РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2014

16 січня 2014 року
Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок
О.В.

при
секретарі Самчук Т.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Хмельницькому
цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, вказавши, що з 03 грудня 2004
року вона стала власницею квартири
АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування від 03.12.2004 року. Даний договір
був зареєстрований в Хмельницькому БТІ
в реєстрі прав власності на нерухоме
майно за №8694773.

В вказаній квартирі 20.01.2005 року був
зареєстрований і відповідач.

03 березня 2011 року шлюб між нею та
ОСОБА_2 був розірваний на підставі
рішення Хмельницького міськрайонного
суду. На час розгляду справи відповідач
вже не проживав в її квартирі, тому у
встановленому законом порядку був
повідомлений про час та місце слухання
справи. Причиною подання заяви про
розірвання шлюбу було крім інших
обставин і те, що відповідач вже не
проживав в квартирі з 2009 року.

В судовому позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала.

Відповідач у судове засідання
повторно не з'явився, про час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином.

Зі згоди позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст.224 ЦПК
України.

З пояснення позивача та матеріалів
справи судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини: ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1, на
підставі договору дарування від 03.12.2004
року. Відповідач на даний час
прописаний за вищевказаною адресою, з
2009 року по даний час в означеному
житловому будинку не проживає, що
підтверджується актом та свідченням
свідка ОСОБА_3

Згідно ст. 60 ЦПК України - - кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції
України визначено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Положення цього конституційного
принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321
ЦК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Права власника житлового приміщення
також визначені ст. 150 ЖК України
-зокрема, громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі
будинки (квартири), що є в приватній
власності громадян, не може бути в них
вилучено, власника не може бути
позбавлено права користування жилим
будинком (квартирою), крім випадків,
установлених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України
члени сім»ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Частиною 1 статті 405 ЦК України
встановлено, що члени сім»ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

За змістом даних правових норм право
члена сім»ї власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно. Виникнення права
членів сім»ї власника будинку
(квартири) на користування цим будинком
та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку
(квартири) права власності на це житло,
а відтак припинення права власності
особи на будинок (квартиру) припиняє
право членів її сім»ї на користування
цим житлом.

Таким чином, право члена сім»ї власника
житлового будинку (квартири) на
користування ним (нею) є похідним від
права самого власника. У випадку зміни
власника житла чинне законодавство не
передбачає перехід прав і обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім»ї
колишнього власника.

Відповідач не являється членом
сім»ї позивача, між власниками
будинку і відповідачем відсутні
будь-які договірні відносини з приводу
користування житловим приміщенням.

Діями відповідача, які створюють
перешкоди позивачу у користуванні
належною їй квартирою порушується
право власності останньої на житло.

Враховуючи вищевикладене та
керуючись ст..ст. 317,319, 391, 405 ЦК України,
ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст..ст. 10, 11, 60, 212-215
ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1
таким, що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 114 гривень 70 копійок
сплоченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Хмельницького
апеляційного суду через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10 денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: