Провадження №2-о/761/35/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 січня 2014 року
Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за заявою ОСОБА_1,
заінтересована особа: друга Полтавська
нотаріальна контора про встановлення
факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернулась до
Шевченківського районного суду м.
Києва з заявою про встановлення факту,
що має юридичне значення,
заінтересована особа: друга Полтавська
нотаріальна контора, а саме просила суд
встановити факт належності їй заповіту
складеного ОСОБА_2 на ім»я ОСОБА_1. Під
час розгляду справи заявник змінили
свої вимоги та просила суд встановити
факт, що вона - ОСОБА_1 і зазначена в
заповіті від 03.08.1999 року - ОСОБА_1 є одна
і та ж сама особа.

Метою встановлення вказаного факту, що
має юридичне значення, є отримання
свідоцтва про право на спадщину і
вступити в спадщину на будинок в
АДРЕСА_1 оскільки нотаріус відмовив
заявнику у видачі такого свідоцтва в
зв»язку з різним написанням прізвища у
заповіті та у паспорті заявника ОСОБА_1

В судовому засіданні заявник подану із
змінами заяву про встановлення факту,
що має юридичне значення, а саме того,
що вона та ОСОБА_1 у заповіті від 03.08.1999
року є однією і то ю ж самою особою
підтримала в повному обсязі. Суду
заявник пояснила, що її бабуся по лінії
батька ОСОБА_2 в 1999 році зробила
заповіт, де вона їй та онуку ОСОБА_4
заповідала будинок в м.Полтаві, однак у
цьому заповіті нотаріус помилково
записала її прізвище як ОСОБА_1, хоча
вона є ОСОБА_1 по паспорту громадянина
України. При зверненні до нотаріуса за
видачею свідоцтва на спадщину за
заповітом заявнику було відмовлено в
зв»язку з не співпадінням прізвищ, тому
звертається до суду із вказаною заявою.

Заінтересована особа - друга
полтавська нотаріальна контора в
судове засідання не з»явилась, але про
дату і час розгляду справи
повідомлялась належним чином і про
причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення представника
заявника, розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення заяви по
суті, вважає, що заява підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 234 ЦПК України
суд розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому
порядку можуть бути встановлені також
інші факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо за законом не визначеного
іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, що заявник по
паспорту громадянина України є ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В той же час, згідно заповіту від 03.08.1999
року ОСОБА_2 заповіла все своє майно, в
тому числі і будинок по АДРЕСА_1 внукам
- ОСОБА_1 і ОСОБА_4 (а.с.7).

Відповідно до відповіді від 04.06.2013 року
другої державної полтавської
нотаріальної контори ГУЮ у Полтавській
області на ім»я заявника ОСОБА_1
зазначено, що на підставі її заяви
після смерті ОСОБА_2 було відкрито
спадкову справу і в зв»язку з тим, що в
заповіті дані спадкоємця зазначені як
«ОСОБА_1», а прізвище заявника «ОСОБА_1»,
тому вказані документи містять
розбіжності і видати заявнику
свідоцтво про право на спадщину не
можливо.

Спадкодавець ОСОБА_2 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1
(а.с.6).

Згідно свідоцтва про народження
заявника серії НОМЕР_2 остання записана
як ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Полтава і
батьком її записаний ОСОБА_6. В той же
час, прізвище «ОСОБА_1» заявниця
отримала після вступу у шлюб із ОСОБА_7,
що підтверджується свідоцтвом про
одруження від 17.08.1990 року (а.с.5).

Відповідно до свідоцтво про народження
батька заявниці ОСОБА_6, то його матір»ю
була ОСОБА_8.

Вказані обставини в сукупності
доводять факт того, що дійсно заявниці
ОСОБА_1 є онукою спадкодавця ОСОБА_2 по
лінії батька, про що прямо вказано у
самому тексті заповіту від 03.08.1999 року
«все майно заповідаю в рівних частинах
внукам - ОСОБА_4 і ОСОБА_1».

За таких обставин, оцінюючи,
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що досліджені у судовому
засіданні докази підтверджують факт
того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 по
паспорту громадянина України серії
НОМЕР_3 і особа «ОСОБА_1» згідно
заповіту від 03.08.1999 року, посвідченого
державним нотаріусом другої
Полтавської нотаріальної контори, є
одна і та ж сама особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 256-259,
294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа:
друга Полтавська нотаріальна контора
про встановлення факту, що має юридичне
значення, - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 по паспорту громадянина
України серії НОМЕР_3 і особа «ОСОБА_1»
згідно заповіту від 03.08.1999 року серії
АВВ №715752, зареєстрованого в реєстрі за
№1-1944, посвідченого державним
нотаріусом другої Полтавської
нотаріальної контори, є одна і та ж сама
особа.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва,
шляхом подання апеляційної скарги,
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення зазначених вище
строків або після розгляду справи
апеляційним судом, якщо його не
скасовано.

Суддя: