У х в а л а

20 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів:
Дербенцевої Т.П., Закропивного О.В.,

Мазур Л.М.,
Ступак О.В.,

розглянувши заяву публічного
акціонерного товариства «Комерційний
інвестиційний банк» про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 липня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
інвестиційний банк», ОСОБА_4, третя
особа - приватний нотаріус
Ужгородського районного нотаріального
округу ОСОБА_5, про визнання правочину
недійсним,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, в
обґрунтування вимог посилаючись на те,
що з 24 вересня 1988 року вона
перебуває в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4 За час спільного проживання в 2002
році ОСОБА_4 набув у власність земельну
ділянку, розташовану по АДРЕСА_1. На
вказаній земельній ділянці ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 за спільні кошти побудували
будинок, готовністю 60 %. ОСОБА_4 заснував
приватне підприємство «Ген Буд» (далі -
ПП «Ген Буд»), згідно статуту якого
підприємство не відповідає за
зобов'язаннями засновника, а останній -
за зобов'язаннями підприємства. У
березні 2013 року позивач дізналась,
що відповідач 19 квітня 2010 року як
директор ПП «Ген Буд» уклав кредитний
договір з публічним акціонерним
товариством «Комерційний
інвестиційний банк» (далі - ПАТ
«Комерційний інвестиційний банк»), за
умовами якого отримав кредит у розмірі
205 000 грн. Крім того, 22 квітня 2010
року ОСОБА_4 уклав з банком договір
іпотеки, на підставі якого виступив
майновим поручителем ПП «Ген Буд»
перед банком та передав в іпотеку
земельну ділянку площею 0,10 га,
розташовану по АДРЕСА_1 та незавершений
будівництвом житловий будинок,
готовністю 60 %, загальна вартість
предмета іпотеки складає 718 218 грн. Як
співвласник будинку, згоди на
укладення відповідачем вказаного
договору іпотеки позивач не надавала.

Посилаючись на вказане позивач,
просила визнати недійсним договір
іпотеки № 02-4/43-45, укладений 22 квітня 2010
року між ПАТ «Комерційний
інвестиційний банк» та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстрованим № 47, та
додаткові угоди до договору іпотеки
від 26 квітня 2013 року та від 17 травня 2012
року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 01
жовтня 2013 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір іпотеки №
02-4/4з-45, укладений 22 квітня 2010 року між
ПАТ «Комерційний інвестиційний банк»
та ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Ужгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим № 47, та додаткові угоди до
договору іпотеки від 26 квітня 2013 року
та від 17 травня 2012 року.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 04 березня

2014 року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 01 жовтня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення про відмову в
позові.

Не погоджуючись з рішенням
апеляційного суду, ОСОБА_3 подала
касаційну скаргу.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 липня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 04 березня 2014 року скасовано
та залишено в силі рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 01 жовтня 2013
року.

07 жовтня 2014 року ПАТ «Комерційний
інвестиційний банк» звернулось до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 липня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

На підтвердження неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме: ст. ст. 60, 61 СК України та ст. ст.
81, 116 ЗК України, заявник послався та
додав копії ухвал Верховного Суду
України від 10 вересня 2008 року та від 10
листопада 2010 року, копію ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 вересня 2011 року та копію
постанови Верховного Суду України від
15 лютого 2012 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 9 постанови від 30 вересня 2011
року № 11 «Про практику застосування
статей 353 - 360 Цивільного процесуального
кодексу України», судовими рішеннями,
на які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355,
можуть бути рішення: - Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; - Вищого адміністративного суду
України; - Вищого господарського суду
України; - Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені як судом касаційної
інстанції; - апеляційних судів
загальної юрисдикції, як судів
касаційної інстанції в цивільних
справах, яким право на перегляд у
касаційному порядку цивільних справ
було надано Законом «Про внесення змін
до Закону України «Про судоустрій
України» щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ»
від 22 лютого 2007 року N 697-V. Зазначений
перелік таких судових рішень є
вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб
цими рішеннями, які набрали законної
сили, вирішено спір по суті, та в них
судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права.

Постанова Верховного Суду України від
15 лютого 2012 року, на яку заявник
посилається як на приклад неоднакового
застосування норм матеріального права
судами касаційної інстанції, не
відноситься до вищевказаного
вичерпного переліку судових рішень та
не є рішенням судів касаційної
інстанції, а тому на неї не може
здійснюватись посилання як на приклад
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 6 постанови від 30 вересня 2011
року № 11 «Про практику застосування
статей 353 - 360 Цивільного процесуального
кодексу України», заява про перегляд
судових рішень у цивільних справах із
підстав, передбаченої пунктом 1 частини
першої статті 355 ЦПК, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах. Під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту заяви та долучених до заяви
судових рішень, зокрема, копій ухвал
Верховного Суду України від 10 вересня
2008 року та від 10 листопада 2010 року,
копії ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 вересня 2011
року, не вбачається неоднакове
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, оскільки
вищевказані рішення судів касаційної
інстанції ухвалені у справах, де зміст
позовних вимог не є тотожними та
ухвалені у справах за різних
встановлених судами фактичних
обставин, тому у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до публічного акціонерного товариства
«Комерційний інвестиційний банк»,
ОСОБА_4, третя особа - приватний
нотаріус Ужгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання правочину недійсним, за
заявою публічного акціонерного
товариства «Комерційний інвестиційний
банк» про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 липня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.П.
Гончар

Судді:

Т.П. Дербенцева

О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

О.В. Ступак