П.О., при секретарі - Хандрига Л.І.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача 1 ОСОБА_3 та
відповідача 2 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Петропавлівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про примусове зняття
з реєстрації та визнання осіб такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням внаслідок того,
що тривалий час були відсутні,

В С Т А Н О
В И В :

29.10.2014 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 про примусове зняття з
реєстрації та визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням у вигляді будинку по
АДРЕСА_1 внаслідок того, що тривалий час
були відсутні.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач зазначив, що він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3 з 26.02.1993 року.

31.01.2006 року шлюб сторін було
розірвано.

Від цього шлюбу у них народилися
діти - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які станом на
сьогоднішній день вже є повнолітніми.

З 07 січня 2002 року по сьогоднішній
день колишня дружина та спільні з нею
діти не проживають разом з позивачем в
будинку, що належить йому на підставі
свідоцтва про право власності від
18.08.2014 року за № 25717380 та розташований за
адресою: АДРЕСА_1, але зареєстровані за
цією адресою, де зареєстрований та
мешкає позивач зі своєю новою сім'єю.

Позивач вказує, що на день подання
позову в зазначеному житловому будинку
зареєстровано шість осіб, а саме:
позивач ОСОБА_1 - 1970 р.н., як власник
житлового приміщення, ОСОБА_5 - 1971 р.н.,
його друга дружина, ОСОБА_6 - 2007 р.н., його
донька від другого шлюбу, ОСОБА_7 - 1996
р.н., син другої дружини від першого
шлюбу, відповідач 2 ОСОБА_4 - 1995 р.н., та
відповідач 1 ОСОБА_8-1992 р.н..

Відповідачі, стверджує позивач,
мешкають разом зі своєю матір'ю ОСОБА_3
за адресою: АДРЕСА_2, яка до того ж має
будинок, що належить їй на праві
власності.

Позивач зазначає, що дорослі діти -
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відповідно до статті 3
Сімейного кодексу (далі -СК) України не
є членами його родини, бо він не веде
спільне господарство з вказаними
особами та вони не пов'язані спільним
побутом, оскільки мешкають з 2002 року
окремо.

Позивач стверджує, що неодноразово
він пропонував відповідачам
добровільно виписатися та
зареєструватися разом зі своє матір'ю
або за будь - якою іншою адресою,
оскільки вони вже дорослі та
самостійно можуть вибирати місце свого
проживання та місце своєї реєстрації.
Реєстрація відповідачів перешкоджає
позивачу вчиняти будь - які дії
відносно його житлового приміщення.

Позивач вважає, що він як власник
житла має право вимагати усунення
перешкод у користуванні своїм житлом.
Право власності є непорушним, тому, на
його думку, ніхто не може протиправно
позбавити власника цього права чи
обмежити його. Він як власник, має право
вимагати усунення перешкод в
користуванні своєю власністю навіть
тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з
позбавленням ним володіння цією
власністю.

Позивач також вважає, що має право
вимагати примусового зняття з
реєстрації відповідачів, а також
стягнення всіх моральних та
матеріальних збитків, завданих
тривалим небажанням осіб добровільно
знятися з місця реєстрації,
відшкодування вартості комунальних
послуг та відшкодування завданої
позивачу моральної шкоди.

Посилаючись на статтю 41
Конституції України, ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст.ст. 316, 319, 379, 405, 406
Цивільного кодексу (далі -ЦК) України,
ст.ст. 47, 64, 71, 107, 156 Житлового кодексу
(далі-ЖК) України, ст. 3 СК України,
Постанову Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12.04.85 «Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України»,
ст.ст.3, 19, 74 ЦПК України, позивач просить
суд:

- зняти відповідачів примусово з
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням:
будинком під АДРЕСА_1;

- судові витрати по справі
покласти на позивача.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав, пояснив, що відповідачі не
підтримують з ним родинних стосунків,
не надають йому документів для
оформлення пільгового вугілля за
місцем роботи, тому існує потреба в
знятті їх з реєстрації. Позивач з новою
сім'єю тимчасово проживає в будинку
батьків, який є спадковим майном і за
який іде спір з іншим спадкоємцем.

Відповідачі позов не визнали.
Представник відповідача 1 та
відповідач 2 пояснили, що у
відповідачів немає можливості
зареєструватися в іншому місці,
оскільки їх мати живе у будинку матері
свого співмешканця, яка не дає згоди на
реєстрацію в ньому відповідачів, а
іншого житла ні у них, ні у їх матері
немає. Вони також стверджували, що
позивач проживає в іншому будинку,
поряд з тим, в якому сторони
зареєстровані.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
докази, які містяться у матеріалах
справи, вважає, що позов підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Позивач є власником будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно серії САМ №102189,
виданого реєстраційною службою
Петропавлівського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області 18.08.2014 року, індексний номер
25717380, та копією витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності серії
ЕЕА №235443, індексний номер 25717470.

У копії довідки про склад сім'ї №586
від 16.10.2014 року, виданої Петрівською
сільською радою Петропавлівського
району Дніпропетровської області,
відповідачі за адресою: будинок
АДРЕСА_1 зазначені як зареєстровані,
але не проживають.

Відповідно до наданого позивачем Акту
обстеження житлово-побутових умов
сім'ї позивача, складеного 08.12.2014 року
комісією у складі трьох депутатів
Петрівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області відповідачі
за адресою: будинок АДРЕСА_1
зареєстровані, але не проживають з 07
січня 2002 року.

Згідно з копією акту проведення
перевірки факту проживання
відповідача 1 ОСОБА_2, складеного 26.06.2014
року депутатом Миколаївської
сільської ради Петропавлівського
району Дніпропетровської області
ОСОБА_9 в присутності свідків ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 , обидва відповідачі проживають
за адресою АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_12 та
ОСОБА_3, яка є матір'ю відповідача 1
ОСОБА_2, що підтверджується копією
свідоцтва про народження ОСОБА_2
НОМЕР_1, виданого виконкомом
Петрівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області 26.02.1993 року.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого особистого не
майнового чи майнового права або
інтересу.

Суд вважає безпідставним
посилання позивача на норму ст.71 ЖК
України, оскільки ця норма регулює
правовідносини щодо користування
жилими приміщеннями в будинках
державного і громадського житлового
фонду і відноситься до глави 2 ЖК, а в
даному випадку мають застосовуватися
норми глави 6 ЖК України щодо
користування жилими приміщеннями в
будинках приватного житлового фонду і
відповідачі не є наймачами такого
житлового приміщення, тому що позивач,
як власник будинку не укладав з ними
договір найму жилого приміщення у
письмовій формі з наступною
реєстрацією у виконавчому комітеті
місцевої Ради народних депутатів або
в органі управління, що ним
утворюється, як це передбачено ст.158 ЖК
України.

Статттею 319 ЦК України передбачено,
що власник володіє, користується і
розпоряджається належним йому майном
(в даному випадку будинком) на свій
розсуд. Так, власник будинку може
надати право користування цим житлом
як членам своєї родини, так і будь -яким
іншим особам.

Відповідно до ст.150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого

проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Частиною 4 ст.156 ЖК України
передбачено, що до членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 цього Кодексу. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.

Згідно з ч.2 ст.64 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Між власником житла та членами його
сім'ї виникають відносини з

користування чужим майном (сервітут),
врегульовані ст. 405 ЦК України. Член
сім'ї власника втрачає право на
користування житлом у випадку
відсутності без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю або законом.

Члени сім "і власника житлового
приміщення мають право на проживання з
власником та користування житловим
приміщенням на підставі сервітуту.

Сервітут - це договір на обмежене
користування, а обмеження щодо
користування житлом встановлюються
законом.

Законодавство пов'язує такий
сервітут з спільним веденням
господарства членами однієї сім'ї та
умовою, що його ведення неможливе без
спільного проживання членів сім'ї .

Посилання позивача на приписи ч.2
ст.З СК України, згідно з якою сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки, є
недоречним з огляду на норму ч.4 ст.156 ЖК
України.

На підставі п.4 ч.І ст.406 ЦК України
сервітут припиняється у разі
припинення обставин, які були
підставою для встановлення сервітуту.
Отже, при припиненні сімейних відносин
та ведення спільного господарства
припиняється дія сервітуту, член сім'ї,
відсутній понад один рік без поважних
причин, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК
України втрачає право на користування
житлом.

З урахуванням сукупності
досліджених доказів, суд приходить до
висновку, що відповідачі втратили
право користування житловим
приміщенням, оскільки фактично в ньому
не проживають понад рік з 2002 року.

Передчасною і такою, у якій слід
відмовити, є позовна вимога про
зобов'язання зняти з реєстрації
відповідачів, оскільки ця вимога
пред'явлена не до особи, яка має
відповідні повноваження, тобто до
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Дніпропетровській області, а до
відповідачів, і, враховуючи, що ця
вимога має бути заявлена до суб'єкта
владних повноважень, повинна
розглядатися в адміністративному
судочинстві і відповідно до норм
ст.ст.15, 16 ЦПК України не може бути
поєднана в одному провадженні з
вимогами про захист цивільних прав,
крім того вона може бути заявлена
тільки у разі протиправних дій або
бездіяльності після звернення до
суб'єкта владних повноважень згідно з
приписами ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», зокрема
на підставі судового рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

На підставі викладеного та ст.ст.
16, 316, 319, 405, 406 ЦК України, ст.ст.64, 150,156 ЖК
України, ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», керуючись
ст.ст. 10,11,57-60, 88, 212-215,218,294 ЦПК України

У Х В А Л
И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4
про примусове зняття з реєстрації та
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
внаслідок того, що тривалий час були
відсутні, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням за аресою:
АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Петропавлівський районний суд
Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П. О. Бурда