АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1768/2014
Головуючий у 1 інстанції-Катющенко В.П.
Доповідач- Ратнікова В.М.
І М Е Н Е М У К
16 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі:
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В.
при секретарі - Мурга М.В.
розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_3 на
додаткове рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 13 вересня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Головне
управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5
про визнання права власності на 1/8
частину квартири в порядку спадкування
за законом та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5
про усунення від права на спадкування
в с т а н о в и л а:
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 05 жовтня 2010 року позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особи: Головне
управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_5
про визнання права власності на 1/8
частину квартири в порядку спадкування
за законом задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, як спадкоємцем
першої черги за законом, право
власності на 1/8 частину квартири
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5
про усунення від права на спадкування
за законом, відмовлено.

Додатковим рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 13 вересня 2013 року заяву ОСОБА_4 про
ухвалення додаткового рішення, подану
в межах цивільної справи № 2-2567/10 за
позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті
особи: Головне управління юстиції у м.
Києві, ОСОБА_5 про визнання права
власності на 1/8 частину квартири в
порядку спадкування за законом та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа ОСОБА_5 про усунення від
права на спадкування за законом
задоволено.

Ухвалено додаткове рішення у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
треті особи: Головне управління
юстиції у м. Києві. ОСОБА_5 про визнання
права власності на 1/8 частину квартири
в порядку спадкування за законом та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа ОСОБА_5 про усунення від
права на спадкування за законом.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
державне мито у розмірі 700 гривень та 120
гривень витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, а всього на загальну
суму 820 (вісімсот двадцять) гривень 00
копійок.

В апеляційній скарзі на додаткове
рішення суду відповідач ОСОБА_3
просить скасувати додаткове рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 13 вересня 2013 року та відмовити в
задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення
додаткового рішення.

Зазначає, що додаткове рішення суду
першої інстанції є незаконним і
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права. Зазначає, що в провадженні
Дніпровського районного суду м.Києва
було дві цивільні справи за позовом
ОСОБА_4, вказана справа та справа за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні власністю та
за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_5
до ОСОБА_4 про припинення права
власності позивача на частку у спірній
квартирі. По останній справі між
сторонами 17 травня 2013 року було
укладено мирову угоду, за якою ОСОБА_4
отримав від відповідачів вартість
його частки в квартирі АДРЕСА_1 та
відмовився від будь-яких матеріальних
претензій до відповідачів. Вказана
мирова угода визнана судом, сторонами
не оскаржувалась та вступила в законну
силу, а тому вимоги ОСОБА_4 про
стягнення з неї на його користь
витрат по сплаті судового збору в сумі
700,00 гривень та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120,00 гривень є
безпідставними і задоволенню не
підлягали. Ухвалюючи додаткове рішення
суд першої інстанції не врахував також
вимоги ч.2 ст. 220 ЦПК України, відповідно
до якої, заяву про ухвалення
додаткового рішення може бути подано
до закінчення строку на виконання
рішення. Рішення Дніпровського
районного суду м.Києва від 05 жовтня 2010
року станом на день подання заяви про
ухвалення додаткового рішення від 12
серпня 2013 року було виконане, а тому
підстав для ухвалення додаткового
рішення у суду першої інстанції не
було.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_3  ОСОБА_9 повністю підтримав
доводи апеляційної скарги та просив
її задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання
не з»явився, про день та час слухання
справи судом повідомлений у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомив, а тому,
колегія суддів вважає можливим
слухати справу в його відсутності .

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду м. Києва Ратнікової
В.М., пояснення представника ОСОБА_3,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 05 жовтня 2010
року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя
особи: Головне управління юстиції у
м.Києві, ОСОБА_5 про визнання права
власності на 1/8 частину квартири в
порядку спадкування за законом
задоволено. Визнано за ОСОБА_4, як
спадкоємцем першої черги за законом,
право власності на 1/в частину квартири
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5
про усунення від права на спадкування
за законом, відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва
від 01 березня 2011 року апеляційну скаргу
ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_3,
було відхилено. Рішення Дніпровського
районного суду м.Києва від 05 жовтня 2010
року залишено без змін.

Ухвалюючи 13 вересня 2013 року
додаткове рішення по даній справі та
стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
державне мито у розмірі 700 гривень та 120
гривень витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, а всього на загальну
суму 820 (вісімсот двадцять) гривень 00
копійок, суд 1-ї інстанції посилався на
те, що при ухваленні рішення від 05
жовтня 2010 року судом не було вирішено
питання про розподіл судових витрат
між сторонами. Позов ОСОБА_4 було
задоволено, на підтвердження понесених
витрат по сплаті державного мита в
сумі 700,00 гривень та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120,00 гривень
позивачем надано належні докази, а
тому, відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК
України, вказані витрати підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Проте, з таким висновком суду
першої інстанції колегія суддів
погодитись не може, оскільки він не
відповідає встановленим обставинам
справи та вимогам закону.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК
України, суд, що ухвалив рішення, може
за заявою осіб, що беруть участь у
справі, чи з власної ініціативи
ухвалити додаткове рішення, якщо судом
не вирішено питання про судові
витрати.

Згідно вимог ч.2 ст. 220 ЦПК України,
заяву про ухвалення додаткового
рішення може бути подано до
закінчення строку на виконання
рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 22 Закону
України « Про виконавче провадження»,
інші виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання протягом року,
якщо інше не передбачено законом.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що рішення суду по даній
справі було ухвалено Дніпровським
районним судом м.Києва 05 жовтня 2010 року
і набрало законної сили 01 березня 2011
року після того, як ухвалою
Апеляційного суду м.Києва від 01
березня 2011 року було залишено без змін.
Строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання по рішенню
Дніпровського районного суду м.Києва
від 05 жовтня 2010 року настав 02 березня
2011 року і закінчився 02 березня 2012 року.
Рішення суду було виконано, так як
ОСОБА_4, зареєструвавши своє право
власності на 1/8 частину квартири
АДРЕСА_1 16.05.2012 року, в 2012 році звернувся
до Дніпровського районного суду
м.Києва з позовом до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
власністю, а ОСОБА_3. та ОСОБА_5
звернулись до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_4 про припинення
права власності позивача на частку у
спірній квартирі.

Враховуючи зазначене, колегія
суддів вважає, що заява ОСОБА_4 про
ухвалення додаткового рішення по
даній цивільній справі подана лише
12.08.2013 року, тобто після закінчення
строку на виконання рішення суду та
після його фактичного виконання, а
тому в її задоволенні суду першої
інстанції необхідно було відмовити.

Оцінюючи в сукупності фактичні
обставини справи та дослідженні судом
докази, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими, додаткове рішення
Дніпровського районного суду м.Києва
від 13 вересня 2013 року підлягає
скасуванню, а в задоволенні заяви
ОСОБА_4 про ухвалення додаткового
рішення в цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Головне
управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5
про визнання права власності на 1/8
частину квартири в порядку спадкування
зі законом та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5
про усунення від права на спадкування
за законом необхідно відмовити.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 220, 303, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_3 задовольнити.

Додаткове рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 13 вересня 2013
року скасувати та постановити ухвалу
наступного змісту.

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про
ухвалення додаткового рішення в
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, треті особи: Головне управління
юстиції у м. Києві, ОСОБА_5 про визнання
права власності на 1/8 частину квартири
в порядку спадкування зі законом та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа ОСОБА_5 про усунення від
права на спадкування за законом,
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: