Справа № 377/735/13-ц Головуючий у І
інстанції Малишенко Т.О.Провадження №
22-ц/780/840/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2014 року колегія судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній
Д.О.,

при секретарі: Дмитренко Ю.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Славутицького міського суду
Київської області від 12 листопада 2013
року за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором ,-

встановила:

у березні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, який
обгрунтовував тим, що 11.09.2007 відповідач
ОСОБА_1, отримала кредит у розмірі 1 594,00
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 5,04% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 11.09.2008.

Згідно умов договору погашення
заборгованості повинно здійснюватися
щомісяця, в період сплати, відповідач
повинен надавати Банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно умов договору.

Оскільки відповідач покладені на нього
зобов»язання належним чином не
виконав, то станом на 15.03.2013 року
відповідач має заборгованість за
кредитним договором у сумі - 22219,42
гривень, яка складається із
заборгованість за кредитом у сумі 1 594,00
гривні; по процентам за користування
кредитом у сумі 5 789,20 грн.;
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом у сумі 526,02 грн.;
пені за несвоєчасність виконання
зобов»язань за договором - 12 775,94 грн., а
також штрафи відповідно до пункту 1.5.20
Умов та правил надання банківських
послуг у сумі 500,00 грн.( штраф (фіксована
частина) і 1 034,26 грн. (штраф (процентна
складова).

Тому, позивачі просили стягнути з
відповідача на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 22 219,42
гривень, а також понесені судові
витрати у сумі 229,40 гривень.

Рішенням Славутицького міського суду
Київської області від 12 листопада 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним позовом ПАТ
КБ «ПриватБанк» подав апеляційну
скаргу в якій посилаючись на неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
просив рішення скасувати, та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 547 ЦК України,
правочин щодо забезпечення виконання
зобов»язання вчиняється у письмовій
формі.

Судом встановлено, що позичальник
ОСОБА_1 взяла у ЗАТ КБ «ПриватБанк»
споживчий кредит у сумі 1 594,00 гривні на
строк 12 місяців строк з 11.07.2007 року по
11.07.2008 року включно на наступні цілі -
придбання товару, а також зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 0,42% на місяць на суму залишку
заборгованості за Кредитом, щомісячної
вигороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 47,82грн., та єдино
разової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі
0,0грн.

В обмін на зобов»язання Позичальника з
повернення кредиту, сплати відсотків,
винагороди, комісії в зазначені в Заяві
та Умовах надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»
(Стандарт) строки.

Погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку, щомісяця в період
сплати, за який приймається період з «
15» по « 20» число кожного місяця
позичальник повинен надавати Банку
грошові кошти у сумі 184,36 грн., для
погашення заборгованості за Кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
Умовами.

Позичальник зобов»язується повернути
суму кредиту, відсотків, винагороди
відповідно до Заяви та Умов. Товар
та/або інше майно позичальника є
предметом застави та відповідно до
п.2.3.2.4.2.5. Умов забезпеченням
зобов»язань. Максимальний розмір
вимоги яка забезпечується предметом
застави складає 2 212,32грн. предмет
застави знаходиться за адресою
АДРЕСА_1.

При порушенні Позичальником
зобов,язань із погашення Кредиту,
Позичальник сплачує Банку відсотки
згідно п.4.2 Умов в розмірі 11,0% в місяць,
розрахованих від суми облікової ставки
Національного Банку України.

Позивачами надано суду ксерокопію в
якій вказано, що це ксерокопія «УСЛОВИЙ
и ПРАВИЛ предоставления Банковских
услуг) при цьому як зазначено в цих
Умовах ПАТ КБ «ПриватБанк» який діє на
підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009
році публічно надає невизначеному
кругу осіб отримання банківських
послуг це і є (Умови і Правила). При
цьому позивачі посилаються на ці Умови
як на невід»ємну частину Договору
займу №CNXRFB03540308 від 11.09.2007 року, у п.1.7.31.
даних Умов зазначено, що строк позовної
давності повернення кредиту сплати
процентів за користування кредитом,
неустойки, пені, штрафів складає 50
років.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов»язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов»язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за
договором про надання споживчого
кредиту встановлені Законом України
«Про захист прав споживачів» від 12.05.1991
року. При цьому даний Закон регулює
відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками,
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, встановлює права
споживачів, а також визначає механізм
їх захисту та основи реалізації
державної політики у сфері захисту
прав споживачів. Захист прав
споживачів фінансових послуг є метою
державного регулювання ринків
фінансових послуг відповідно до пункту
2 статті 19 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
від 12.07.2001 року.

Згідно з положеннями пунктів 22,23 статті
1 Закону України «Про захист прав
споживачів» від 12.05.1991 року, споживачем
вважається фізична особа, яка
придбаває, замовляє, використовує або
має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов,язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов,язків найманого
працівника. Споживчий кредит - це кошти,
що надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції. За
частиною 1 статті Закону України «Про
захист прав споживачів» між
кредитодавцем та споживачем
укладається договір про надання
споживчого кредиту, відповідно до
якого кредитодавець надає кошти
(споживчий кредит) або бере
зобов,язання надати їх споживачеві для
придбання продукції, а споживач
зобов,язується повернути їх разом з
нарахованими відсотками.

Відповідно до роз»яснень рішення
Конституційного Суду України від 10.11.2011
року у справі ОСОБА_2, щодо офіційного
тлумачення положень пунктів 22,23, статті
1, статті 11 Закону України «Про захист
Прав споживачів» справа №1-26/2001,
Конституційний Суд України дійшов
висновку, що дія вказаного закону
поширюється на правовідносини між
кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як під
час укладання, так і виконання такого
договору.

Крім того, відповідно до п.31 Постанови
№5 Пленуму Вищого Спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин,
враховуючи положення пункту 7 частини 30
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
кредиту, строк давності якого минув. У
зв,язку із цим позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.
Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно, тощо),
положення пункту 7 частини 30 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку.

Суд першої інстанції правильно не
прийняв до уваги посилання позивачів
на «УСЛОВИЯ и ПРАВИЛА предоставления
Банковских услуг» при цьому як
зазначено в цих Умовах Публічне
Акціонерне Товариство Комерційний
Банк «ПриватБанк» який діє на підставі
Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 році як на
строк позовної давності в 50 років,
оскільки з заяви позичальника
вбачається, що відповідач уклав
Договір кредитування з ЗАТ КБ
«ПриватБанк» 11.09.2007 року, в заяві
позичальника дійсно вказано що
невід»ємною частиною даного Договору
кредитування («Розстрочка» (Стандарт) є
Умови, при цьому навіть є посилання на
п.4.2 Умов. В наданих «УСЛОВИЯХ…» від
29.07.2009 року відсутній даний пункт, крім
того з нової редакції Статуту
вбачається, що ЗАТ КБ «ПриватБанк»
створено відповідно до Установчого
договору від 06.07.2000 року шляхом зміни
організаційно правової форми
комерційного банку «ПриватБанк» який
був створений у 1992 році у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю.

ЗАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником
прав та обов»язків комерційного банку
«ПриватБанк» створено у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю. За рішенням
загальних зборів акціонерів від 30
квітня 2009 року тип Банку з ЗАТ змінено
на ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч.3,4 ст.2 ЦПК України
провадження в цивільних справах
здійснюється відповідно до законів,
чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов»язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
позивачі до заяви позичальника №
CNXRFB03540308 від 11.09.2007року («Розстрочка»)
(Стандарт) надали не ті Умови з якими
знайомився і погоджувався відповідач.

Якщо кредитодавець у позасудовому
порядку або до судового провадження
звертається з вимогою про повернення
споживчого кредиту або іншого
боргового зобов»язання споживача,
кредитодавець не може у будь-який
спосіб вимагати будь-якої плати або
винагороди від споживача за таке
звернення. При цьому кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, термін давності
якого минув.

Статтею 256 ЦК України визначено що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України встановлюється
загальна позовна давність тривалістю у
три роки. Проте відповідно до статті 258
ЦК України для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність, скорочена
або більш порівняно із загальною
позовною давністю, наприклад один рік.
За таких обставин суд дійшов висновку,
що заявлені позовні вимоги
безпідставні і не підлягають
задоволенню.

Тому, дані позовні вимоги не підлягають
задоволенню у зв»язку з пропуском
строку позовної давності, оскільки 50
років позовної давності на які позивач
посилається зазначені в «УСЛОВИЯХ и
ПРАВИЛАХ предоставления Банковских
услуг» які приймалися на підставі
Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 роціПАТ КБ
«ПриватБанк».

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі про незаконність та
необгрунтованість рішення, неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
при його ухваленні, на переконання
колегії суддів апеляційної інстанції,
не знайшли свого підтвердження і
повністю спростовуються дослідженими
належними та допустимими доказами по
справі.

Колегія суддів, з огляду на
зазначене, вважає, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дав належну оцінку
зібраним доказам, вірно послався на
закон, що регулює спірні
правовідносини, дійшов правильного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,310,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити, рішення
Славутицького міського суду Київської
області від 12 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді