АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 р. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на заочне рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 21 листопада 2013 р. у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_3, Комунальне підприємство
«Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району м. Києва»,
Святошинський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом
до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, КП
«Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району м. Києва»,
Святошинський районний відділ ГУ
Державної міграційної служби України
в м. Києві про визнання відповідача
таким, що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1, та позбавлення
відповідача права користування
зазначеною квартирою.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у 1980
р. відповідач - ОСОБА_2, який є його
батьком, вселився у спірну квартиру,
однак з 1998 р. в ній не проживає і нею не
цікавиться.

Посилаючись на наведене, та що ОСОБА_2
залишається зареєстрованим у вказаній
квартирі, у зв'язку з чим він сплачує
комунальні послуги і за відповідача,
просив задовольнити його вимоги з
підстав передбачених ст.ст.71, 72 ЖК УРСР.

Заочним рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 21.11.2013 р.
позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1

Справа №759/10081/14 № апеляційного
провадження:22-ц/796/891/2014 р. Головуючий у
суді першої інстанції: Лопатюк
Н.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати
рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
позбавлення ОСОБА_2 права користування
квартирою АДРЕСА_1, та ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
таких вимог, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права.

Зазначав, що в порушення вимог
ст.215 ЦПК України, суд задовольняючи
позов в повному обсязі, не вказав
результат розгляду його позовних вимог
щодо позбавлення відповідача права
користування спірною квартирою.

Крім того посилався на те, що суд
помилково не застосував до спірних
правовідносин ст.347 ЦК України та ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник просилизадовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
підстав.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник КП
«Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району м. Києва»,
Святошинського РВ ГУ Державної
міграційної служби України в м. Києві в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи були
повідомлені за останніми відомими суду
адресами їх місця проживання та місця
знаходження.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

З матеріалів справи убачається,
що ОСОБА_1 та його мати - ОСОБА_3 постійно
проживають у АДРЕСА_1.

Відповідно до довідок КП
«Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району м. Києва» від
03.04.2013 р. за №561 в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Згідно статті 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Статтею 72 ЖК України передбачено,
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1,
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що вони є законними та
обґрунтованими, оскільки в судовому
засіданні встановлено, що відповідач
більше десяти років у спірній квартирі
не проживає, комунальні платежі не
сплачує, спірною квартирою не
цікавиться.

Посилання апелянта про помилкове не
застосування судом ст.347 ЦК України та
ст.7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» є
необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Стаття 7Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» передбачає, що
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється зокрема на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
про виселення, про визнання особи
безвісно відсутньою або оголошення її
померлою.

Закон України «Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні» є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані зі
зняттям з реєстрації місця проживання,
положення статті 7 цього Закону
підлягають застосуванню до всіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

А тому, не застосування судом ст. 7 Закон
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» не є помилковим, оскільки
оскаржуваним рішенням ОСОБА_2 визнано
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1, що по своїй суті є
позбавленням відповідача права
користування вказаним житловим
приміщенням. Зазначене судове рішення
є підставою для зняття відповідача з
реєстрації.

Посилання в апеляційній скарзі на
помилкове не застосування судом до
спірних правовідносин ст. 347 ЦК України
є безпідставним, оскільки зазначена
норма закону містить положення щодо
відмови від права власності на майно,
тоді як в даному конкретному випадку
між сторонами склались правовідносини
щодо найму житлового приміщення та
його користування, що вирішується на
підставі норм Житлового Кодексу.

Аналізуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду ухвалено з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права. Доводи апеляційної скарги
законність та обґрунтованість
висновків суду не спростовують, а тому
її слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 3 15 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а заочне рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 21 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: