АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4300/14 Справа № 2-175/6198/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року м. Дніпропетровськ

03 червня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.,

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Служба у справах дітей Індустріальної районної ради у м. Дніпропетровську, Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Індустріальної районної ради у м. Дніпропетровську, про зміну розміру аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2008 року з ОСОБА_3 на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача, до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дитини є недостатнім для нормального розвитку дитини, з урахуванням фізичних вад дитини. Після присудження аліментів на утримання дитини стан здоров'я її сина значно погіршився. 23 вересня 2013 року сину надано медичний висновок № 70, згідно якого він є інвалідом дитинства з діагнозом: дитячий церебральний параліч, двійна гемиплегія, затримання мовного розвитку. Під час медичного обстеження, 17 грудня 2013 року додатково у дитини виявлено: гіпоплазія щитовидної залози, перетин жовчного міхура. На фоні погіршення здоров'я дитина потребує постійного лікування та стороннього догляду, оскільки самостійно себе не обслуговує. За останній рік, завдяки їй, ОСОБА_2, син відвідав шість різноманітних реабілітаційних центрів медичної допомоги. Батько дитини ніякої зацікавленості з приводу стану здоров'я свого сина не проявляє, участі у вихованні дитини не приймає, не бажає здійснювати належне утримання свого сина, а тому вважає, що розмір аліментів, які зобов'язаний щомісяця сплачувати відповідач, має бути збільшений до 1000,0 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що з 05 листопада 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2009 року було розірвано (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), який проживає разом з позивачкою.

Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2008 року по справі №2-1627/2008 частково задоволено позов про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнуто аліменти щомісячно до досягнення дитиною повноліття в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів ОСОБА_3, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 січня 2008 року (а.с.11). Вказане рішення суду набрало законної сили, відповідний виконавчий лист пред»явлено до виконання.

Згідно медичного висновку №70 від 23 вересня 2013 року дитині ОСОБА_4 призначено категорію «інвалід-дитинства підгрупи А» з діагнозом: дитячий церебральний параліч, двійна гемиплегія, затримання мовного розвитку (а.с.23). Під час медичного обстеження, 17 грудня 2013 року додатково у дитини виявлено: гіпоплазія щитовидної залози, перетин жовчного міхура.

Відповідач працює в Дніпропетровському МУ ГУМВС України, має постійний щомісячний дохід у вигляді заробітної плати (у грудні 2013 року відповідачем отримано зарплату у сумі 1312,10 грн, у січні 2014 року 2136,31 грн), інших доходів не має; хронічних захворювань не має; одружений; окрім спільного з позивачкою сина, має сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; за виконавчим листом сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно на утримання дитини від другого шлюбу - ОСОБА_7; викладене стверджується відповідними довідками, свідоцтвами, що долучені до матеріалів справи, та визнано сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них.

Відповідно до п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що за виконавчими листами з відповідача на цей час стягуються аліменти у загальному розмірі 1/2 частина його доходів, місцевий суд дійшов обґрунтованих висновків про відсутність покращення матеріального стану відповідача, відсутність у ОСОБА_3 можливості сплачувати аліменти на користь позивачки у більшому розмірі без погіршення його, відповідача, матеріального стану, та ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія звертає увагу, що, після ухвалення у 2008 році судового рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки, змінився сімейний стан ОСОБА_3 - 30 жовтня 2010 року народилась друга дитина відповідача ОСОБА_6, на утримання якого відповідач також сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини доходів.

Крім того, виходячи з вимог ч. 1 ст. 183, ч. 3 ст. 181, ст. 184 СК України, враховуючи наявність у відповідача постійного місця роботи та стабільного доходу у вигляді щомісячної заробітної плати, безпідставною та недоведеною є позовна вимога в частині визначення розміру аліментів саме у твердій грошовій сумі.

Зважаючи на те, що спільний син сторін ОСОБА_4 є інвалідом дитинства, має нові встановлені медичні діагнози, колегія звертає увагу, що позивачка не позбавлена права звернення до суду з позовом на підставі ст. 185 СК України щодо стягнення додаткових витрат на дитину.

Суд наголошує, що до участі у даній справі у якості третьої особи безпідставно не залучена дружина відповідача ОСОБА_8, на користь якої з відповідача судовим рішенням стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_7, адже, у разі задоволення позову ОСОБА_2 про збільшення аліментів, зачіпалися б інтереси ОСОБА_8

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді