Справа №592/7103/14 Головуючий у суді у 1
інстанції - Котенко О.А.Номер
провадження 22-ц/788/2055/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 39
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Сибільової Л. О. , Лузан Л. В.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 28 жовтня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3, третя особа: Третя Сумська
державна нотаріальна контора,

про усунення від права на спадування,

В С Т А Н О В И Л
А:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 28 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволений.

Усунуто ОСОБА_3 від права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 243
грн.60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким ОСОБА_4
в задоволенні позову відмовити.

При цьому зазначає, що всупереч вимог
ст.ст. 213-215 ЦПК України суд не встановив
та не з'ясував того, чи потребував
спадкодавець допомоги від спадкоємця
та чи мав останній матеріальну та
фізичну змогу надавати таку допомогу.
Суд не зазначив у рішенні про
доведеність фактів безпорадного стану
спадкодавця, його потреби в отриманні
допомоги від сина за умови одержання
пенсії по інвалідності та враховуючи,
що позивачка теж отримувала заробітну
плату та пенсію, ухилення відповідача
від надання допомоги батьку. Зазначає,
що в наданих висновках МСЕК відсутні
дані про безпорадний стан батька, а
отже висновок суду про перебування
батька у безпорадному стані не
грунтуютьмя на законі. До того ж вважає,
що позивачкою не доведено факт його
ухиляння від допомоги батькові, а
навпаки, у рішенні суду зазначається,
що після ампутації ноги у батька він
ночував з ним у лікарні, купував ліки,
крім того, неодноразово телефонував
йому та провідував вдома, разом з
позивачкою та свідком ОСОБА_6 сплатив
за операцію та поховання батька.
Вказує, що проживає окремо від
спадкодавця, ніде не працює, не має
стабільного заробітку та має доньку
студентку, навчання якої потребує
постійних грошових вкладень. До того ж,
сам він має хворі суглоби і в період
загострення у нього в самого виникають
проблеми з пересуванням, одак, при
вирішенні справи судом вищевказані
обставини до уваги взяті не були.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3, його представника ОСОБА_7, які
апеляційну скаргу підтримують з
мотивів у ній викладених, пояснення
ОСОБА_4, її представника ОСОБА_8, які
проти скарги заперечують, вивчивши
матеріали справи, перевіривши рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, щ ОСОБА_5
перебував у безпорадному стані,
оскільки був інвалідом 2 групи, а в
подальшому йому була встановлена 1
група інвалідності, потребував
допомоги відповідача у зв'язку з
тяжкими захворюваннями
опорно-рухового апарату, судинної
системи, що призвели до ампутації ноги
в жовтні 2012 року. Відповідач ОСОБА_3 мав
можливість надавати допомогу ОСОБА_5,
здійснювати догляд, допомагати в
пересуванні, надавати допомогу в
побуті, однак обмежувався телефонними
дзвінками до батька, протягом 2013 року,
коли той перебував у важкому стані у
зв'язку з ампутацією ноги, відвідав
батька лише три рази, хоча мав
можливість надавати як фізичну та
матеріальну допомогу, так і моральну
підтримку батьку. Позивачка
підтвердила, що останні три роки
відповідач забезпечував свою сім'ю,
займався будівельними роботами, а
відповідач не надав доказів, що він не
мав можливості надавати допомогу
своєму батьку.

Колегія суддів знаходить висновок суду
законним та обґрунтованим.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3,
який мотивувала тим, що що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер її чоловік ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який постійно проживав за адресою:
АДРЕСА_1 разом з нею. Заповіт ОСОБА_5 за
життя не склав. Після його смерті вона
та рідний син померлого ОСОБА_3 є
спадкоємцями за законом першої черги
на 1/2 частки всього майна померлого, яка
складається із однокімнатної квартири,
що підтверджується свідоцтвом на право
власності на житло (САС №623347), видане 05
січня 2009 року на її чоловіка та неї.
Після смерті ОСОБА_5 до Третьої
Сумської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини за законом звернувся
відповідач, який не проживав з ОСОБА_5
та зареєстрований (мешкає) за адресою:
АДРЕСА_2. За життя чоловіка вона
постійно доглядала за ним, оскільки в
2007 році він отримав другу групу
інвалідності, а в березні 2013 року першу
групу - у зв'язку із хворобою
(облітеруючий атеросклероз артерій
нижніх кінцівок 2 ст., Синдром Леріша,
ампутація правого стегна (25 жовтня 2012
року), судомний синдром (епілепсія 2-3
р/на місяць), розлад особистості зі
зниженням пам 'яті та інтелекту
помірного ступеня та вираженим
астенічним синдромом, міопатія
високого ступеня обох очей,
дегенерація сітківки обох очей,
катаракта обох очей) - самостійно не міг
пересуватись і обслуговувати себе.
Впродовж останніх семи років,
починаючи з 2007 року, в зв'язку із
хворобою чоловіка, вона змушена була
постійно доглядати за ним,
забезпечувати харчуванням, купувати
ліки та продукти, сплачувати за
квартиру, брати кредити на проведення
хірургічних операцій чоловіку та його
лікування. В той же час, відносини між
спадкодавцем (померлим) і відповідачем
погіршилися ще за часів проживання їх
однією сім'єю, через постійні сварки з
боку його колишньої дружини. Після
розлучення, її чоловік здійснив обмін
квартири на два різних житла і після
чого вона почала проживати із
чоловіком по АДРЕСА_1, а відповідач по
АДРЕСА_2. Відповідач жодного разу не
з'являвся у батька, не доглядав за ним,
не надавав йому допомоги, коли він її
потребував під час хвороби, не
підтримував морально. Вона
неодноразово просила відповідача
врахувати стан здоров'я батька та
надати допомоги у здійсненні догляду
за батьком, зважаючи на те, що разом з
відповідачем було б легше доглядати за
його батьком і її чоловіком - проте такі
прохання відповідач повністю
ігнорував. Враховуючи повне
ігнорування відповідача надавати
допомогу своєму батьку, вона була
змушена відпрошуватись і брати відгули
на роботі, в зв'язку із необхідністю
догляду за чоловіком; часто викликала
медичну допомогу і разом із ним
перебувала у лікарняному закладі та
доглядала за ним; здійснювала значні
запозичення грошових коштів на ліки та
лікування і хірургічні операції для
чоловіка. Упродовж більше семи років до
моменту смерті спадкодавець, окрім
фізичного болю, який спричиняли йому
хвороби, зазнавав душевних страждань у
зв'язку з поведінкою відповідача,
постійно мав надію, що відповідач
змінить своє ставлення до нього.

Просила суд усунути ОСОБА_3від права на
спадкування за законом, після смерті
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з
1996 року перебували у шлюбі, що
підтверджується свідоцтвом про
одруження (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а.с.8).

Позивачка ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 -
син від першого шлюбу померлого.

Відповідач звернувся із заявою про
прийняття спадщини після смерті батька
до Третьої Сумської державної
нотаріальної контори, що
підтверджується копією спадкової
справи (а.с.48-52).

Спадщина складається з нерухомого
майна - 1/2 частки однокімнатної
квартири, загальною площею 30,1 кв.м за
адресою: АДРЕСА_1. Квартира на праві
спільної сумісної власності
зареєстрована за ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності (а.с.21).

ОСОБА_5 був інвалідом з загального
захворювання 2 групи з 2007 року, з
березня 2013 року був визнаний інвалідом
1 групи з ураженням опорно-рухового
апарату, що підтверджується актами
огляду МСЕК (а.с. 65-76).

В пункті 1.1. Інструкції про
встановлення груп інвалідності,
затвердженої наказом МОЗ України від 07
квітня 2004 року №183 (була чинною станом
на час встановлення ОСОБА_5 2 групи
інвалідності, втратила чинність на
підставі наказу МОЗ України №561 від 05
вересня 2011 року) визначений термін
«інвалідність» як соціальна
недостатність внаслідок обмеження
життєдіяльності людини, яка викликана
порушенням здоров'я зі стійким
розладом функцій організму, що
призводить до необхідності
соціального захисту та допомоги.

ОСОБА_5 перебував на диспансерному
обліку у фахівців Сумської міської
клінічної лікарні № 4 з приводу
діагнозів: облітеруючий атеросклероз
артерій нижніх кінцівок 2 ступеня,
сформована непротезована кукса
середньої третини правого стегна (була
проведена ампутація 25 жовтня 2012 року),
енцефалополінейропатія з помірним
тетрапорезом, судомним синдромом
(приступи 2-3 рази на місяць), з приводу
серцево-судинних захворювань,
захворювань, пов'язаних з порушенням
мозкового кровообігу, що
підтверджується випискою з історії
хвороби (а.с.10-20).

При обстеженні на МСЕК в січні 2007 року
ОСОБА_5 первинно встановлена 2 група
інвалідності. В розділі 33 акту огляду
МСЕК від 17 січня 2007 року (а.с.65-68), де
зазначене обгрунтування експертного
рішення та вказано, що ОСОБА_5 має ІІ ст.
самообслуговування.

При обстеженні на МСЕК в січні 2008 року
ОСОБА_5 була встановлена 2 група
інвалідності з ураженням
опорно-рухового апарату безтерміново і
в розділі 33 акту огляду МСЕК від 23 січня
2008 року, де зазначено обґрунтування
експертного рішення та вказано, що
ОСОБА_5 має обмежені можливості до
переміщення та праці ІІст., можливості
до самообслуговування І-ІІ ст., всі види
реабілітаційних заходів є
безперспективними (а.с.69-72).

Згідно з п.3 Інструкції про
встановлення груп інвалідності,
затвердженої наказом МОЗ України від 07
квітня 2004 року №183 (чинної станом на
2007-2008 роки) обмеження
самообслуговування І ст. - це здатність
до самообслуговування з використанням
допоміжних засобів; обмеження
самообслуговування ІІ ст. - це
здатність до самообслуговування з
використанням допоміжних засобів та за
допомогою інших осіб; обмеження
здатності самостійно пересуватися ІІ
ст. - здатність самостійно пересуватися
з використанням допоміжних засобів та
(чи) за допомогою інших осіб.

В жовтні 2012 року ОСОБА_5 була проведена
ампутація ноги і при обстеженні на МСЕК
в березні 2013 року йому встановлена 1
група інвалідності (група 1Б з
ураженням опорно-рухового апарату).
Згідно з актом огляду МСЕК від 14
березня 2013 року (а.с.73-76) ОСОБА_5.
потребує постійної сторонньої
допомоги, йому рекомендовано
крісло-коляска на вулиці та квартирі,
протез н/кінцівки, палиці, милиці.

Згідно з п.27 Положення про порядок,
умови та критерії встановлення
інвалідності, затвердженого
постановою КМУ України від 03 грудня 2009
року №1317, до І групи належать особи з
найважчим станом здоров'я, які повністю
не здатні до самообслуговування,
потребують постійного стороннього
нагляду, догляду або допомоги, залежні
від інших осіб у виконанні життєво
важливих соціально-побутових функцій
або які частково здатні до виконання
окремих елементів самообслуговування;
до підгрупи Б І групи інвалідності
належать особи з високим ступенем
втрати здоров'я, який спричиняє значну
залежність від інших осіб у виконанні
життєво важливих соціально-побутових
функцій і часткову нездатність до
виконання окремих елементів
самообслуговування.

Фактичні обставини справи свідчать про
те, що ОСОБА_5 тяжко хворів, перебував у
безпораднму стані, не здатен був до
самообслуговування, до пересування.
Саме головне, чого він потребував -
надання йому фізичної допомоги в
побуті.

З пояснень позивачки вбачається, що
протягом всього часу вона сама
утримувала та доглядала за чоловіком.
Крім неї та сина (відповідача) у ОСОБА_5
нікого з рідних не було. Вона
неодноразово зверталась до
відповідача, особливо після проведення
ОСОБА_5 операції з ампутації ноги, з
проханням приїхати та допомогти
покупати батька, переодягти, вивезти на
вулицю на прогулянку, але останній на
прохання не реагував, не приїздив до
батька. Цих обставин не спростував і
сам відповідач, пояснюючи відмову
поважними причинами, але жодним чином
не обґрунтовуючи їх. ОСОБА_5 мав інші
серйозні захворювання: судомний
синдром (епілепсія 2-3 рази на місяць),
розлад особистості зі зниженням пам
'яті та інтелекту помірного ступеня та
вираженим астенічним синдромом,
міопатія високого ступеня обох очей,
дегенерація сітківки обох очей,
катаракта обох очей. Наявність
зазначених захворювань додатково
підтверджує потребу ОСОБА_5 у догляді
за ним. За поясненями позивачки
відповідач зловживає спиртними
напоями, останній раз знаходився на
лікуванні з цього приводу з 27
листопада 2014 року. Знаючи про те, що
відповідач не працював тривалий час,
батько за життя не просив матеріальної
допомоги, не звертався до суду з
позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України особа
може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд при вирішенні такої справи
згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
повинен установити як факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, так і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та потребу спадкодавця в допомозі цієї
особи.

Як вбачається з п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 р. №7, безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування. Крім того, має
бути з'ясовано питання, чи потребував
спадкодавець допомоги від спадкоємця
за умови утримання його від інших осіб
і чи мав спадкоємець матеріальну й
фізичну змогу надавати таку допомогу.

Як встановлено судом першої інстанції
з показань допитаних чисельних
свідків, ОСОБА_5 мав тяжкі захворювання,
потребував допомоги в побуті, його
доглядала позивачка, відповідача
ніколи не бачили у батька, а свідок
ОСОБА_12 - сусідка- навіть не знала, що
ОСОБА_5 має сина.

Встановивши і фактичні обставини
справи та надавши їм оцінку, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку про те, що відповідач
достовірно знаючи про хворобу батька
та його безпорадний стан, маючи усі
можливості надавати таку допомогу,
будучи здоровою працездатню людиною,
ухилявся від надання такої допомоги.
Епізодичні факти, як то надання
відповідачем 300 грн. для проведення
операції, в той час як позивачкою були
витрачені значні кошти на операцію, з
її пояснень біля 9000 грн., які вона
отримала за кредитним договір у
банку, одноразове ночування біля
хворого батька в лікарні, відвідання
батька за місцем проживання у
кількості двох разів, придбання милиць,
які не знадобились батькові, отримання
інвалідного візка разом з позивачкою у
відділі соціального захисту не можливо
розцінювати як належну допомогу
батькові, якої він дуже потребував.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
посилається на свій незадовільний
стан здоров'я, на захворювання
суглобів, на підтвердження чого він
надав суду надав оригінал медичної
амбулаторної картки, яка оглянута
судом. Як свідчать записи в картці, з
приводу зазначеного захворювання
відповідач жодного разу не звертався
за медичною допомогою до лікарів. У
медичній амбулаторній картці мається
всього декілька записів: в 90-х роках -
захворювання шлунку, у 2009 р. - наявність
перелому і 2 грудня 2014 року, під час
розгляду справи апеляційним судом,
ОСОБА_3 видана довідка про наявність у
нього подагри.

Матеріали справи свідчать про
бездіяльність ОСОБА_3, спрямовану на
уникнення обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу своєму батькові,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою відповідача, який
усвідомлював свій обов'язок, мав
можливість його виконувати, але не
вчиняв необхідних дій.

Колегія суддів знаходить рішення суду
першої інстанції законним та
обгрунтованим, воно не спростовується
доводами апеляцйної скарги.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1,
315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити .

Рішення Ковпаківського
районного суду м.Суми 28 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: