У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Ситнік О.М., розглянувши
касаційну скаргу

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 липня 2013 року та
рішення апеляційного суду м. Києва від
05 грудня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі −?
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду
з позовом, у якому зазначало, що 25
червня 2008 року між ним та ОСОБА_3
укладений кредитний договір, згідно з
яким останній було надано кредит у
розмірі 30 тис. грн. зі сплатою 24 % річних
строком до 24 червня 2009 року. На
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 25 червня 2008 року
між банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 були
укладені договори поруки.

У зв'язку з неналежним виконання ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором
станом на 03 липня 2012 року утворилася
заборгованість у розмірі 50 724 грн. 30
коп., яку банк просив стягнути
солідарно з відповідачів.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 липня 2013 року,
залишеним без змін рішенням
апеляційного суду м. Києва від 05
грудня 2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у позові,
оскільки у встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК
України шестимісячний строк з дня
настання строку виконання основного
зобов'язання банк з вимогою до
поручителів не звернувся, тому порука є
припиненою.

Доводи касаційної скарги про те, що на
порушення вимог ст. 309 ЦПК України
апеляційний суд, всупереч висновку про
те, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив рішення з дотримання норм
матеріального та процесуального права,
виніс процесуальний документ у формі
рішення суду, а не ухвали, не є грубим
порушенням судом процесуальних прав
позивача та не є підставою для
скасування законного та
обґрунтованого судового рішення. Іншій
доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків судів вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному
товариству комерційний банк
«ПриватБанк» у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік