АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 22-ц/774/900/14
Головуючий у 1-ій інстанції
категорія №67
суддя Залімська Н.В.
суддя Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко
І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ленінського
районного суду м.Дніпропетровська від
22 листопада 2013 року за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Друга
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Третя Дніпропетровська
державна нотаріальна контора,
приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_5, Садове
товариство «Кримське урочище», ПАТ КБ
«Приватбанк», про встановлення факту,
що має юридичне значення, визнання
майна спільним сумісним майном,
визнання права власності на частину
спільного сумісного майна, визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, -

В с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_1
звернувся з позовом, який уточнив в
ході розгляду справи, до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи Друга Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, Третя
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, приватний нотаріус ДМНО
ОСОБА_5, Садове товариство «Кримське
урочище», ПАТ КБ «Приватбанк», про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання майна спільним
сумісним майном, визнання права
власності на частину спільного
сумісного майна, визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом(а.с.2-5, 62-64, 212-216, т.1,
а.с.32-33, 50-54, т.2).

Позивач зазначав, що він, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з квітня 1990 року
знаходився у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та з
цього періоду мешкали за адресою:
АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6

Разом з ОСОБА_6 вели спільне
господарство, мали єдиний бюджет, за
спільні кошти придбавали товари
широкого вжитку, неохідні у
повсякденному житті, спілкувалися з
його та її дітьми. Також у цей період
облаштовували дачну ділянку у садовому
товаристві «Кримське урочище»,
побудували там дачний будинок,
посадили сад, приватизували земельну
ділянку.

За спільні кошти за договором
купівлі-продажу від 01.03.1995 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим №1737, придбали квартиру за
адресою: АДРЕСА_2, де стали проживати, та
гараж у гаражному кооперативі
«Автолюбитель», членом якого стала
ОСОБА_6

За договором купівлі-продажу від
27.10.2008 року, посвідченим приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу за
реєстровим №9470, придбали квартиру за
адресою: АДРЕСА_3, яка зареєстрована на
ім'я ОСОБА_6

У 1996 році ОСОБА_6 тяжко захворіла, він
підтримував її морально, фізично та
матеріально.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась
спадшина на зазначене нерухоме майно
та грошові внески у ПАТ КБ
«Приватбанк».

З приводу прийняття спадщини
звернувся з заявою до нотаріальної
контори, однак у вчиненні
нотаріальної дії йому відмовлено з тих
підстав, що він не перебував із
спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі.
Спадкоємцем першої черги є син ОСОБА_6 -
ОСОБА_2

Син померлої ОСОБА_2 визнавав за ним
право на ? частину всього майна, з
останнім була домовленість, що він
передасть йому земельну ділянку з
дачним будинком за НОМЕР_1 у садовому
товаристві «Кримське урочище» та
неузаконений гараж у гаражному
кооперативі Автолюбитель». Однак після
оформлення спадщини та отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом ОСОБА_2 не виконує
домовленість, його право не визнає,
квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за
договором купівлі-продажу від 06.10.2012
року продав ОСОБА_3

Посилаючись на викладені обставини,
позивач в позовній заяві в редакції від
09.09.2013 року просив(а.с.50-54, т.2):

Встановити факт проживання однією
сім'єю його, ОСОБА_1, та ОСОБА_6 як
чоловіка та дружини без реєстрації
шлюбу, починаючи з 1990 року;

Визнати спільним сумісним майном
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 квартиру, розташовану
за адресою: АДРЕСА_3; земельну ділянку з
дачним будинком за НОМЕР_1 у садовому
товаристві «Кримське урочище»; грошові
внески у ПАТ КБ «Приватбанк» на
рахунках НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4;

Визнати за ним, ОСОБА_1, право
власності на ? частину квартири,
розташовану за адресою: АДРЕСА_3; право
власності на земельну ділянку з дачним
будинком за НОМЕР_1 у садовому
товаристві «Кримське урочище» за
адресою: АДРЕСА_5; на ? частину грошових
внесків у ПАТ КБ «Приватбанк» на
рахунках НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4;

Визнати частково, в частині ?
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 23.04.2012 року на
ім'я ОСОБА_2, зареєстрованого за
реєстровим №753, на грошові внески у ПАТ
КБ «Приватбанк» на рахунках НОМЕР_2,
НОМЕР_3, НОМЕР_4;

Визнати частково, в частині ?
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 08.06.2012 року на
ім'я ОСОБА_2, зареєстрованого за
реєстровим №1139 на земельну ділянку за
НОМЕР_1 у садовому товаристві «Кримське
урочище», що розташована за адресою:
АДРЕСА_5;

Визнати частково, в частині ?
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 08.06.2012 року на
ім'я ОСОБА_2, зареєстрованого за
реєстровим №1138 на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_3.

Ухвалою Ленінського районного
суду м.Дніпропетровська від 09 вересня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом,
виданого приватним нотаріусом ДМНО
ОСОБА_5 08.06.2012 року на ім'я ОСОБА_2,
зареєстрованого за реєстровим №1137 на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2 та визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_2, укладеного 06.10.2012
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 за
реєстровим №2488, залишено без
розгляду(а.с.58, т.2).

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 22 листопада 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про встановлення факту
проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 як
чоловіка та дружини без реєстрації
шлюбу, починаючи з 1990 року; визнання
спільним сумісним майном квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_3;
земельної ділянки з дачним будинком за
НОМЕР_1 у садовому товаристві «Кримське
урочище»; грошових внесків у ПАТ КБ
«Приватбанк»; визнання права власності
на ? частину квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_3; визнання права
власності на земельну ділянку з дачним
будинком за НОМЕР_1 у садовому
товаристві «Кримське урочище» за
адресою: АДРЕСА_5; визнання права
власності на ? частину грошових внесків
у ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунках;
визнання частково, в частині ?
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 23.04.2012 року на
ім'я ОСОБА_2; визнання частково, в
частині ? недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане
приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 08.06.2012
року на ім'я ОСОБА_2; визнання частково,
в частині ? недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом, видане
приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 08.06.2012
року на ім'я ОСОБА_2, відмовлено(а.с.91-95,
т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права(а.с.103-104, т.2).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За положеннями ст.256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту, зокрема: проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Як видно із справи, в обгрунтування
вимог ОСОБА_1 в позовних заявах (а.с.2-5,
62-64, 212-216, т.1, а.с.32-33, 50-54, т.2) зазначав, що
з квітня 1990 року знаходився у фактичних
шлюбних відносинах з ОСОБА_6, з цього
періоду проживали разом та придбавали
зазначене ним майно, у тому числі
квартири та інші об'єкти нерухомого
майна.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1, суд
встановив наступне.

На підставі договору купівлі-продажу
від 01 березня 1995 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим №1737, зареєстрованого КП
«ДМБТІ», про що внесено запис в
реєстрову книгу під №124п-30, ОСОБА_6 на
праві власності належала квартира
АДРЕСА_2(а.с.150-151, т.1).

Рішенням Ленінської районної ради
народних депутатів м.Дніпропетровська
від 08.02.1995 року №71/4 гараж в гаражному
кооперативі «Автолюбитель»
переоформлено на ОСОБА_6, що мешкає по
АДРЕСА_6(а.с.14, т.1).

Згідно договору купівлі-продажу від
27.10.2008 року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
за реєстровим №9470, зареєстрованого в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 24 листопада 2008 року,
ОСОБА_6 на праві власності належала
квартира АДРЕСА_3(а.с.147-149, т.1).

На підставі Державного акту на право
приватної власності на землю Д*№033977
від 07 02.2001 року ОСОБА_6 на праві
власності належала земельна ділянка
площею 0,0657га, що розташована на
території Самарського району
м.Дніпропетровська, с/т «Кримське
урочище», діл.НОМЕР_1(а.с.152, т.1).

Згідно повідомлення ПАТ КБ
«Приватбанк» на ім'я ОСОБА_6 в
Центральному відділенні
Дніпропетровського ГРУ ПАТ КБ
«Приватбанк» відкриті рахунки з
відповідними грошовими
внесками(а.с.156-158, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла(а.с.12, т.1).

Із справи вбачається, що після смерті
ОСОБА_6, син померлої - ОСОБА_2 звернувся
до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини(а.с.138, 168, 170, 175, 183,
т.1).

До нотаріальної контори про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6
звернувся також ОСОБА_1(а.с.10,161, т.1).

23 квітня 2012 року ОСОБА_2 видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на грошові внески з належними
відсотками та компенсаційними
виплатами в КБ «Приватбанк»
м.Дніпропетровська в Центральному
відділенні Дніпропетровського ГРУ ПАТ
КБ «Приватбанк» по рахункам НОМЕР_2,
НОМЕР_3, НОМЕР_4, свідоцтво
зареєстрованов реєстрі за №753(а.с.171,
т.1).

08 червня 2012 року ОСОБА_2 видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на квартиру №649, що розташована
за адресою: АДРЕСА_3, свідоцтво
зареєстровано в реєстрі за №1138(а.с.181,
т.1).

08 червня 2012 року ОСОБА_2 видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на квартиру АДРЕСА_2, свідоцтво
зареєстровано в реєстрі за №1139(а.с.187,
т.1).

Із довідки КП «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
міської ради від 26.04.2013 року №3993
вбачається, що станом на 31.12.2012 року в
інвентаризаційній справі містяться
відомості про право власності за
адресою: квартира АДРЕСА_2 - за ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
06.10.2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_8, реєстр №2488;
квартира АДРЕСА_3 - за ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 08.06.2012 року, виданого
приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5,
реєстр №1138(а.с.208, т.1).

Як видно із справи, ОСОБА_6 була
зареєстрована в АДРЕСА_2 з 16.08.1996 року
по 12.12.2011 року одна, виписана згідно
свідоцтва про смерть, що
підтверджується довідкою КЖЕП №22 від
13.12.2011 року(а.с.143, т.1).

Згідно даних копії паспорту ОСОБА_1 та
заяви про звернення до нотаріальної
контори, ОСОБА_1 був зареєстрований до
07.04.1999 року з 23.10.1995 року за адресою:
АДРЕСА_7, з 18 травня 1999 року
зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_4(а.с.161,163, т.1).

Наведені обставини свідчать, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були зареєстровані за
різними адресами.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні
позову, суд в судовому рішенні
зазначив, що сторони не заперечували
проти знайомства ОСОБА_1 та ОСОБА_6,
однак наявні у справі докази, у тому
числі фотокартки, не свідчать про факт
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією
сім'єю, оскільки позивач не надав
доказів того, що вони з померлою ОСОБА_6
вели сумісне господарство, мали
спільний бюджет, підримували подружні
стосунки.

Суд також послався на недоведеність
позивачем обставин, визначених ст.74 СК
Ураїни, яка регулює питання права на
майно жінки та чоловіка, які проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою.

Разом з тим, відмовляючи в
задоволенні позову, суд не взяв до
уваги, що ОСОБА_1 посилався на факт
проживання з ОСОБА_6 з квітня 1990 року до
її смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_3.
Тобто, ОСОБА_1 зазначав період
правовідносин між ним та ОСОБА_6 у тому
числі до 01 січня 2004 року, на які дія ст.74
СК Ураїни не поширюється.

Так, відповідно до п.1 розділу VІІ
"Прикінцеві положення" СК України, на
норми якого послався суд, зазначений
кодекс набрав чинності одночасно з
набранням чинності Цивільним кодексом
України, тобто з 1 січня 2004 року. За
загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч.1 ст.58 Конституції України) норми СК
України застосовуються до сімейних
відносин, які виникли після набрання
ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року.

До сімейних відносин, які вже
існували на зазначену дату, норми СК
України застосовуються в частині лише
тих прав і обов'язків, що виникли після
набрання ним чинності.

Отже, на правовідносини, які виникли
між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до 01 січня 2004 року
дія ст.74 СК Ураїни не поширюється.

Правовідносини, на які посилався
ОСОБА_1 в період з 1990 року до 01 січня 2004
року, поширювалась дія ст.17 Закону
України "Про власність" та відповідні
норми ЦК Української РСР, за
положеннями яких майно, набуте під час
спільного проживання особами, які не
перебувають у зареєстрованому шлюбі
між собою, є об'єктом їхньої спільної
сумісної власності, якщо: майно
придбане внаслідок спільної праці
таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною
працею осіб слід вважати їхні спільні
або індивідуальні трудові зусилля,
унаслідок яких вони одержали спільні
або особисті доходи, об'єднані в
майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету); інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

Як видно із справи, достовірних
доказів в розумінні ст.ст.57,58 ЦПК
України, які б містили інформацію щодо
предмета доказування, а саме відносно
того, що майно, яке придбано на ім'я
ОСОБА_6, придбано спільною працею
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як сім'ї за їхні кошти
внаслідок спільної праці, що останні
вели спільне господарство, побут та
мали спільний бюджет, а також доказів
про наявність відношень притаманніх
сім'ї, ознаки якої визначено ст.3 СК
України, ОСОБА_1 не надав, таких доказів
судом не встановлено.

За таких обставин сам по собі факт
перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у
фактичних шлюбних відносинах, на що
посилається ОСОБА_1, не має правового
значення для вирішення справи,
оскільки наявність такого факту без
установлення ведення спільного
господарства, побуту та бюджету не є
підставою для визнання права власності
на половину майна за кожною зі сторін,
що є підставою для відмови ОСОБА_1 в
задоволенні позову, у зв'язку з чим
рішення суду в частині обгрунтування
відмови в задоволенні позову ОСОБА_1
необхідно змінити на підставі п.4 ст.309
ЦПК України. В іншій частині висновки
суду відповідають обставинам справи.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній
скарзі на неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи, не можуть
бути взяті до уваги, оскільки суд
перевірив доводи та заперечення сторін
в межах заявлених вимог, з'ясував права
та обов'язки сторін і прийшов до
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.
Підстав для скасування судового
рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 22 листопада 2013
року в частині обгрунтування відмови в
задоволенні позову змінити, в іншій
частині рішення суду залишити без змін,
а апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий-

Судді-