У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 18 листопада 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 Приватного
акціонерного товариства «НФСК
Добробут» та ОСОБА_2 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Мукачівського міськрайонного суду з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «НФСК Добробут» (далі по
тексту - ПрАТ «НФСК Добробут») та ОСОБА_2
про відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що
07.10.2012 року о 10 год. рухаючись по
автодорозі Київ-Чоп, автомобіль ГАЗ-3110,
д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2,
який не вибрав безпечної швидкості,
внаслідок чого допустив зіткнення з
належним йому автомобілем «Мерседес»,
д.н.з. НОМЕР_2.

Вина ОСОБА_2 в скоєнні ДТП
підтверджується постановою
Мукачівського міськрайонного суду від
24.01.2013 року.

І він, і ОСОБА_2 свої цивільні
відповідальності перед третіми
особами застрахували. Страховий
випадок стався за час дії договорів
страхування про що вчасно було
повідомлено страхову компанію.

Сума матеріальної шкоди, завданої його
автомобілю внаслідок ДТП, становить 33
992,82 грн., що підтверджується експертним
висновком. Однак на його неодноразові
звернення ПрАТ «НФСК Добробут» не
виплачує страхове відшкодування,
мотивуючи це відсутністю коштів.

Також даним ДТП йому завдано моральну
шкоду, яка була викликана ушкодженням
майна та неможливістю ним
користуватися, яку він оцінює в 5000 грн.

За таких обставин, просив суд стягнути
на його користь з ПрАТ «НФСК Добробут»
страхове відшкодування в розмірі 33 992
грн., а з ОСОБА_2 - моральну шкоду в
розмірі 5000 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 18 листопада 2013 року даний
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2500 грн.
моральної шкоди. Стягнуто з ПрАТ «НФСК
Добробут» на користь ОСОБА_3 33 992 грн.
матеріальної шкоди. Вирішено питання
про судові витрати.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати як незаконне.
Зокрема зазначає, що ліміт страхової
відповідальності становить 50 0000 грн.,
сума збитків не перевищує даний ліміт,
а тому страхова компанія повинна
відшкодувати моральну шкоду. Вказує, що
в договорі страхування не йде мова про
розмежування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок пошкодження
здоров'я від моральної шкоди
заподіяної ушкодженням автомобіля, а
тому страхова компанія має
відшкодовувати будь-яку моральну
шкоду. Також вважає, що моральна шкода
не підтверджена ніякими документами.

ПрАТ «НФСК Добробут» рішення суду
першої інстанції в апеляційному
порядку не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги вважає, що
вона підлягає відхиленню з наступних
підстав.

З апеляційної скарги вбачається, що
рішення суду першої інстанції фактично
оскаржується лише в частині часткового
задоволення позовної вимоги про
відшкодування моральної шкоди, а
відтак колегія суддів, відповідно до
приписів ч.1 ст. 303 ЦПК України,
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в цій частині.

Судом першої інстанції на підставі
наявних у справі матеріалів вірно
встановлено, що внаслідок винних дій
ОСОБА_2 сталася ДТП, в результаті якої
ушкоджено автомобіль ОСОБА_3

Задовольняючи частково позовну вимогу
про відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції дійшов висновку, що
моральна шкода, завдана ушкодженням
майна, повинна відшкодовуватися винною
у ДТП особою.

З даним висновком суду першої
інстанції повністю погоджується
колегія суддів, оскільки він
ґрунтується на нормах матеріального
права.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає в тому числі: у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Таким чином наявні всі підстави для
відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди
відповідно до п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Оскільки цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2, як власника
транспортного засобу за участі якого
здійснено ДТП, була застрахована в ПрАТ
«НФСК Добробут», то на дані
правовідносини поширюється дія ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі по тексту - Закон).

Згідно ст. 22.1 Закону, у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

З аналізу ст. 23, 26-1, 27 Закону слідує, що
Страховик відшкодовує потерпілому
лише моральну шкоду, завдану
ушкодженням здоров'я або смертю
потерпілого.

В даному ж випадку ОСОБА_3 ставить
питання про відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням його майна,
а тому така повинна відшкодовуватися
винною особою, тобто ОСОБА_2

При цьому колегія суддів відхиляє
посилання апелянта про відсутність в
договорі страхування розмежування
моральної шкоди, зважаючи на наступне.

З страхового поліса вбачається, що
ОСОБА_2 встановлено ліміт страхового
відшкодування в розмірі 50 000 грн. за
шкоду, заподіяну майну (а.с.32). Однак в
даному договорі (полісі) не вказано, що
входить в поняття шкода завдана майну.

Натомість статтею 28 Закону визначено
перелік видів шкоди завданої майну в
результаті ДТП, яка маже
відшкодовуватися Страховиком і до
даного переліку не входить моральна
шкода завдана ушкодженням майна.

За таких обставин, суд першої інстанції
вірно встановив, що моральна шкода,
завданна ушкодженням автомобіля
ОСОБА_3, повинна відшкодовуватися саме
винною особою, а не Страховиком. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
даного висновку суду першої інстанції
та ґрунтуються на неправильному
розумінні норм матеріального права.

Також безпідставним є посилання
апелянта на недоведеність моральної
шкоди, оскільки факт ушкодження
автомобіля позивача внаслідок винних
дій відповідача є доведеним, а тому є
всі підстави для стягнення моральної
шкоди.

Колегія суддів погоджується з
визначеним суди розміром моральної
шкоди в сумі 2500 грн., так як він
відповідає ступеню душевних страждань,
яких ОСОБА_3 зазнав через пошкодження
свого мана. Зокрема суд врахував, що в
результаті ДТП належний позивачу на
праві власності автомобіль отримав
суттєві механічні пошкодження та
потребував відновлювального ремонту,
який тривалий час не здійснювався.
Такий розмір, навіть з врахуванням того
факту, що ОСОБА_2 є пенсіонером з
поганим здоров'ям, відповідає
принципам добросовісності, розумності
та справедливості, а тому не є
завищеним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, що відповідно до ст. 308
ЦПК України є підставою для відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 18 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, після чого протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді