Справа № 2-56/11
Провадження № 2/1227/9658/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

при секретарі Колядінцевій П.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до КП «ОСОБА_3 бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_1, ОСОБА_4, Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, зобовязання КП «СБТІ» видати витяг з Реєстру прав без додаткових оплат, визнання дійсним свідоцтва про право власності та визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності, треті особи - ОСОБА_5, Відділ приватизації та обміну житла Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_3 міської ради -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до КП «ОСОБА_3 бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_1, ОСОБА_4, Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, зобовязання КП «СБТІ» видати витяг з Реєстру прав без додаткових оплат, визнання дійсним свідоцтва про право власності та визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 03 березня 2007 року померла його мати ОСОБА_6, яка проживала разом з його братом ОСОБА_7 у приватизованій ними 3-х кімнатній квартирі АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частку зазначеної квартири. Її спадкоємцем першої черги за законом є він і його брат ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 06.07.2007 р. позивач звернувся до Другої ОСОБА_3 Державної нотаріальної контори і дізнався про існування заповіту на імя ОСОБА_4. З датою складання та змістом заповіту державний нотаріус ОСОБА_8 його не ознайомила. Цей заповіт вважає недійсним. На час складання заповіту його матері було понад 75 років і в останні роки у неї тимчасово проявлявся віковий склероз та запаморочення, траплялись випадки не сприймання дійсних подій. В такому стані її і примусили скласти цей заповіт. Про це свідчить відсутність у витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі місця народження матері, яке вона добре знала і завжди памятала, бо там і до сьогоднішнього дня живуть її рідна сестра та племінники, до яких вони з нею їздили у серпні 2005 р. Не могла вона не памятати і місця знаходження ідентифікаційного коду, бо бережно ставилась до документів і знала де вони знаходяться. Згідно з ч. 3, ч. 6 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам непрацездатних дітей (до яких він відноситься, як інвалід II групи та пенсіонер). Підставою для недійсності правочину (заповіту), згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу є недодержання вимог ч.ч. 3, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 231 ЦК України правочин був вчинений проти волі внаслідок застосування до неї фізичного та психологічного тиску з боку брата ОСОБА_7, який протягом останніх десяти років ніде не працював, вживав спиртні напої, бив матір, забирав пенсію, а його колишня дружина ОСОБА_1 погрожувала позбавленням його волі через несплату аліментів. З 04.05.2001 р. по 16.06.2001 р. мати знаходилась на лікуванні у травматологічному відділенні з закритим переломом верхньої треті правого стегна зі зміщенням. Брат у цей час був позбавлений волі, а колишня дружина з дітьми не допомагали ні фізично, ні матеріально. До кінця липня цього року вона була у гіпсі і проживала у нього, лише в кінці серпня коли навчилася трохи ходити, не дивлячись на його уговори, пішла до себе у квартиру, бо брат повернувся з тюрми і його треба було годувати. Усе лікування було за кошти його родини. Живучі з матірю брат неодноразово піднімав на неї руку, забирав пенсію в час коли був пяний, а коли тверезів просив пробачення, тому вона скривала усі його походження і від працівників міліції, і від родичів, аби не завдати йому неприємностей. У березні 2005 року він знову її побив, забрав гроші, декілька днів вона була голодна, і 16.03.2005 р. його дружина ОСОБА_5 визвала швидку допомогу і відправила її у лікарню. Мати була настільки травмована і знесилена від недоїдання, що вже й не ходила. З лікарні він забрав її до себе, перевів пенсію у с. Сиротине і продовжував лікування. Допомоги вони знову не від кого не дочекалися. За цей час ОСОБА_1 поновила справу по аліментам і стала погрожувати, що позбавить волі його брата. Він у свою чергу запропонував їй сумісну з матірю дачу в с. Щедрищево за борги по аліментам, але вона відмовилась і він її продав. Повернути борг по аліментам спізнився і був засуджений по ст. 164 ч. 1 КК України за несплату аліментів з іспитовим строком один рік. Метою ОСОБА_1 стало заволодіння квартирою № 41 у будинку № 23-а по вулиці Федоренко в якості боргу по аліментам. За час проживання матері у нього з 01.04.2005 р. по серпень 2005 р. брат з нею спілкувався лише тричі, його метою було визвати у матері жалість, що йому грозить позбавлення волі. Знову, не вважаючи на його уговори жити з ним, вона, щоб син не був позбавлений волі, повернулася у свою квартиру і була вимушена дати довіреність від 23.11.2005 р., а вже ОСОБА_1 зробила заповіт, з яким він і досі не ознайомлений, ані через нотаріуса, ані через БТІ. До отримання довіреності вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, що брат порушує даний іспитовий строк, який встановив суд. Але потім коли отримала довіреність всебічно захищала його доки зявилася постанова Сєвєродонецького міського суду від 17.05.2006 р. про припинення іспитового строку. 22.07.2007 р. ОСОБА_1 звернулась в КП «СБТІ» для видачі дублікату свідоцтва про право власності на квартиру без відома матері, мотивуючи тим, що свідоцтво загублене, але мати знала, що свідоцтво на право власності знаходиться у нього. Після смерті матері ОСОБА_1 07.03.2007 р., приховуючи факт смерті довірителя, реєструє дублікат свідоцтва про право власності в БТІ. Вважає, що це зроблено, щоб перешкодити йому вступити в спадщину. 13.12.2007 р. Сєвєродонецьким міським судом встановлений факт, що його померлій матері ОСОБА_6 на праві сумісної власності належала 1/2 частка квартири АДРЕСА_2. 18.01.2008 р. він звернувся в КП «СБТІ» з листом Другої ОСОБА_3 Державної нотаріальної контори з заявою на отримання витягу з Реєстру прав власності на квартиру АДРЕСА_3. Ним було сплачено за послуги БТІ 72 грн. 90 коп., за витяг з Реєстру прав 26 грн. 50 коп., послуги БТІ 46 грн. 89 коп. Загальна сума 146 грн. 29 коп., але витягу він не отримав. БТІ видало йому рішення реєстратора про відмову у виданні витягу з Реєстру прав. Тому він був вимушений звернутися до суду. Спірну квартиру отримав його батько ОСОБА_9 на всю родину від виробництва у жовтні 1961 року, де вони усі проживали разом. Зазначена квартира складається з трьох кімнат житловою площею 36,2 кв. м. у тому числі: 1-а кімната - 15,3 кв. м., 2-а кімната - 10,3 кв. м., 3-я кімната - 10,6 кв. м. Брат володіє як і раніше ізольованою другою кімнатою площею 10,3 кв. м., а мати займала третю кімнату площею 10,6 кв. м. Він має право на 1/4 частку спірної квартири і тому він пропонує надати йому у володіння і користування третю ізольовану кімнату житловою площею 10,6 кв.м. Кухню, коридори, ванну кімнату і вбиральню залишити у загальному користуванні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 неодноразово уточнював свої позовні вимоги. В останній редакції уточнених позовних вимог ОСОБА_2 просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 від 23.11.2005 року на імя ОСОБА_4. Враховуючи повну сплату послуг за видачу витягу з Реєстру прав КП «СБТІ» у сумі 146 грн. 29 коп., зобовязати КП «СБТІ» видати йому витяг з Реєстру прав без додаткових оплат. Визнати дійсним свідоцтво про право власності на АДРЕСА_4 у звязку з цим визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності на АДРЕСА_4. Суду пояснив, що після смерті його матері він має право на частку майна по закону. Але його лишили цієї частки. На його матір здійснювали тиск, коли складала заповіт у нотаріуса, її змісили скласти заповіт, вона сама йому сказала про це в 2005 році через місяць після складання заповіту. Він сказав, щоб вона скасувала заповіт, але вона не погодилася, тому що боялася, що її буде бити його брат.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, просила їх залишити без задоволення, подала письмове заперечення на позов, у якому зазначила, що 14 жовтня 1994 року її колишній чоловік ОСОБА_7 і її колишня свекруха нині покійна ОСОБА_6, відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду» приватизували квартиру АДРЕСА_5, нині вул. Федоренко, якою вони володіли на праві приватної спільної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Між її колишньою покійною свекрухою з нею і її дочками ОСОБА_4 і ОСОБА_10 склалися родинні і добрі стосунки. Протягом життя свекруха постійно казала про те, що вона хоче залишити її дочці ОСОБА_4 свою квартиру. 23 листопада 2005 року її колишня свекруха, ОСОБА_6, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи свої дії, попередньо ознайомлена нотаріусом зі своїми правами, склала заповіт, в якому заповіла її дочці ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_6. Про що державним нотаріусом ОСОБА_8 було складено заповіт серія ВСЕ № 900334 від 23 листопада 2005 року і зареєстровано в реєстрі за № 3154. При вирішенні питання про нотаріальне оформленні заповіту зясувалося, що ОСОБА_2 викрав у своєї матері свідоцтво про право власності на житло і на її неодноразові вимоги про повернення свідоцтва він відмовлявся його віддавати, тим самим умисно почав перешкоджати своїй матері в складанні заповіту. Свідоцтво, яке знаходилося у позивача, було необхідно для оформлення документів на квартиру. Тому одночасно 23 листопада 2005 року ОСОБА_6 дала їй ОСОБА_1 довіреність, нотаріально завірену державним нотаріусом ОСОБА_8, про доручення всіх дій по оформленню і отриманню документів на квартиру у відповідності зі своїм заповітом, строком на 3 роки. Під час складання даного заповіту ОСОБА_6 була здорова. Вона ніколи не зверталася до медичних установ з приводу свого психічного і неврологічного стану. У неї ніколи не виявлялися старечий склероз і провали в памяті. Вона завжди сприймала навколишнє оточення і контролювала свої дії. У такому стані здоровя вона перебувала до кінця свого життя. Вона до кінця своїх днів самостійно ставила свій підпис у відомості на отримання пенсії. Сама робила розрахунок на оплату комунальних платежів. Давала доручення її дочці ОСОБА_4 на їх оплату. Волевиявлення ОСОБА_6 було продумане і висловлювалося протягом всього її життя. У своєму позові позивач заявив про те, що вона використала не виплату аліментів її колишнього чоловіка ОСОБА_7 на їхніх дочок, як тиск при складанні заповіту. Це все вигадано позивачем і неправда. Заборгованість за аліментами була погашена ОСОБА_7 іншими засобами (продажем машини, яка була придбана в законному шлюбі, продажем дачної ділянки, будівництво якої теж відбувалося в законному шлюбі) і жодного відношення до заповіту і спірної квартири не має. Також позивач звинувачує її в отриманні дубліката свідоцтва на право власності на житло обманним шляхом. Це все не правда, всі документи вона отримала згідно з довіреністю виданою на її імя ОСОБА_6 Вказала, що заповіт ОСОБА_6 було написано 23 листопада 2005 року, і вона до своєї смерті протягом майже півтора року ніде і нікому не говорила про намір змінити свій заповіт. Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання заповіту не дійсним не підлягають задоволенню, так як воно оформлене законно і по волевиявленню ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_6 позивач постійно незаконно робить спроби скасувати заповіт. Він періодично тероризує свого брата ОСОБА_7 з приводу заповіту. Пропонував його відселити в однокімнатну квартиру в замін відмови від спірної квартири, при цьому погрожує йому, бє його. Про що свідчать матеріали в Сєвєродонецькому МВ УМВС (ЖРЗПЗ № 8997 від 22.09.2007 р.). Незаконно, без згоди, проти волі власника квартири ОСОБА_7, позивач провів заміри квартири з співробітниками БТІ. У момент виміру застосував насильство до її колишнього чоловіка, утримуючи його на дивані протягом усього часу. Також погрожував їй та її дочці ОСОБА_11 фізичною розправою, вимагав відмовитися від заповіту і вступу в спадщину. У своєму позові, позивач заявив, що між її колишнім чоловіком ОСОБА_7, і її колишньою свекрухою ОСОБА_6 були погані стосунки. Про це їй нічого не відомо, свекруха ніколи нічого не розповідала і не скаржилася. Однак, зі слів свекрухи їй відомо, що за час проживання з 01 квітня по серпень місяць 2005 року, позивач ОСОБА_2 перевів її пенсію за місцем свого мешкання, яку забирав у неї, розпоряджався грошима на свій розсуд. Обмежував її в одязі, харчуванні, всіляко утискав її і вона була змушена піти. Для того, щоб піти свекруха була вимушена на вимогу позивача написати розписку, що вона до нього ніяких матеріальних претензій не має, і тільки після того, як він отримав розписку він відпустив її до себе додому. З серпня 2005 року і до смерті ОСОБА_6 позивач не підтримував ніякого звязку зі своєю матірю. Не допомагав їй. У грудні 2006 року вона впала і зламала шийку стегна і перебувала в лежачому положенні до своєї смерті 03 березня 2007 року. Протягом всього часу її дочка ОСОБА_4 доглядала за своєю бабусею. Ходила в магазин, робила покупки, годувала її, викликала додому хірурга для знеболювання і обробки ран. 03 березня її колишня свекруха померла, її похоронами та поминками займалася вона та її дочки.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 пояснила, що у 2005 році її свекруха написала заповіт, тоді її донька ще була неповнолітньою. До нотаріуса звернулася вона, але на прохання свекрухи. На момент складання заповіту брат позивача, її колишній чоловік, спав пяний у кімнаті, а заповіт складався на кухні, де були присутні тільки нотаріус та її свекруха. Коли складався заповіт, вона принесла усі документи, окрім свідоцтва про право власності. Тоді вона видала довіреність для того, щоб отримати дублікат свідоцтва, оскільки оригінал був відсутній. Вона пішла з довіреністю до відділу приватизації, вони дали обяву до газети, що оригінал вважати недійсним. Вона отримала дублікат свідоцтва, а заповіт був складений раніше. У лютому 2007 року вона здала усі документи до БТІ, потім приходили з БТІ, все обміряли і призначили їй прийти за документами на 07 березня. В цей день вона просто отримала документи, які вже були підготовлені.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала, просила їх залишити без задоволення, суду пояснила, що коли її бабуся захворіла, вона ходила до неї. Бабуся склала заповіт на її імя, ніхто її в цьому насильно не примушував. Вона знаходилась в квартирі, коли бабуся складала на неї заповіт, його складали на кухні, де знаходились бабуся та нотаріус, її батько в цей час спав в спальні. Бабуся завжди казала, що вона її улюблена онука і оскільки вона до неї приходить і піклується нею, вона напише на неї заповіт.

В судовому засіданні представник відповідача - Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори завідувач Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори державний нотаріус ОСОБА_12 заперечував проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що на період складання спірного заповіту він ще не працював державним нотаріусом. За процедурою посвідчення заповітів нотаріус виїжджає на місце складання заповіту по телефонному дзвінку, або по усній домовленості. Зясовує стан здоровя заповідача, якщо все гаразд, то він бере документи та складає заповіт. Заповідач виявила своє бажання, це була її воля. Нотаріус приїжджає два рази до заповідача, перший раз дивиться на стан здоровя заповідача, а другий раз виїжджає з підготовленими бланками для складання заповіту. Спірний заповіт складався за межами нотаріальної контори.

В судовому засіданні представник відповідача - КП «ОСОБА_3 бюро технічної інвентаризації» - ОСОБА_13 позовні вимоги не визнала, просила їх залишити без задоволення, суду пояснила, що 22.01.2007 року в КП «СБТІ» звернулася ОСОБА_6 про реєстрацію права на спірну квартиру, за її довіреністю діяла ОСОБА_1 Вона надала дублікат свідоцтва про право власності на житло взамін утраченого 03.04.2006 р. 07.03.2007 року КП «СБТІ» зареєструвало право власності на ОСОБА_6, ОСОБА_7 18.01.2008 року до них звернувся ОСОБА_2 про видачу реєстру на право на спадщину. 03.03.2007 року померла ОСОБА_6 про це вони дізналися з відповіді на запит нотаріуса. Документи оформляли ще при житті ОСОБА_6 Позивач надав їм оригінал свідоцтва про право власності на квартиру, який вже втратив свою чинність, тому що раніше був виданий дублікат про право власності на квартиру. Дублікат був виданий відділом приватизації. Дії КП «СБТІ» правомірні, дублікат був виданий замість втраченого. Вони провели технічну інвентаризацію, та оформили відмову у видачі витягу, вся процедура була поведена, яку і оплатив позивач.

В письмових запереченнях КП «ОСОБА_3 бюро технічної інвентаризації» зазначило, що на момент виконання замовлення рішенням виконкому від 28.11.2006 р. за № 2109 була затверджена вартість одного норма часу у сумі 20,80 грн. на послуги, що надаються ОСОБА_3 БТІ населенню міста. Згідно з вищевказаним Збірником норма часу на виконання даної роботи склала 5,659 часа, у тому числі проведення технічної інвентаризації - 4,285 часа, складання письмового рішення про відмову в наданні витягу з Реєстру прав - 1,374 часа. Вартість роботи склала 117,71 грн. (20,80 грн. х 5,659 = 117,71 грн.). Оплата у розмірі 25,50 грн. є обовязковим платежем при наданні витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Даний тариф встановлений наказом Міністерства юстиції України від 20.09.2002 р. № 83/5 та є оплатою за послуги державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, тобто не є тарифом БТІ. Позивач вказує у позові, що ОСОБА_1 звернулася до КП «СБТІ» для видачі дублікату. Але дублікат було видано відділом приватизації та обміну житла КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» замість втраченого. На підставі викладеного вважають вимоги позивача безпідставними та просять суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 наполягала на задоволенні позовних вимог позивача, суду пояснила, що вона проживає з позивачем ОСОБА_2 20 років. 03.03.2007 року померла мати позивача. 06.07.2007 року ОСОБА_2 звернувся в нотаріальну контору, де він і узнав про заповіт. Її чоловіка не хотіли сповіщати, що його мати у поганому стані. Відповідачі зявились тільки коли ОСОБА_6 стала себе погано почувати. Відповідачці потрібна була спірна квартира. Відповідачка змусила мати позивача скласти заповіт. Ніколи між відповідачкою та матірю позивача не було хороших відносин. Мати позивача сама віддала свідоцтво про право власності на житло її чоловіку. Крім позивача ніхто не приймав участі у житті покійної. Від їхньої участі в похоронах відповідачка відмовилась. Відповідачка отримала дві пенсії покійної та гроші на поховання.

В судовому засіданні представник третьої особи - Відділу приватизації та обміну житла Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_3 міської ради - ОСОБА_14 заперечувала проти задоволення позовних вимог, суду пояснила, що квартира АДРЕСА_7, приватизована на ОСОБА_6 та ОСОБА_7. 28.03.2006 року до Відділу приватизації звернулася ОСОБА_1 на підставі довіреності ОСОБА_6 в звязку з втратою свідоцтва про право власності на квартиру. Після заяви оформляється запит до КП «СБТІ» за ким зареєстрована квартира, чи не проводилось відчуження. Після отримання відповіді, що квартира зареєстрована за даними власниками, відчуження не зареєстровано, обовязково публікується обява в газеті, що втрачений оригінал і вважати його недійсним. 23.03.2006 року в газеті «Проспект» була опублікована обява. 03.04.2006 року дублікат отримала ОСОБА_1. Дублікат був виданий з умовами чинного законодавства. ОСОБА_7 також підписав заяву про видачу дублікату. Довіреність давала ОСОБА_6, а ОСОБА_7 приходив особисто. Отримує дублікат один із власників. Вони несуть кримінальну відповідальність, тому підроблять підпис не мають право. Один дублікат вони видають на руки, другий надають до КП «СБТІ», а третій залишається у них.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право на предявлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 100028, виданого 14 березня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_6 померла 03 березня 2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 317 (Т. 1 а.с. 6, 53, 66).

Оспорювання заповіту може мати місце лише після відкриття спадщини, адже, до відкриття спадщини нотаріус, інша посадова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права відповідно до вимог ст. 1255 ЦК України розголошувати відомості щодо факту складання заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту, а також, за свого життя заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт або внести до нього зміни.

Отже, у позивача, ОСОБА_2, виникло право на предявлення позову про недійсність заповіту, тому суд вважає, що у позивача достатні правові підстави для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що за час свого життя ОСОБА_6 склала заповіт 23.11.2005 року.

Згідно з заповітом від 23.11.2005 року, посвідченим державним нотаріусом Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та зареєстрованим в реєстрі за № 3154, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка с. Скаргівка Сватівського району Луганської області, на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належну їй на праві особистої власності 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, Луганської області, вул. Федоренко (ОСОБА_15)АДРЕСА_8, заповіла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. На прохання гр. ОСОБА_6 та за станом її здоровя заповіт посвідчено за адресою: АДРЕСА_9 (Т. 1 а.с. 60).

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 9049309 від 27.03.2007 року виданого Другою ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис: реєстрація спадкової справи, спадкова справа: номер у спадковому реєстрі № 42081326, номер у нотаріуса № 114. Місце заведення та зберігання: ОСОБА_3 державна нотаріальна контора 27.03.2007 року. Спадкодавець ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, дата смерті 03.03.2007 року (Т. 1 а.с. 40, 61).

Згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.09.2007 року по справі № 2-о-586/07 встановлений факт, що ОСОБА_6, померлій 03.03.2007 року, на праві спільної сумісної власності на момент її смерті належала 1/2 частка квартири № 41, що розташована у будинку № 23-а по вул. Федоренко у м. Сєвєродонецьку (Т. 1 а.с. 64).

Згідно з епікризом ОСОБА_6 у віці 70 років знаходилась на лікуванні у лікаря травматолога з діагнозом закритий перелом верхньої треті правого стегна (Т. 1 а.с. 43).

Згідно з епікризом ОСОБА_6 у віці 74 роки знаходилась на лікуванні у лікаря хірурга з діагнозом інфіковані рани обох гомілок (Т. 1 а.с. 44).

Згідно з заявою ОСОБА_2, 06.07.2007 року він звернувся до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори про прийняття належної йому спадщини після смерті його матері ОСОБА_6 (Т. 1 а.с. 142).

Згідно з заявою ОСОБА_4, діючої за згодою матері ОСОБА_1, від 27.03.2007 року, вони звернулися до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6. В Другій ОСОБА_3 державній нотаріальній конторі 23.11.2005 року за реєстром № 3154 від імені ОСОБА_6 на імя ОСОБА_4 був зроблений заповіт (Т. 1 а.с. 143).

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що заповіт був складений від імені ОСОБА_6 під впливом обману, тобто вона взагалі не вчиняла цих дій, на час складання заповіту його матері було понад 75 років і в останні роки у неї тимчасово проявлявся віковий склероз та запаморочення, траплялись випадки не сприймання дійсних подій. В такому стані її і примусили скласти цей заповіт. Отже, виходячи з сукупності наведених обставин, позивач вважає, що заповіт здобутий незаконним шляхом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Оспорювання заповіту заінтересованою особою до суду відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, може мати місце тільки за однією підставою волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України. Незбіг між волею і волевиявленням заповідача має місце тоді, коли заповіт був учинений дієздатною фізичною особою, під впливом помилки тощо.

Допитаний судом завідувач Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори державний нотаріус ОСОБА_12 пояснював, що за процедурою посвідчення заповітів нотаріус виїжджає на місце складання заповіту по телефонному дзвінку, або по усній домовленості. Зясовує стан здоровя заповідача, якщо все гаразд, то він бере документи та складає заповіт. Заповідач виявила своє бажання, це була її воля. Нотаріус приїжджає два рази до заповідача, перший раз дивиться на стан здоровя заповідача, а другий раз виїжджає з підготовленими бланками для складання заповіту.

Допитані судом відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 пояснювали, що на момент складання заповіту брат позивача, колишній чоловік ОСОБА_1 та батько ОСОБА_4, спав пяний у кімнаті, а заповіт складався на кухні, де були присутні тільки нотаріус та заповідач ОСОБА_6 Відповідач ОСОБА_4 знаходилась в квартирі, коли бабуся складала на неї заповіт. Бабуся завжди казала, що вона її улюблена онука і оскільки вона до неї приходить і піклується нею, вона напише на неї заповіт.

Обставини, які б давали підстави для сумніву у поясненнях відповідачів, у суду відсутні. Інші особи, допитані судом, пояснень відносно обставин посвідчення заповіту не давали, оскільки не були свідками цієї події.

Таким чином, доказів того, що волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним і не відповідало її волі в судовому засіданні не отримано. Окрім цього, всупереч вищезазначеним вимогам закону, позивач взагалі не навів належних доказів на підтвердження зроблених ним висновків про те, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі.

Частинами 1 та 2 ст. 230 ЦК України передбачено, що правочин визнається судом недійсним, якщо одна із його сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Такими обставинами є природа правочину, права та обовязки сторін, властивості та якість речі. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з розясненнями, які містяться у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до змісту ст. 230 ЦК України та розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року, норми цієї статті не застосовуються до односторонніх правочинів, якими зокрема є заповіт.

Отже, позов з цих підстав може бути задоволено лише на вимогу сторони, яка вчинила правочин під впливом обману.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 6319/02 від 18.02.2010 року, рукописний запис «Бахмет Анна Григорьевна», що розташовано в заповіті від імені ОСОБА_6 від 23 листопада 2005 року виконано ОСОБА_6. Встановити, в звичайних умовах, не повязаних з навмисним перекручуванням почерку (незвичному стані, стані душевного хвилювання тощо) виконано рукописний запис «Бахмет Анна Григорьевна», що розташовано у заповіті від імені ОСОБА_6 від 23 листопада 2005 року у рядку «Підпис», не уявляється можливим з причин, викладених у пункті 2 досліджуваної частини висновку.

Згідно з п. 2 висновку судової почеркознавчої експертизи № 6319/02 від 18.02.2010 року, вирішити питання про умови виконання підпису (звичайних та незвичних, не повязаних з навмисним перекручуванням почерку) припускається відсутність або наявність у почерку ознак так званої «незвичності» письма, характеристика якої під впливом на процес письма різних «збиваючих» факторів буває досить однозначною та зводиться в основному до наступного: порушення координації рухів І та ІІ груп, незвичний темп (уповільнений або гранично швидкий), нестійке проявлення загальних та топографічних ознак. У даному випадку в досліджуваному записі відсутні ознаки «незвичності» письма, не повязаних з навмисним перекручуванням почерку. Однак цей факт не дозволяє зробити категоричний висновок про те, що досліджений запис від імені ОСОБА_6 виконано в звичайних умовах, так як не виключається, що запис міг виконуватись під впливом деяких «збиваючих» факторів (незвичному стані, стані душевного хвилювання тощо), дія яких на процес письма мала незначний характер. Крім того, слід враховувати адаптаційні можливості виконання до цих умов, які бувають досить високими в осіб з високо розвинутим письмово-руховим навиком. З цієї причини ознаки незвичності не находять свого відображення в почеркових реалізаціях. На основі викладеного, встановити в звичайних або незвичних умовах, не повязаних з навмисним перекручуванням почерку (незвичному стані, стані душевного хвилювання тощо) виконано досліджуваний запис від імені ОСОБА_6 не уявляється можливим (Т. 1 а.с. 163-165).

Тобто, почеркознавчою експертизою однозначно встановлено, що рукописний запис «Бахмет Анна Григорьевна» у заповіті, складеному 23.11.2005 року, посвідченому державним нотаріусом Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за реєстром № 3154 від імені ОСОБА_6 на імя ОСОБА_4, виконано ОСОБА_6.

Отже, з наведеного вище суд вважає, що позивач не надав достатніх доказів, про те, що його мати при складанні заповіту не була при здоровому глузді або перебувала під впливом обману. Медичні документи про хвороби його матері при житті свідчать про лікування у лікаря травматолога та хірурга з приводу закритого перелому верхньої треті правого стегна та інфікованих ран обох гомілок та не містять жодного натяку на хворобу, яка б позбавляла її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними або навмисного введення її відповідачами в оману.

За таких обставин, оцінивши усі наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що при складанні оспорюваного заповіту волевиявлення ОСОБА_6 було вільним та відповідало її внутрішній волі, вчинено у межах цивільної дієздатності, а тому не вбачає законних підстав для визнання даного заповіту недійсним, у звязку з чим позовні вимоги про визнання заповіту ОСОБА_6 від 23.11.2005 року на імя ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про зобовязання КП «СБТІ» видати витяг з Реєстру прав без додаткових оплат, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з рішенням реєстратора про відмову у виданні ОСОБА_14 з реєстру прав від 26.02.2008 року, КП «ОСОБА_3 БТІ» не може надати витяг з Реєстру прав власності на квартиру АДРЕСА_10, ОСОБА_2, оскільки по обліку КП «ОСОБА_3 БТІ» право власності на квартиру АДРЕСА_11, зареєстровано 07.03.2007 року на підставі дублікату свідоцтва про право власності, відповідно до п. 16 додатку 1 до п. 2.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Таким чином, існує два правовстановлюючих документа, що суперечить вимогам чинного законодавства (Т. 1 а.с. 10, 49).

В судовому засіданні представником відповідача КП «СБТІ» належним чином обґрунтована вартість послуг, що надаються ОСОБА_3 БТІ населенню міста, які затверджені рішенням виконкому ОСОБА_3 міської ради № 2109 від 28.11.2006 р., а також суму обовязкового платежу при наданні витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Даний тариф встановлений наказом Міністерства юстиції України від 20.09.2002 р. № 83/5 та є оплатою за послуги державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, тобто не є тарифом БТІ.

Враховуючи той факт, що оплачені позивачем послуги відповідача у проведенні технічної інвентаризації та складанні письмового рішення про відмову в наданні витягу з Реєстру прав у загальній сумі 146 грн. 29 коп. були виконані у повному обсязі, не дивлячись на видачу позивачеві витягу, який був для нього негативний, суд вважає, що підстави для зобовязання КП «СБТІ» видати позивачу витяг з Реєстру прав без додаткових оплат відсутні.

Що стосується позовних вимог про визнання дійсним свідоцтва про право власності на АДРЕСА_4 та визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності на АДРЕСА_4, суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з довіреністю від 23.11.2005 року, посвідченою державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори ОСОБА_8, ОСОБА_6, що мешкає за адресою: АДРЕСА_9, уповноважує ОСОБА_1 бути її представником у відповідних органах з питань отримання на її імя правовстановлюючого документу на квартиру в м. Сєвєродонецьку Луганської області, вул. Федоренка (ОСОБА_15)АДРЕСА_12. Довіреність видана строком на 3 роки (Т. 2 а.с. 176).

Згідно з заявою представника за довіреністю ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_16 та ОСОБА_7 від 28.03.2006 року на імя начальника УЖКГ, заявники просили видати дублікат свідоцтва про право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_9.

Згідно з запитом начальника ВП та ОЖ КП «ЄРЦС» ОСОБА_14 № 27 від 28.03.2006 року на імя начальника БТІ, вона просила повідомити за ким зареєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_13, та надати відомості чи не видавався витяг з реєстру прав на вищевказану квартиру для ДНК. Інформація необхідна для видачі дубліката свідоцтва (Т. 2 а.с. 177).

Згідно з відповіддю начальника КП «СБТІ» № 01/178 від 30.03.2006 року, за обліками Сєвєродонецького БТІ квартира № 41, вул. Федоренко, 23-а, зареєстрована за ОСОБА_6, ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано СВО «Азот» 14.10.1994 року за розпорядженням № 1588 від 19.09.1994 року. Витяг з Реєстру прав власності на квартиру не видавався (Т. 2 а.с. 178).

Згідно з обявою в газеті «Проспект оголошення» № 12 від 23 березня 2006 року вбачається, що втрачене свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_14, вважати недійсним (Т. 2 а.с. 179).

В результаті зазначених дій ОСОБА_1 18.01.2007 року було видано дублікат свідоцтва про право власності на житло від 14.10.1994 року, виданого ОСОБА_3 ДВП Обєднання «Азот» Луганської області на квартиру № 41 в будинку № 23-а по ОСОБА_15 Комуні, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_6, ОСОБА_7, згідно з розпорядженням (наказом) № 1588 від 19.09.1994 року (Т. 1 а.с. 102).

Наслідком видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло, є недійсність його оригіналу.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 діяла в межах своїх повноважень, наданих нотаріально посвідченою довіреністю від 23.11.2005 року у звязку з втратою власником оригінала свідоцтва про право власності на квартиру, вона мала право звернутися із заявою про видачу та отримати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру в м. Сєвєродонецьку Луганської області, вул. Федоренка (ОСОБА_15)АДРЕСА_12, і цим правом вона скористалась. Крім цього, на думку суду, процедура отримання дублікату свідоцтва про право власності на житло не була порушена і була повністю дотримана, а саме: заяву написали усі співвласники квартири, УЖКГ була отримана необхідна інформація про власників квартири та надане оголошення в газету про втрату та визнання недійсним оригінала свідоцтва про право власності на квартиру в м. Сєвєродонецьку Луганської області, вул. Федоренка (ОСОБА_15)АДРЕСА_12.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання дійсним свідоцтва про право власності на АДРЕСА_4 та визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності на АДРЕСА_4, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 230, 1257 ЦК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до КП «ОСОБА_3 бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_1, ОСОБА_4, Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, зобовязання КП «СБТІ» видати витяг з Реєстру прав без додаткових оплат, визнання дійсним свідоцтва про право власності та визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності, треті особи - ОСОБА_5, Відділ приватизації та обміну житла Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_3 міської ради, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти з днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ І.С. ПОСОХОВ