Справа № 576/3207/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2014
Глухівський міськрайонний суд
Сумської області в складі:

головуючого судді САПОНА О.В.

при секретарі Самойленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Глухові справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про визнання
недійсним іпотечного договору,
визнання права власності на частину
спільного майна подружжя та поділ
спільного сумісного майна подружжя в
натурі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із
вищевказаним позовом, мотивуючи його
тим, що з 20 липня 1985 року по 20 лютого 2007
року вона перебувала в зареєстрованому
шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 В період
шлюбу вони разом з відповідачем
побудували житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1, який був
зареєстрований на відповідача в 2008
році. Також, 27 грудня 2007 року на ім'я
відповідача був виданий державний акт
на право власності на земельну ділянку,
на якій розташований вищевказаний
житловий будинок. Хоча житловий
будинок та земельна ділянка і
зареєстровані на відповідача, однак
позивачка вважає, що дане майно є їх
спільною сумісною власністю. Так,
земельна ділянка була виділена
відповідачу для будівництва житлового
будинку в 1996 році, тобто в період їх
перебування в зареєстрованому шлюбі.
Також все будівництво велось за їх
спільні з відповідачем кошти, а після
розірвання шлюбу вони проживали з
відповідачем однією сім'єю до червня 2013
року, а тому питання поділу спільного
майна між ними до цього часу не
виникало. За таких обставин позивачка
просить суд визнати за нею право
власності на ? частину житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами, що розташований по АДРЕСА_1
та виділити їй в натурі наступні
приміщення, що розташовані на першому
поверсі будинку: кухню 6, площею 11,3 кв.
метри; житлову кімнату 5, площею 10,7 кв.
метри; житлову кімнату 4 площею 18,4 кв.
метри; котельню площею 13,9 кв. метри, а
також виділити їй погріб, ворота та
частину огорожі. Відповідачу ОСОБА_2
виділити в натурі наступні приміщення:
на першому поверсі - коридор 1, площею 12,1
кв. метри; туалет 2, площею 1,3 кв. метри;
ванну 3, площею 3,9 кв. метри; веранду
площею 7, 1 кв. метри; на другому поверсі -
виділити коридор 8, площею 5 кв. метри;
житлову кімнату 9, площею 10,4 кв. метри;
житлову кімнату 10, площею 6,7 кв. метри;
житлову кімнату 11, площею 10,3 кв. метри; а
також виділити ганок, гараж, ворота з
хвірткою та частину огорожі.

Також позивачка просить визнати за нею
право власності на ? частину земельної
ділянки, що розташована по АДРЕСА_1,
виділивши її частину в натурі.

Крім того, в червні 2013 року їй стало
відомо, що 25 січня 2008 року з метою
забезпечення виконання кредитного
зобов'язання відповідач ОСОБА_2 уклав
із ВАТ «Державний ощадний банк
України» іпотечний договір, за яким
передав житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та
земельну ділянку, на якій розташований
цей будинок, в іпотеку банку. Оскільки
позивачка є співвласником
вищевказаного нерухомого майна, а
відповідач ОСОБА_2 передав це майно в
іпотеку без її згоди, то позивачка
просить визнати недійсним іпотечний
договір, який був укладений 25 січня 2008
року між відповідачем ОСОБА_2 та ВАТ
«Державний ощадний банк України».

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав
повністю.

Відповідач - ПАТ «Державний ощадний
банк України» позов ОСОБА_1 вважає
повністю не обґрунтованим і в його
задоволенні просить відмовити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав:
Так, судом встановлено, що з 20 липня 1985
року по 20 лютого 2007 року позивачка
ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували
в зареєстрованому шлюбі. Також судом
встановлено, що після розірвання шлюбу
відповідач ОСОБА_3 набув права
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1,
зареєструвавши дане нерухоме майно 9
січня 2008 року. А 27 грудня 2007 року
відповідач ОСОБА_2 отримав у власність
земельну ділянку, площею 0,0947 га на якій
розташований вищевказаний житловий
будинок.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності. Також,
відповідно до ч.1 ст.69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. В той же час,
відповідно до ч.2 ст.69 СК України
дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.
Такі ж самі положення містять і ч.3 ст.368
та ч.1 ст.372 ЦК України.

При цьому із матеріалів справи
вбачається, що шлюб між позивачкою
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був
розірваний у лютому 2007 року. Право
власності на спірну земельну ділянку
позивач набув в грудні 2007 року, а на
будинок - на початку січня 2008 року.
Однак із позовом про визнання права
власності на частину спільного майна
подружжя та поділ спільного сумісного
майна подружжя в натурі, позивачка
звернулась грудні 2013 року - тобто майже
через 6 років після того, як відповідач
ОСОБА_2 зареєстрував право власності на
вищевказане нерухоме майно. Таким
чином, враховуючи вищевикладені
обставини, суд вважає, що на час
розірвання шлюбу сторони розділили
спільне майно за взаємною згодою, а
іншого позивачка не довела.

Оскільки право власності на спірний
житловий будинок та земельну ділянку
відповідач ОСОБА_2 набув уже після
розірвання шлюбу з позивачкою, то це
майно є його особистою власністю. При
цьому із матеріалів справи вбачається,
що іпотечний договір між відповідачем
ОСОБА_2 та ВАТ «Державний ощадний банк
України» був укладений 25 січня 2008 року,
тобто після розірвання шлюбу між
позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 Тому
згода колишньої дружини на укладення
цього іпотечного договору потрібна не
була. Сам іпотечний договір за формою
та змістом повністю відповідає вимогам
закону, а тому підстав для його
визнання недійсним немає.

Враховуючи викладене, суд не вбачає
підстав для задоволення вимог
позивачки.

Керуючись ст.ст.10,11,60,213,214 ЦПК України,
ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 та ч.1 ст.372 ЦК
України.

В И Р І Ш И В:

В зв'язку із необґрунтованістю
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в
задоволенні позову до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» про
визнання недійсним іпотечного
договору, визнання права власності на
частину спільного майна подружжя та
поділ спільного сумісного майна
подружжя в натурі.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана в апеляційний суд Сумської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя