Справа № 740/1860/14 Провадження № 22-ц/795/1537/2014 Головуючий у I інстанції: Хандога В. М.
Категорія: цивільна Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

24 липня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Кузюри Л.В.,

Суддів : Вінгаль В.М., Зінченко С.П.

При секретарі :Шкарупі Ю.В.

За участю: прокурора Курило Я.М., представника третьої особи -Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ніжинського міжрайонного прокурора на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 24 червня 2014 року у цивільній справі за позовом Ніжинського міжрайонного прокурора до Ніжинської міської ради , ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення Ніжинської міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку , поновлення строку позовної давності,

У С Т А Н О В И В :

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 24 червня 2014 року в задоволенні позовних Ніжинського міжрайонного прокурора до Ніжинської міської ради , ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення Ніжинської міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку відмовлено.

В апеляційній скарзі Ніжинським міжрайонним прокурором ставиться питання про скасування рішення суду через невірне застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема, прокурор посилався на те, що при перевірці судом доводів позовних вимог, поза увагою суду залишилось розташування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги р. Остер, а також надання у власність відповідачів земельної ділянки площею 0,0489 га всупереч приписам ч.7-10 ст.118 ЗК України, якими встановлено загальний порядок відведення земельних ділянок , та положень ч.9 зазначеної правової норми щодо необхідності погодження такого надання з органом по земельних ресурсам, природоохоронними, санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням 48 сесії 5 скликання Ніжинської міської ради від 20 березня 2009 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 було надано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 1000 м.кв. для будівництва та обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 489 м.кв за цільовим призначенням „ для ведення особистого селянського господарства" , що розташовані у АДРЕСА_1, ( а.с. 7). На підставі вказаного рішення було видано державні акти про право спільної сумісної власності (а.с.8-10).

Оспорюючи правомірність приватизації земельної ділянки площею 0,0489 га прокурор посилався на її часткове розташування в межах прибережної захисної смуги р. Остер, а також передання її у власність відповідачів з порушенням ч.7-10 ст.118 ЗК України, якими встановлено загальний порядок відведення земельних ділянок , та положень ч.9 зазначеної правової норми щодо необхідності погодження такого надання з органом по земельних ресурсам, природоохоронними, санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини.

Судом першої інстанції обґрунтовано не було взято до уваги наведені посилання прокурора, виходячи з фактичних обставин справи та вимог матеріального закону.

З матеріалів справи було встановлено, що земельну ділянку по фактичному обміру площею 1475 кв.м. було закріплено за домоволодінням по АДРЕСА_2 у м. Ніжині , належним на праві власності подружжю ОСОБА_3, рішенням виконкому Ніжинської міської ради народних депутатів від 15 червня 1978 року № 318 ( а.с.73), в цьому ж році на всю земельну ділянку було виготовлено технічну документацію та здійснено її реєстрацію, за чинним в той період часу законодавством , в реєстровій книзі виконавчого комітету Ніжинської міської ради народних депутатів. 29.06.1978 року № 9084 ( а.с.91). Зазначені дії в повній мірі узгоджувались з приписом ч.5 ст. 20 Земельного кодексу Української РСР.

Прийнявши за заявою подружжя ОСОБА_3 , 20.03.2009 року рішення про приватизацію спірної земельної ділянки, сесія Ніжинської міської ради , діяла відповідно до ч.1,2 ст.116, ч.1.2 ст.118 ЗК України, застосувавши спрощену процедуру приватизації земельної ділянки, що вже знаходиться в користуванні громадян України, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Посилання прокурора на порушення при цьому положень ч.7-10 ст. 118 ЗК України, не заслуговують на увагу, оскільки спірна земельна ділянка , якою користуються відповідачі, визначена в натурі , а відтак потреба у замовленні, розробці, погодженні , експертизі, затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відсутня.

Доводи прокурора про порушення зазначеною приватизацією положень Водного кодексу України через її часткове розташування в межах прибережної захисної смуги р. Остер також обґрунтовано не були враховані місцевим судом під час вирішення спору, оскільки за правилами, прописаними у ст.88 Водного кодексу України, ст. 60 ЗК України, прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг. Межі встановлених захисних смуг зазначаються в документації з землеустрою , кадастрових планах земельних ділянок, у містобудівній документації.

Таким чином, виходячи з положень наведених норм, межі прибережних захисних смуг водних об'єктів встановлюються не автоматично, а у відповідності з компетенцією рішеннями органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, реалізація ж документації із землеустрою та містобудівної документації можлива лише після її затвердження.

Натомість, у даній справі прокурором не представлено доказів про те, що на час приватизації спірної земельної ділянки , в порядку передбаченому законом , було встановлено межі прибережної захисної смуги , які було порушено у зв"язку з приватизацією землі відповідачами.

Рішення у справі постановлено місцевим судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законності, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд ,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ніжинського міжрайонного прокурора відхилити, а рішення Ніжинського міськрайонного суду від 24 червня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :