Справа № 442/2267/14-ц
Провадження № 2/442/1061/2014
УХВАЛА

Іменем України

09 квітня 2014 року Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати договір позики, укладений 11.05.1998 року, посвідчений державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 і зареєстрований в реєстрі за №2-2253, між нею та ОСОБА_3 недійсним. Заходом забезпечення виконання зобовязання в сумі -6,210 грн. є житлова квартира №5, в будинку №23 2б» по вул. Січових Стрільцівв м. Стрию (п.2 Договору). В обґрунтування позову покликається нате, що наслідком укладення Договору стало те, що вона позбулася єдиного житла, і тепер їй ніде жити.

Перевіривши матеріали позовної заяви, приходжу до наступних міркувань.

З системи Документообігу Дрогобицького міськрайонного суду вбачається, що 13.02.2014 року суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Медведик Л.О., у справі №442/800/14-ц, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди від 11.05.1998 року недійсною, було повернуто позовну заяву позивачці з мотивів непідсудності даному суду за змістом ч.1 ст.114 ЦПК України. Як зазначено оскаржуваний договір є договором позики та застави одночасно. Дана ухвала суду неоскаржена (матеріали справи №442/800/14-ц).

Відповідно до ч. 5 ст. 121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З позову вбачається, що вимога позивачки ґрунтується на договорі позики від 11.05.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №2-2253, укладеному між нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно якого останній позичив їй 6210 грн., що на час посвідчення договору, відповідно до курсу НБУ становили 300 доларів США строком на 6 місяців із сплатою 7% щомісячно 11 числа за користування позикою.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики ОСОБА_2 передано ОСОБА_3 в заставу житлову квартиру №5, в будинку №23 «б» по вул. Січових Стрільців м. Стрию Львівської області (п.2 Договору).

Відповідно до ч.1 ст. 114 ЦПК України з урахуванням роз'яснень п.41 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних суддів та визначення підсудності цивільних справ» (надалі Постанова), якими закріплено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (ст.114 ЦПК України) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Зокрема, встановлено, що для позовів, які виникають із приводу нерухомого майна, а саме про визнання правочину з нерухомістю недійсним, застосовується виключна підсудність(п.42 Постанови), що має місце в даному випадку. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Крім цього, п. 39 такої Постанови вказано, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів (частина восьма статті 110 ЦПК України).

Правила визначення місця виконання зобов'язання передбачено ст. 532 ЦК України. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов'язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. І як вбачається із специфіки спірних відносин у даній справі, такі повязані з нерухомим майном, що вбачається зі змісту ст.532 ЦК України.

Виходячи з наведеного, вважаю, що оскільки предметом оспорюваного договору окрім грошових коштів є нерухоме майно, приводом до звернення з таким позовом стала втрата позивачкою права на єдине житло (предмету договору), то до даного позову застосовуються вимоги про виключну підсудність.

Відповідно до ст.115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

За вказаних обставин, дана справа не підсудна Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області, оскільки квартира, яка є предметом оспорюваного договору знаходиться в м. Стрию Львівської області, також не перестали існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви позивачки за ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду від 13.02.2014 року (на виконання вимог ч.5 ст.121 ЦПК України доказів такому не надано), а тому позовна заява відповідно підлягає поверненню позивачу для подання до належного суду за місцезнаходженням нерухомого майна.

Судовий збір по справі не сплачувався.

Керуючись ст.ст. 109,110,114, 115, п. 4 ч.3 ст.121, ч.5 ст.121 ЦПК України, суддя-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, повернути позивачу ОСОБА_2.

Роз'яснити позивачу право на звернення в порядку і на підставах, визначених Цивільним процесуальним Кодексом України, за місцезнаходженням нерухомого майна, а до даного суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя А.П. Івасівка