Провадження №2/761/1230/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 січня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Михнюк
В.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м.
Києві, ОСОБА_2, 3-я особа: Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Хрещатик» про визнання права
власності та зняття арешту,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про визнання права власності
та зняття арешту.

В обґрунтування позовних вимог
позивач ОСОБА_1 в позовній заяві
зазначив, що він є власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 30.12.2010 року. 04.11.2013
року йому стало відомо, що 02.08.2011 року на
його квартиру накладено арешт згідно
постанови державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ в м. Києві від
20.06.2011 року. 06.11.2013 року позивач
звернувся до державного виконавця із
заявою про скасування арешту на
квартиру, проте листом державного
виконавця від 13.11.2013 року йому було
відмовлено.

З урахуванням викладеного позивач
просить визнати за ним право власності
на квартиру АДРЕСА_1 та зняти арешт,
накладений на його квартиру згідно
постанови державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ в м. Києві від
20.06.2011 року.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечувала
проти позову, просила його
задовольнити.

Представник третьої особи ПАТ КБ
«Хрещатик» заперечував проти позову,
пояснивши, що відсутні підстави для
скасування арешту на квартиру,
оскільки Апеляційний суд м. Києва
прийняв рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
вищевказану квартиру, що належить
позивачу ОСОБА_1, шляхом надання права
ПАТ «КБ «Хрещатик» на продаж квартири
від свого імені.

Представник відповідача ВДВС
Шевченківського РУЮ в м. Києві в судове
засідання не з'явився повторно, про час
та місце слухання справи повідомлявся
належними чином, а тому суд вважає за
можливе розглядати справу без його
участі.

Заслухавши пояснення сторін та
представника третьої особи, дослідивши
докази, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що квартира, яка
розташована за адресою АДРЕСА_1
належала на праві власності ОСОБА_2 на
підставі договору дарування.

27.09.2007 року між ВАТ КБ «Хрещатик» та
ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки,
згідно якого ОСОБА_2 передала в іпотеку
спірну квартиру з метою забезпечення
виконання зобов'язань, що випливають із
кредитного договору, який був
укладений 27.09.2007 року між ВАТ КБ
«Хрещатик» та ОСОБА_3

Постановою господарського суду
Харківської області від 20.08.2010 року по
справі за заявою ФОП ОСОБА_2 про
визнання банкрутом, останню було
визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру. Даною
постановою призначено ліквідатора -
арбітражного керуючого Звонарьову Ю.В.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 17.11.2010 року
постанову господарського суду
Харківської області від 20.08.2010 року
залишено без змін.

20.12.2010 року між Ліквідатором банкрута
ФОП ОСОБА_2-арбітражним керуючим
Звонарьовою Ю.В. та ОСОБА_5, що діяла від
імені ОСОБА_6, було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
відповідно до якого власником даної
квартири стала ОСОБА_6

30.12.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було
укладено договір купівлі-продажу
спірної квартири, згідно якого дана
квартира перейшла у власність ОСОБА_1

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 01.03.2011 року було
задоволено позовні вимоги ПАТ КБ
«Хрещатик» до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
квартиру АДРЕСА_1.

Постановою Вищого господарського
суду України від 29.03.2011 року у справі за
заявою ФОП ОСОБА_2 про визнання
банкрутом скасовано постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 17.11.2010 року та
постанову господарського суду
Харківської області від 20.08.2010 року, а
провадження по справі припинено.

Постановою державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ в м. Києві від
20.06.2011 року відкрито виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа, виданого 14.06.2011 року
Шевченківським районним судом м. Києва
про звернення стягнення на спірну
квартиру, відповідно до якої
стягувачем зазначено ПАТ КБ
«Хрещатик», боржником ОСОБА_2 та
накладено арешт на вищевказану
квартиру.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва
від 04.07.2013 року по справі за позовом ПАТ
КБ «Хрещатик» до ОСОБА_1, 3-і особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення
на предмет іпотеки скасовано рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 09.10.2012 року та ухвалено нове
рішення про задоволення позовних
вимог, а саме: про звернення стягнення
на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1,
що належить ОСОБА_1, шляхом надання
права ПАТ КБ «Хрещатик» на продаж від
свого імені будь-якій особі на підставі
договору купівлі-продажу.

Отже, судом встановлено, що Вищим
господарським судом України скасовані
рішення судів першої та апеляційної
інстанції про визнання ФОП ОСОБА_2
банкрутом.

Також судом встановлено, що
підтверджується матеріалами справи,
первісний іпотекодавець ОСОБА_2
продала заставлену квартиру ОСОБА_6, а
та в свою чергу продала предмет іпотеки
ОСОБА_1

Факт перебування спірної квартири в
іпотеці з моменту укладення договору
іпотеки і до моменту укладання
останнього договору купівлі-продажу
квартири, за яким спірна квартира
перейшла у власність позивачу ОСОБА_1,
підтверджується також листом
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
від 28.02.2011 року, в якому нотаріус
повідомила, що на підставі іпотечного
договору, укладеного між ВАТ КБ
«Хрещатик» та ОСОБА_2 і посвідченого
нею 27.09.2007 року за реєстром № 1373, та на
вимогу чинного законодавства України
нею 27.09.2007 року за реєстром № 1374
накладено заборону на відчуження
спірної квартири. Станом на 28.02.2011 року
до нотаріуса не надходили
повідомлення про виконання іпотечного
договору або з інших причин щодо зняття
заборони відчуження квартири та
виключення її з Державного реєстру
іпотек, а отже, у реєстрах нотаріальних
дій та заборон числяться чинними
іпотечний договір, заборона, іпотека.

Відповідно до ст. 23 Закону України
«Про іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Про те, що ОСОБА_1 є іпотекодавцем за
Договором іпотеки, укладеного 27.09.2007
року між ВАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2, та
несе всі обов'язки за іпотечним
договором, підтверджується рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 04.07.2013
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Як вже зазначалося вище, відповідно
до виконавчого провадження, відкритого
на підставі виконавчого листа,
виданого Шевченківським районним
судом м. Києва 14.06.2011 року, і на підставі
якого накладено арешт на квартиру,
боржником є ОСОБА_2 Однак, на момент
звернення позивача з даним позовом,
наявне чинне рішення Апеляційного суду
м. Києва від 04.07.2013 року про звернення
стягнення на предмет іпотеки - спірної
квартири, що належить ОСОБА_1 та яким
надано право ПАТ КБ «Хрещатик» на
продаж цієї квартири від свого імені
будь-якій особі на підставі договору
купівлі-продажу, а отже, за таких
обставин суд вважає, що підстав для
зняття арешту з даної квартири немає.

Не підлягають задоволенню позовні
вимоги про визнання за позивачем права
власності на квартиру АДРЕСА_1,
оскільки позивач є власником квартири
згідно договору купівлі-продажу від
30.12.2010 року і його право власності на
вказану квартиру не оспорюється.

Оцінюючі належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, враховуючи те,
що обставини, на які посилається
позивач як на підставу для задоволення
позову, не знайшли своє підтвердження у
судовому засіданні, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги про
визнання права власності та зняття
арешту не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 16, 321, 328 ЦК України, ст.
60 Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 23 Закону України «Про
іпотеку», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві, ОСОБА_2, 3-я особа:
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «Хрещатик» про
визнання права власності та зняття
арешту залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя