У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Леванчука А.О.,
Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Іршанського державного комунального
підприємства про визнання незаконними
та скасування наказів, поновлення на
посаді, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області

від 11 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 06
червня 2011 року його прийнято на посаду
юриста Іршанського державного
комунального підприємства. З 01 березня
2012 року позивач почав працювати на
посаді помічника директора, виконуючи
обов'язки юриста підприємства. Наказом
директора Іршанського державного
комунального підприємства від 19
листопада 2012 року № 63 ОСОБА_4 звільнено
з посади у зв'язку зі скороченням штату
на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Вважав звільнення незаконним, оскільки
воно відбулося у період тимчасової
непрацездатності, його не повідомлено
під розписку про скорочення посади
помічника директора та не
запропоновано іншу роботу на тому ж
підприємстві.

Просив визнати незаконними та
скасувати накази від 19 листопада 2012
року № 63, від 11 лютого 2013 року № 5/2, від 28
лютого 2013 року № 41а/2, поновити
його на посаді помічника директора,
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
20 тис. грн на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 11 червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 16 вересня 2014
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що наказом
директора Іршанського державного
комунального підприємства від 06 червня
2011 року № 22 ОСОБА_4 прийнято на роботу
юристом, на час декретної відпустки
ОСОБА_6

з 08 червня 2011 року (т. 1, а. с. 20).

Наказом директора Іршанського
державного комунального підприємства
від 29 лютого 2012 року № 27/2 введено
посаду помічника директора з
призначенням на неї ОСОБА_4 з
виконанням обов'язків юриста - для
ефективності дії механізму щодо
забезпечення подачі документації на
встановлення економічно обґрунтованих
тарифів на комунальні послуги,
встановлення затрат на виконані роботи
та своєчасності надходження платежів
на підприємство (т. 1, а. с. 19).

Наказом директора Іршанського
державного комунального підприємства
від 03 вересня 2012 року № 126/2 з метою
оптимізації управління виробництвом,
економії фонду оплати наказано
головному економісту внести зміни в
штатний розпис, передбачивши
скорочення посади помічника директора
(а. с. 6).

Наказом від 19 листопада 2012 року № 63
помічника директора ОСОБА_4 звільнено з
19 листопада 2012 року на підставі

п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі
скороченням штату (т. 1, а. с. 12).

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема, змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності чи штату
працівників.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 1992 року № 9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснено, що розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Із акту від 20 вересня 2012 року
вбачається, що позивач був
попереджений про майбутнє звільнення,
його ознайомлено з наказом від 03
вересня 2012 року № 126/2 про скорочення
посади помічника директора, але від
підпису ОСОБА_4 відмовився.

Відповідно до протоколу від 26 вересня
2012 року № 12 було надано згоду
профспілкового комітету на звільнення
ОСОБА_4 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

ОСОБА_4 було запропоновано іншу роботу
від якої позивач відмовився, що
підтверджується актами від 26 вересня
2012 року, від 06 листопада 2012 року,
від 05 жовтня 2012 року (т. 1, а. с. 133-134, 136).

Разом з тим, відповідно до ст. 40 КЗпП
України не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Встановлено, що ОСОБА_4 в період з 07
листопада 2012 року по 19 листопада 2012
року перебував у щорічній відпустці. У
період відпустки позивач був тимчасово
непрацезданим з 15 листопада 2012 року по

28 листопада 2012 року. ОСОБА_4 не
повідомив Іршанське державне
комунальне підприємство про
перебування на лікарняному, оригіналу
листа непрацездатності підприємству
не надав. У зв'язку з цим, наказом

від 11 січня 2013 року № 5/2 змінено дату
звільнення позивача з 19 листопада 2012
року на 29 листопада 2012 року, а наказом
від 28 лютого 2013 року

№ 41а/2, змінено дату звільнення на 03
грудня 2012 року (т. 1, а. с. 36).

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції, з яким погодився і
апеляційний суд, правильно вирішив, що
звільнення ОСОБА_4 проведено
відповідно до вимог трудового
законодавства, оскільки про скорочення
займаної ОСОБА_4 посади помічника
директора, позивача було повідомлено
за два місяці про його вивільнення, від
переведення на іншу запропоновану
роботу позивач неодноразово
відмовлявся.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанції
при розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 11 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 16 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Леванчук А.О.,
Маляренко А.В.