Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Готри Т.Ю.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Тячівського районного суду від
25 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Тячівський РВ УДМС України в
Закарпатській області про визнання
осіб такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_3, третя особа -
Тячівський РВ УДМС України в
Закарпатській області про визнання
осіб такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що на
підставі договору дарування від 20.09.2008
року він є власником житлового будинку
по АДРЕСА_2.

У 2009 році він дав згоду на реєстрацію та
проживання в цьому будинку своєму
брату ОСОБА_4, його дружині ОСОБА_3 та їх
дітям.

У 2010 році ОСОБА_3 разом з дітьми
переїхала жити до своїх батьків в
АДРЕСА_1 де постійно і проживає.

За таких обставин, з посиланням на ч.2
ст.405 ЦК України, просив суд визнати
відповідачку та її дітей такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням.

Рішенням Тячівського районного суду
від 25.11.2013 року у задоволенні даного
позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просять
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про задоволення позову.
Зокрема зазначає, що суд неналежно
дослідив всі докази наявні в
матеріалах справи. Вказує, що суд
відмовив у задоволенні позову
посилаючись виключно на твердження
відповідачки про її постійне
проживання в будинку та періодичне
проживання у своїх батьків, яке не
підтверджено жодними доказами. В той же
час, дане твердження відповідачки
спростовується довідками органів
місцевого самоврядування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що
вона підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником
житлового будинку по АДРЕСА_2, що
підтверджується договором дарування
від 12.09.2008 року та витягом з реєстру
прав власності на нерухоме майно (а.с.5,
7).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка ОСОБА_3 разом з трьома
неповнолітніми дітьми ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована у
вказаному будинку (а.с.8, 9, 12, 13). Дана
обставина сторонами по справі не
оспорюється.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції послався на
твердження відповідачки, що вона
фактично проживає з трьома дітьми в
будинку позивача, а до своїх батьків
ходить періодично для догляду за ними.

Однак з даним висновком суду першої
інстанції не може погодитись колегія
суддів виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Всупереч вказаним нормам, суд першої
інстанції поклав в основу свого
рішення виключно твердження
відповідачки про її постійне
проживання в будинку позивача, яке не
підтверджене жодними доказами.
Зокрема, відповідачка не допитувалася
судом в якості свідка.

Натомість позивачем на підтвердження
обставин щодо відсутності
відповідачки у спірному приміщенні
понад 1 року надано суду: довідку
виконкому Тячівської міської ради № 831
від 25.02.2013 року, згідно якої
відповідачка з трьома дітьми
зареєстрована даному будинку; акт
обстеження матеріально-побутових умов
сім'ї, відповідно до якого відповідачка
більше трьох років не проживає в
спірному будинку; довідку виконкому
Лазівської сільської ради №320 від
22.02.2013 року, згідно якої ОСОБА_3 разом з
дітьми та громадянським чоловіком
проживає у своїх батьків з 2011 року; дві
довідки виконкому Лазівської
сільської ради №№ 747, 748 від 27.05.2013 року,
відповідно до яких ОСОБА_3 проживає без
прописки в АДРЕСА_1 (а.с.8, 9, 10, 52, 53).

Вищезазначені документи є належними та
допустимим доказами факту не
проживання відповідачки разом з дітьми
у спірному будинку більше 1-го року.

Таким чином, оцінивши всі докази в
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку, що належними та
допустимими доказами позивачем
доведений факт відсутності
відповідачки разом з дітьми у спірному
будинку більше 1-го року, а тому позовна
вимога про визнання їх такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням підлягає
задоволенню.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_2
про зобов'язання Тячівський РВ ГУ ДМС
України в Закарпатській області зняти
відповідачку з реєстрації, то така
задоволенню не підлягає, оскільки
Тячівський РВ ГУ ДМС України в
Закарпатській області є третьою
особою, а не відповідачем по справі. При
цьому рішенням суду не можуть
покладатися обов'язки на третю особу
без самостійних вимог на предмет спору.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції, відповідно до п.3 ч.1
ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню
з ухвалення нового рішення про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10, 60,
212, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Тячівського районного суду від
25 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити по даній справі нове рішення,
яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа - Тячівський РВ УДМС України в
Закарпатській області про визнання
осіб такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що
втратили право на користування жилим
приміщенням, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_2.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, після чого
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Суддя-доповідач

Судді