Справа № 119/6535/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м.
Феодосія

Феодосійський міський суд Автономної
Республіки Крим в складі: головуючого,
судді - Микитюк О.А., при секретарі
- Касянюк Т.М. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Феодосія справу за позовом ПАТ
«Теодосія» до ОСОБА_1 про усунення
перешкод к користуванні квартирою
шляхом виселення і за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Теодосія» про
визнання договору найма житла
укладеним,

встановив:

Позивач, посилаючись на вимоги ст.. 391
ЦК України та ст.. 9,117 ЖК УРСР,
звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_1 про усунення перешкод к
користуванні квартирою АДРЕСА_1
шляхом виселення відповідача. Позовні
вимоги мотивовані тим, що вони є
власниками вище вказаної квартири і
вказана квартира мала статус
службової. Пунктом 1.2 рішення
Виконавчого комітету Феодосійської
міської ради АРК від 26.11.07 № 1520 цю
службову квартиру було надано ОСОБА_1,
яка працювала на посаді головного
бухгалтера товариства, та пунктом 16
рішення дозволено видати ордер на
вказану квартиру. Такий спеціальний
ордер № 574 з позначкою «службова» був
виданий виконавчим комітетом
Феодосійської міської ради 27.11.07 року
на ім'я ОСОБА_1. Пунктом 5 рішення
виконавчого комітету Феодосійської
міської ради АРК від 16.07.10 року № 642
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з
розряду службових було виключено за
клопотанням керівництва ЗАТ
«Теодосія» і закріплено за ОСОБА_1 На
підставі цього рішення виконавчим
комітетом Феодосійської міської ради
також був виданий ордер № 995 від 21.07.10
року на цю ж саму квартиру на ім'я
ОСОБА_1

Відповідно до п. 1 рішення виконавчого
комітету Феодосійської міської ради за
зверненням керівництва ЗАТ «Теодосія»
від 13 серпня 2010 року №759 пункт 5 вище
зазначеного рішення виконавчого
комітету від 16.07.2010 року № 642 про
виведення зі службових квартири
АДРЕСА_1 і закріплення її за гр. ОСОБА_1
визнано таким, що втратив силу.
Рішенням суду усі вище зазначені
рішення та ордери були визнані
незаконними та скасовані. Рішення
набрало законної сили і ніким не
скасовано. Отже відповідач незаконно
проживає в квартирі, яка належить
позивачу, добровільно її не звільняє,
чим порушує права позивача. Крім того,
не оплачу позивачу проживання в
квартирі, чим також, порушує права
позивача.

Відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду
із зустрічним позовом до Приватного
акціонерного товариства «Теодосія»
про визнання договору найму житлового
приміщення укладеним. Позовні вимоги
мотивовані тим, що вказаний договір
був укладений фактично, оскільки вона
поселилися в квартиру на підставі
виданих їй ордерів, вклала грошові
кошти в ремонт цієї квартири,
зареєструвала на підставі виданих
документів, в тому числі і зі згоди
ПрАТ «Теодосія» своє місце проживання
в спірній квартирі. Фактично, прийняла
квартиру в користування, здійснює усі
необхідні оплати.

В судовому засіданні представник
позивача Большакова А.А., діюча на
підставі довіреності, позовні вимоги
підтримала у повному обсязі та просила
суд усунути позивачу перешкоди в
користуванні власністю шляхом
виселення відповідача зі спірної
квартири з підстав зазначених в
позовній заяві. Надала пояснення
аналогічні позову. Проти задоволення
зустрічного позову заперечувала,
оскільки ОСОБА_1 в квартиру
поселилася незаконно і незаконно в
ній проживає. Договір найму у
встановлений законом спосіб з ними не
укладався, підставою для вселення
були ордери, які визнані незаконними.
Будь-яких оплат на користь ПрАТ
«Теодосія» позивач не вносила і не
вносить, а отже враховуючи все вище
наведене підлягає виселенню.

ОСОБА_1 та її представник проти
задоволення позову про усунення
перешкод в користуванні квартирою та
виселення заперечували, оскільки цю
квартиру вона отримала законом і
керівництво обіцяло оформили цю
квартиру на її ім.,я. Вона вклала свої
грошові кошти в ремонт цієї квартири,
оскільки отримала лише приміщення
без будь-яких обладнань та ремонту,
Крім того, посилалися на ті
обставини, що позивач не є
правонаступником ЗАТ «Теодосія» і за
ними не зареєстровано прав власності
на спірну квартиру. Позовні вимоги
про виселення з посиланням на вимоги
ст.. 391 ЦК України не засновані на
законі, оскільки ст.. 391 не передбачає
підстав для виселення. Реєстрація
ОСОБА_1 в спірній просили не скасована,
а отже вона має там проживати і має
право користування житловою площею, а
тому договір найму є укладеним.
Просили відмовити в задоволенні
першого позову, а зустрічні позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі з
підстав, наведених у зустрічній
позовній заяві.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх позовних вимог і заперечень.

Статтями 10,11 ЦПК України передбачено,
що суд розглядає справу у межах
заявлених позовних вимог на підставі
доказів, що надані сторонами.

Судом встановлено, що на підставі
наказу № 17 від 24 січня 2005 року ОСОБА_1
була прийнята на роботу до ЗАТ
«Теодосія» на посаду головного
бухгалтера.

Рішенням виконавчого комітету
Феодосійської міської ради АРК від
26.11.07 № 1520 згідно з договором про пайову
участь у будівництві від 31.10.06 року за
ЗАТ «Теодосія» було закріплено право
власності на однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 та закріплено її як службову за
ЗАТ «Теодосія». На підставі наведеного
рішення ЗАТ «Теодосія» отримало
свідоцтво на право приватної власності
№ 938 від 27.11.07 року на зазначену
квартиру. Пунктом 1.2 вказаного рішення
цю службову квартиру було надано
ОСОБА_1, та пунктом 16 рішення дозволено
видати ордер на вказану квартиру. Такий
спеціальний ордер № 574 з позначкою
«службова» був виданий виконавчим
комітетом Феодосійської міської ради
27.11.07 року на ім'я ОСОБА_1.

Пунктом 5 рішення виконкому
Феодосійської міської ради АР Крим № 642
від 16 липня 2010 року квартира АДРЕСА_1 із
ряду службових виключена і закріплена
за ОСОБА_1 21 липня 2010 року на ім'я
відповідача на вказане житлове
приміщення виданий ордер № 995.

13 серпня 2010 року рішенням № 759
виконкому Феодосійської міської ради
АР Крим пункт 5 вище зазначеного
рішення в частині виключення вказаної
квартири із ряду службових і
закріплення її за ОСОБА_1 визнано таким,
що втратив силу.

03 серпня 2010 року наказом № 41 К в.о.
Директора ЗАТ «Теодосія» відповідач
була звільнена з роботи за п. 3 ст. 36
КЗпП України.

Вказані обставини встановлені судом
в рішенні суду від 30 січня 2013 року у
справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Теодосія» до
Виконавчого комітету Феодосійської
міської ради, ОСОБА_1 про визнання
незаконним рішення та визнання
недійсними ордерів, за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Теодосія»,
Виконавчого комітету Феодосійської
міської ради про визнання дійсним
рішення та ордеру, і не потребують
додаткових доказів в силу ст. 61 ЦПК
України.

Вище вказаним рішенням також, визнано
недійсними: спеціальний ордер № 574,
виданий 27 листопада 2007 року на ім'я
ОСОБА_1 на вселення в квартиру АДРЕСА_1;
пункт 5 рішення Виконавчого комітету
Феодосійської міської ради від 16.07.10
року № 642; ордер № 995, виданий 21 липня 2010
року на ім'я ОСОБА_1 на вселення в
квартиру АДРЕСА_1.

У відповідності до вимог ст. 13,15, 16 ЦК
України, цивільні права особа здійснює
у межах, наданих їй договором або
актами цивільного законодавства.
Кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до частини першої статті 319
ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

У відповідності до вимог ст. 391 ЦК
України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ст. 117 ЖК України у разі
визнання ордера на жиле приміщення
недійсним внаслідок неправомірних дій
осіб, які одержали ордер, вони
підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення. Якщо
громадяни, зазначені в ордері, раніше
користувалися жилим приміщенням у
будинку державного або громадського
житлового фонду, їм повинно бути надано
жиле приміщення, яке вони раніше
займали, або інше жиле приміщення.

У випадках визнання ордера на жиле
приміщення недійсним з інших підстав,
крім випадку, передбаченого частиною
першою цієї статті, громадяни,
зазначені в ордері, підлягають
виселенню з наданням іншого жилого
приміщення або приміщення, яке вони
раніше займали.

Однак, на думку суду не має підстав
для застосування вказаної норми для
виселення відповідача, оскільки суду
не представлено позивачем доказів з
приводу того, що саме ОСОБА_1 скоїла
будь-які неправомірні дії, наслідком
яких стало надання ордеру на спірну
квартиру. Крім того, вказана стаття
регулює відносини загального
житлового фонду. Тоді як спірна
квартира є службовою і вказані
правовідносини регулюються главою 3 ЖК
УРСР.

Згідно вимог ст..109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Виселення є категорією житлового
законодавства, тому при розгляді
цивільних справ за позовом про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність, або інші
передбачені ЖК УРСР підстави для
позбавлення права на житло.

Отже, оскільки відповідач вселилися в
квартиру з порушенням встановленого
порядку; ордери, на підставі яких
ОСОБА_1 поселилася в квартиру і які є
єдиною підставою для заселення в
житлове приміщення визнанні
недійсними; вона не перебуває у
трудових відносинах з позивачем, тому
у відповідача відсутнє право
користування службовим житловим
приміщенням і вона підлягає виселенню
без надання іншого житлового
приміщення, а право позивача підлягає
захисту.

Щодо зустрічних позовних вимог,
останні не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 810,811 ЦК
України за договором найму (оренди)
житла одна сторона - власник житла
(наймодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(наймачеві) житло для проживання у
ньому на певний строк за плату.
Підстави, умови, порядок укладення та
припинення договору найму житла, що є
об'єктом права державної або
комунальної власності, встановлюються
законом. До договору найму житла, крім
найму житла, що є об'єктом права
державної або комунальної власності,
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
законом. 1. Договір найму житла
укладається у письмовій формі.

Доказів, що між сторонами у справі
укладений договір найму житла в
розумінні ст.. 810 ЦК України суду не
представлено.

Посилання на ті обставини, що договір
укладений фактично не засновані на
законі, оскільки суперечать і ст. 811 ЦК
України, і ст. 61 ЖК України.

Згідно вимог ст. 61ЖК УРСР користування
жилим приміщенням у будинках
державного і громадського житлового
фонду здійснюється відповідно до
договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Як вбачається з матеріалів справи і
не заперечували сторони в судовому
засіданні, підставою для вселення
ОСОБА_1 в спірну квартиру був ордер №
574 від 27 листопада 2007 року та ордер № 995
від 21 липня 2010 року, які визнані
недійсними. А отже, фактичне
проживання в квартирі без законних
підстав, оплата наданих послуг та
квартирної плати не є підставою для
виникнення правовідносин,
передбачених договором найму житла, а
тому не має підстав для визнання
договору укладеним.

Суд також не бере до уваги посилання
ОСОБА_1 та її представника на ті
обставини, що ПрАТ «Теодосія « не є
власниками квартири, а тому не можуть
вимагати усунення перешкод , оскільки
вони є неспроможними та не ґрунтуються
на вимогах закону і спростовується
положеннями Статуту ПрАТ «Теодосія»
(ст. 5).

Судові витрати суд розподіляє у
відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК
України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ПАТ «Теодосія»
задовольнити.

Усунути перешкоди ПАТ «Теодосія» в
користуванні АДРЕСА_1, виселивши
ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІДН НОМЕР_1) на
користь ПАТ «Теодосія» судові витрати
в сумі 114,70 грн.

В задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Автономної Республіки
Крим через Феодосійський міський суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
останньої рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя (підпис)
О.А. Микитюк

копія вірна: суддя-
секретар-