Справа № 2/243/67/2014
О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області в складі:
головуючої - судді Ільяшевич О.В.,
при секретарі Ляшко О.О.,
за участю представника позивача,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Слов'янську справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Гульден СТВ» до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права
01 листопада 2013 року ТОВ «Гульден СТВ»
звернулося до суду з позовною заявою, в
якій вказувало, що позивач є власником
нежитлового приміщення(бази
відпочинку),розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 1938,3 кв.м,
згідно із свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно серія САВ
№ 991821 від 01 серпня 2008 року. У вересні 2013
року позивачеві стало відомо, що в
провадженні Приморського районного
суду м. Маріуполя знаходиться цивільна
справа № 266/2177/13-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 та до ТОВ «Гульден СТВ», третя
особа Святогірська міська рада про
поділ спільного майна подружжя та
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 01 серпня 2008 року. В обґрунтування
позову ОСОБА_1 посилається на те, що
ОСОБА_3 передав до статутного фонду ТОВ
«Гульден СТВ» ? частку нежитлового
відпочинку),розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, яке на час його передачі
належало до спільного майна подружжя,
без її згоди, а тому вважає, що ТОВ
«Гульден СТВ» незаконно набуло право
власності на ? частку нежитлового
приміщення, і просить визнати частково
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 01
серпня 2008 року та розділити майно
подружжя, виділивши в натурі їй
нежитлове приміщення(бази
відпочинку),розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, та визнати за нею право
власності на вказане майно. Відповідач
ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 визнав. Позивач
вважає, що відповідачі не визнають
право власності на ? частку нежитлового
приміщення, що є підставою для
звернення до суду із даним позовом. В
обгрунтування правомірності набуття
права власності позивач зазначив, що 28
липня 2006 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
придбали нежитлове приміщення,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, по ?
частці кожен. 14 квітня 2008 року ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 заснували ТОВ
«Гульден СТВ» та передали до
статутного фонду підприємства
нежитлове приміщення, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, по ? частці кожен.
Після проведення реконструкції,
присвоєння номеру будівлі, за
вказаними особами за рішенням суду від
13 червня 2008 року було визнано право
власності на дане нежитлове приміщення
на ? частку за кожним. Співвласники
провели державну реєстрацію
приміщення. Після чого зборами
засновників було внесено зміни до
статуту щодо реєстраційних документів
на майно статутного фонду. На підставі
заяви підприємства 31 серпня 2008 року
виконавчий комітет Святогірської
міської ради прийняв рішення № 115, яким
вирішив оформити право приватної
власності позивачеві. 01 серпня 2008 року
Святогірська міська рада видала
свідоцтво про право власності
нежитлове приміщення(бази
відпочинку),розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 ТОВ «Гульден СТВ». Позивач
зареєстрував право власності на цілу
частку наведеного нежитлового
приміщення у встановленому законом
порядку. В обгрунтування правових
підстав позову, позивач зазначає, що у
відповідності до норм ЗУ «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», правочин про
заснування юридичної особи та
формування її статутного капіталу
оформлюється протоколом, а не
договором, і не потребує нотаріального
посвідчення, та не вимагається
нотаріально посвідченої згоди
співвласника майна на передачу майна
до статутного капіталу товариства. За
нормами ЗУ «Про господарські
товариства», а також п.9.3 Статуту ТОВ
«Гульден СТВ» товариство є власником
майна, переданого йому учасниками у
власність як вклад до статутного
капіталу. За змістом норм діючого
законодавства та у відповідності до
судової практики, ОСОБА_3 на підставу
виконання обов'язку сформувати
статутний капітал, передав товариству
свою частку майна, натомість отримав
корпоративні права. За змістом норм СК
України, якщо вклад статутного фонду
господарського товариства зроблений
за рахунок спільного майна подружжя, в
інтересах сім'ї, той з подружжя, хто не є
учасником товариства, має право на
поділ одержаних доходів, в іншому
випадку, один із подружжя має право на
компенсацію вартості його частки. Отже
? частка, майна, яку передав ОСОБА_3 до
статутного капіталу не є об'єктом
спільної сумісної власності. Позивач
зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вже
декілька років з метою збільшення
частко у статутному капіталі
підприємства подають різноманітні
позови до судів. В даному випадку
позивач зазначає, що ОСОБА_1, подавши
позов до ОСОБА_3 та ТОВ «Гульден СТВ»про
поділ спільного майна подружжя та
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності, а ОСОБА_3, визнавши
вказаний позов, не визнають та
оспорюють право власності позивача, а
тому вважає, що його право власності
порушено та у відповідності до ст. 392 ЦК
України підлягає захисту шляхом
визнання за ним права власності на ?
частку нежитлового приміщення(бази
відпочинку),розташованого за адресою:
В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_7 позов підтримав з
підстав наведених в позовній заяві.
Просив його задовольнити. Також
зазначив, що ВССУ зазначає, що з
урахуванням положень ч.1 ст. 15, ст. 392 ЦК
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється,
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.. За
змістом наведених норм права потреба в
такому способі захисту права власності
виникає тоді, коли наявність
суб'єктивного права власника не
підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється, а не в
тому разі, коли цими особами не
виконується відповідне рішення суду,
ухвалене раніше. Також зазначив, що
забезпечуючи безпідставний позов
ОСОБА_1, суд наклав арешт на нерухоме
майно позивача, тим самим порушуючи
його права як власника вільно володіти
та розпоряджатись своїм майном. Вважає,
що незаконні намагання ОСОБА_1 у справі
про поділ майна подружжя визнати право
власності на нерухоме майно, що на
законних підставах належить
позивачеві, грубо порушують права
позивача і надають позивачу право
звернутись до суду з даним позовом за
захистом свого права на підставі ст. 16,
321, 392 ЦК України.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, причини неявки суду не
повідомив, хоч був належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду, клопотання про розгляд
справи у його відсутності не подавав.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явилась, причини неявки суду не
повідомила, хоч була належним чином
повідомлена про час та місце судового
розгляду, клопотання про розгляд
справи у її відсутності не подала,
подала до суду заперечення з яких
вбачається, що позивач дійсно
звернулась до Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області з
позовом до ОСОБА_3 та ТОВ «Гульден СТВ»
про поділ спільного майна та визнання
права власності, визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, оскільки
вважає, що її право власності на ?
частку нежитлового приміщення(бази
відпочинку),розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, порушено. І вданий час судом
розглядається її позов. Однак в даний
час ТОВ «Гульден СТВ» є власником
даного нежитлового приміщення на
підставі свідоцтва про право
власності, на момент звернення до суду
із позовом до неї, та на час розгляду
справи, право ТОВ «Гульден СТВ» не
скасоване та в іншій спосіб не
позбавлено права власності. Вважає, що
її звернення до суду є способом захисту
її права, яке на її думку порушено, і не
може вважатися протиправним
позбавленням та обмеженням права
власності ТОВ «Гульден СТВ», оскільки
само по собі звернення її до суду не
позбавляє ТОВ «Гульден СТВ»
реалізувати свої правомочності
власника у зв'язку з наявністю щодо
цього права сумнівів. Вважає, що її
звернення до суду не може вважатися
порушенням права власності ТОВ
«Гульден СТВ», яке призвело до
неможливості належним чином
реалізувати свої правомочності щодо
нерухомого майна. Вважає, що діюче
законодавство не передбачає повторне
визнання права власності на нерухоме
майно у випадку коли право власності
набуто на підставі рішень компетентних
органів. Також зазначає, що суд не
повинен заміняти собою, органи, які
зобов'язані оформити право власності. З
наведених підстав, просить у позові
Враховуючи вищевикладені обставини,
оскільки представник позивача не
заперечував проти винесення заочного
рішення, суд ухвалив провести заочний
розгляд справи, вирішивши її на
підставі наявних у справі доказів.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_4ОСОБА_10 в судовому
засіданні показали, що дійсно ОСОБА_6,
ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_3 придбали
нежитлове приміщення кінотеатру,
розташоване по АДРЕСА_1, кожен ? частку.
Після реконструкції вказаної будівлі,
було створено ТОВ «Гульден СТВ», до
складу учасників якого увійшли ОСОБА_6,
ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_3. Ствердили, що
при створені уставного фонду
підприємства, кожен із засновників
вніс до уставного фонду належну на
праві власності ? частку нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1. При передачі
майна, яка відбулася при нотаріусі,
були присутні не лише засновники
підприємства, а також подружжя кожного
із засновників. Всі присутні
погодилися із передачею до статутного
фонду належної їм ? частки нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1, будь-яких
заперечень ніхто не висловлював. Був
складений акт прийму-передачі майна.
Без будь-яких перешкод було оформлено
право власності на будівлю, яке
зареєстроване у встановленому законом
порядку. Потім почався кризис, споруда
деякий час стояла законсервована.
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не бажали вкладати
кошти у неї. А коли інші засновники
добудували приміщення, воно почало
працювати, його вартість значно
збільшилась, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 забажали
отримати ? частку даного нежитлового
приміщення. Почались конфлікти, судові
тяжби.

Суд, розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення справи по суті,
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню із
наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що 28
липня 2006 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
придбали нежитлове приміщення,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, по ?
частці кожен. Наведена обставина
стверджується договором
купівлі-продажу від 28 липня 2006 року та
витягом з реєстру правочинів, які були
оглянуті судом при дослідженні
оригіналу інвентарної справи КП БТІ на
нежитлове приміщення (базу відпочинку),
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-9).
14 квітня 2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_3 заснували ТОВ «Гульден СТВ» та
передали до статутного фонду
підприємства нежитлове приміщення,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, по ?
частці кожен. Вказана обставина
стверджується протоколом №1 загальних
зборів засновників ТОВ «Гульден СТВ»
та актом прийому - передачі від 14 квітня
2008 року, справжність підписів
посвідчена приватним нотаріусом
Маріупольського міського
нотаріального округу Донецької
області та зареєстровано в реєстрі за
№№ 1426,1427, 1428, 1429(а.с.12-14). У відповідності
до Статуту ТОВ «Гульден СТВ», кожен
учасник вніс до статутного фонду
товариства ? частку нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1(а.с.15-17). Після проведення
реконструкції, присвоєння номеру
будівлі, за вказаними особами за
рішенням суду від 13 червня 2008 року було
визнано право власності на дане
нежитлове приміщення на ? частку за
кожним(а.с.19). Співвласники провели
державну реєстрацію приміщення. Після
чого зборами засновників від 18 квітня
2008 року було вирішено питання
визначення статусу нежитлового
приміщення як власності ТОВ «Гульден
СТВ», вирішено провести реєстрацію
майна підприємства, внесено зміни до
статуту щодо реєстраційних документів
на майно статутного фонду(а.с.18-23). На
підставі заяви підприємства 31 серпня
2008 року виконавчий комітет
Святогірської міської ради прийняв
рішення № 115, яким вирішив оформити
право приватної власності позивачеві.
01 серпня 2008 року Святогірська міська
рада видала свідоцтво про право
власності нежитлове приміщення(бази
відпочинку),розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 ТОВ «Гульден СТВ». Позивач
зареєстрував право власності на цілу
частку наведеного нежитлового
приміщення у встановленому законом
порядку. Наведені обставини
стверджуються матеріалами інвентарної
справи КП БТІ, оглянутими у судовому
засіданні, свідоцтвом про право
власності(а.с.11), інформацією з КП БТІ та
витягом з реєстраційної служби.

У відповідності до ч.5 ст. 8 ЗУ «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», редакція
якої діяла нас утворення ТОВ «Гульден
СТВ», установчі документи юридичної
особи, а також зміни до них,
викладаються письмово, прошиваються,
пронумеровуються та підписуються
засновниками (учасниками) або
уповноваженими особами, якщо законом
не встановлено інший порядок їх
затвердження. Підписи засновників
(учасників) або уповноважених осіб на
установчих документах повинні бути
нотаріально посвідчені. У випадках, які
передбачені законом, установчі
документи повинні бути погоджені з
відповідними органами державної
влади.Абзац перший частини п'ятої
статті 8 із змінами, внесеними згідно із
Законом N 3575-IV( 3575-15 ) від 16.03.2006. У
відповідності до ч.4 ст. 24 ЗУ «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», редакція
якої діяла нас утворення ТОВ «Гульден
СТВ», у разі державної реєстрації
юридичної особи, для якої законом
встановлено вимоги щодо формування
статутного фонду (статутного або
складеного капіталу), крім
документів, які

передбачені . частиною першою цієї
статті, додатково подається документ,
що підтверджує внесення засновником
(засновниками) вкладу (вкладів) до
статутного фонду (статутного або
складеного капіталу) юридичної особи в
розмірі, який встановлено законом.

За нормами ст. 12, 13 ЗУ «Про господарські
товариства», ст. 115 ЦК України, а також
п.9.3 Статуту ТОВ «Гульден СТВ»
товариство є власником майна,
переданого йому учасниками у власність
як вклад до статутного капіталу.

У відповідності до ст. 182 ЦК України,
право власності та інші речові права
на нерухомі речі,

обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Частина перша
статті 182 із змінами, внесеними згідно
із Законом N 1878-VI ( 1878-17 ) від 11.02.2010 , право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають

державній реєстрації.

З'ясувавши всі фактичні обставини, та
оцінивши докази, які підтверджують
наведені обставини, виходячи з аналізу
норм чинного законодавства, суд
приходить до висновку, що позивач
правомірно набув право власності на
нежитлове приміщення(бази
відпочинку),розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 та у відповідності до норм
чинного законодавства провів державну
реєстрацію цілої частки нерухомого
майна(а.с.).

Як встановлено у судовому засіданні в
провадженні Приморського районного
суду м. Маріуполя знаходиться цивільна
справа № 266/2177/13-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 та до ТОВ «Гульден СТВ», третя
особа Святогірська міська рада про
поділ спільного майна подружжя та
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 01 серпня 2008 року. В обґрунтування
позову ОСОБА_1 посилається на те, що
ОСОБА_3 передав до статутного фонду ТОВ
«Гульден СТВ» ? частку нежитлового
приміщення(бази
відпочинку),розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, яке на час його передачі
належало до спільного майна подружжя,
без її згоди, а тому вважає, що ТОВ
«Гульден СТВ» незаконно набуло право
власності на ? частку нежитлового
приміщення, і просить визнати частково
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 01
серпня 2008 року та розділити майно
подружжя, виділивши в натурі їй
нежитлове приміщення(бази
відпочинку),розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, та визнати за нею право
власності на вказане майно. Відповідач
ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 визнав. Наведені
обставини стверджуються наданими
копіями ухвали про відкриття
провадження та позовними заявами(а.с.).

За змістом ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим

Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

У відповідності до п.п. 10,11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
1 листопада 1996 року " Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя" "Конституційні положення
про законність судочинства та рівність
усіх учасників процесу перед законом і
судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують
суд забезпечити всім їм рівні
можливості щодо надання та дослідження
доказів, заявлення клопотань та
здійснення інших процесуальних прав.
При вирішенні цивільних справ суд має
виходити з поданих сторонами доказів.
Гарантоване право кожного подати
будь-який позов до суду, що стосується
його цивільних прав і обов'язків,
передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод.

Також, у відповідності до положень
статей 55, 124 Конституції України та
статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом звернутися із захистом своїх
порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 11,15 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства. Кожна особа
має право на судовий захист.

У відповідності до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання

власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Виходячи з аналізу наведених норм
чинного законодавства, право власності
розглядають як в об'єктивному, так і
суб'єктивному аспектах. В об'єктивному
аспекті право власності - це сукупність
правових норм, що регулюють суспільні
відносини по володінню, користуванню і
розпорядженню майном. У суб'єктивному
аспекті право власності являє собою
сукупність повноважень власника по
володінню, користуванню і
розпорядженню майном. Володіння -
фактична наявність речі в господарстві
власника і його можливість впливати на
неї безпосередньо. Користування - це
право вилучати з речей їх корисні
властивості. Розпорядження - це право
визначати юридичну або фактичну долю
майна. Сукупність зазначених
повноважень в особи дають підстави
вважати її власником відповідного
майна.

За змістом ст. 392 ЦК України, Власник
майна може пред'явити позов про
визнання його

права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Отже, за умови, якщо особа, яка вважає
себе власником майна, не може належним
чином реалізувати свої правомочності у
зв'язку з наявністю щодо цього права
сумнівів або претензій з боку третіх
осіб, то відповідно до статті 392 ЦК
України права такої особи підлягають
захисту шляхом пред'явлення позову про
визнання права власності на належне
цій особі майно. Наведена правова
позиція висловлена у Постанові
Верховного Суду у справі № 6-107цс12 від 07
листопада 2012 року,

З огляду на викладене, суд
відхиляє, як неприйнятні, доводи
позивача в тій їх частині, що наявність
на розгляді іншого суду позову щодо
претензій на ? частку нерухомого майна,
право власності на яке зареєстроване
за позивачем у встановленому законом
порядку, є підставою захисту
порушеного права позивача в сенсі ст. 392
ЦК України. В обгрунтування
наведеного, суд зазначає, що позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ТОВ «Гульден СТВ»
про розділ спільного майна подружжя,
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності на нежитлове
приміщення(бази відпочинку),
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та
визнання права власності на ? частку
даного нежитлового приміщення
являється способом захисту права, яке,
на думку ОСОБА_1 є порушеним, однак таке
її звернення до суду не тягне за собою
неможливість ТОВ «Гульден СТВ»
реалізувати свої правомочності
власника нежитлового приміщення(бази
відпочинку), розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 як в цілому так і відносно його
часток, оскільки за позивачем у
встановленому законом порядку
зареєстроване право власності на цілу
частку спірного нерухомого майна, у
зв'язку з чим визнання права власності
на ? частку вказаного майна не
потребується. Суд зазначає, що ТОВ
«Гульден СТВ», як відповідач по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ТОВ
«Гульден СТВ» має всі правомочності
щодо доведення своєї позиції відносно
позову ОСОБА_1 та захисту свого права у
вказаному судовому процесі. Доводи
позивача в тій їх частині, що судом у
межах цивільної справи за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та до ТОВ« Гульден
СТВ» в порядку забезпечення позову на
вказане майно був накладений арешт, що
свідчить про неможливість вільного
розпорядження належним позивачеві
майном, також не заслуховують на увагу,
оскільки забезпечення позову є
тимчасовим заходом і питання про
скасування заходів забезпечення
позову не є предметом окремого спору, а
вирішується у цивільній справі, де такі
заходи були вжиті, при цьому позивач,
як сторона по такій справі не
позбавлений права оскаржити ухвалу про
забезпечення позову, або звернутись до
суду у даній справі із скасуванням
вжитих заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку що право власності позивача
на 1/4 частку нежитлове приміщення(бази
відпочинку), розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 не є порушеним та не підлягає
судовому захисту в даному судовому
засіданні.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 3, 10, 11, 61, 88, 209, 215-218, 224-228 ЦПК
України, ст. ст. 16, 182, 317, 318, 321, 319, 392 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові товариства з обмеженою
відповідальністю "Гульден СТВ" до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права
власності відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

На рішення суду позивачем може
бути подана апеляційна скарга до
Донецького апеляційного суду через
Слов'янський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, та в такий же строк
відповідачем, з дня залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у
єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду
виготовлений 17 січня 2014 року.

Головуюча-суддя:

О.В.Ільяшевич