Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Батченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з відповідача боргу за договорами позики у розмірі 4 038 600 грн. та судових витрат в сумі 3 654 грн.

Вимоги мотивує тим, що він надав ОСОБА_2 грошові кошти у вказаному розмірі, які відповідач отримав для здійснення підприємницької діяльності, а саме для закупівлі металобрухту.

Зазначені обставини підтверджуються складеними відповідачем власноруч та ним особисто підписаними розписками: від 17.08.2012 року про позику у сумі 280 000 грн., від 10.07.2013 року про позику у сумі 799 300 грн., від 16.07.2013 р. про позику у сумі 200 000 грн., від 17.07.2013 року про позику у сумі 799 300 грн. та від 22.04.2014 року про позику у сумі 1 960 000 грн.

За усною між ними домовленістю відповідач зобов»язувався повернути всі суми позик після закінчення операцій реалізації закупленого ним металобрухту, але не пізніше 30 вересня 2014 року, свідком чого являється ОСОБА_3 у присутності якого передавалися грошові кошти.

З вимогою повернути отримані гроші за розписками він звертався до ОСОБА_2 30 вересня 2014 року, проте в цьому йому було відмовлено.

Також на адресу відповідача ним неодноразово надсилалися вимоги про повернення грошових коштів у розмірі 4 038 600 грн., на які відповіді не отримував, тому вважається, що ОСОБА_2 порушив зобов»язання по поверненню боргу у встановлений строк.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснив, що з відповідачем разом працювали, він довіряв ОСОБА_2, гроші відповідачу позичив на прохання останнього за усною домовленістю, оскільки у ОСОБА_2 не вистачало обігових коштів для бізнесу, розписки відповідач писав після отримання грошей, які він позичав у гривнях.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, при цьому посилався на те, що вимоги є незаконними і необґрунтованими, позивачем не доведено отримання зазначених у розписках коштів у борг, у яких також відсутні зобов»язання відповідача про повернення грошей, не вказана їх грошова валюта та строк повернення коштів, тому розписки є безгрошовими, так як ними не підтверджується у будь-який спосіб факт укладення між сторонами договорів позики.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів справи відповідач надав позивачу п»ять розписок зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_2 17.08.2012 року «получил от ОСОБА_5 деньги в сумме 280 000 (Двести восемьдесят тыс.)» (а.с. 9), 10.07.2013 року «получил от ОСОБА_5 на закупку м/л средства в сумме 799 300» (а.с. 10), 16.07.2013 року «взял у ОСОБА_5 на закупку м/л сумму 200 000 грн.» (а.с. 11), 17.07.2013 року «получил у ОСОБА_5 сумму в 799 300 на закупку м/лома» (а.с. 12) та 22.04.2014 року «получил от ОСОБА_5 деньги в размере 1 960 000 для закупки металолома» (а.с. 13).

Представник відповідача заперечує проти наявності у відповідача перед позивачем боргових зобов»язань за договорами позики, стверджує про безгрошовість розписок, пояснив, що між сторонами існували ділові стосунки, вони займалися бізнесом, існує багато розписок подібних тим, які є у справі, надані суду розписки видавалися власноручно ОСОБА_2, однак відповідач за розписками гроші у позику не отримував.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визначені такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За вимогами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача борг за наданими останнім розписками на загальну суму 4 038 600 грн.

Статтею 14 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень частини першої статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В обґрунтування вимог позивач посилається як на підставу виникнення цивільно-правових відносин між сторонами на факт отримання відповідачем спірних коштів за вищевказаними розписками.

Цивільні зобов»язання мають виконуватися у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, як визначено ст. 11 ЦПК України.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Доказів про направлення позивачем та отримання відповідачем вимоги про повернення коштів ОСОБА_1 суду не надано.

Крім того, як убачається із тексту вищевказаних розписок, окрім на суму 200 000 грн., у них не зазначено у якій валюті передавалися кошти. Також зі змісту всіх розписок не вбачається, що відповідач отримав зазначені у них кошти у борг та зобов»язувався повернути гроші, при цьому вказується лише на те, що кошти були отримані для закупівлі металолому. Представником відповідача не визнається та заперечується факт отримання ОСОБА_2 коштів за наданими ним розписками у позику і наявність щодо цього між сторонами боргових зобов»язань.

За вищевикладених обставин, беручи до уваги зміст наданих суду розписок відсутні правові підстави вважати, що між сторонами спору виникли цивільно-правові відносини, які випливають з договору позики. У зв»язку з цим позов задоволенню не підлягає, так як не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 509, 627, 628, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-64, 74, 79, 80, 81, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя