ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 січня 2014 року
Справа № 174/823/13-ц

п/с № 2/174/31/2014

Вільногірський міський суд
Дніпропетровської області

в складі: головуючого
судді Шаповала Г.І.

при секретарі
Шараповій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Вільногірську, Дніпропетровської
області, цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у здійсненні права власності на
кімнату у квартирі, треті особи у
справі: Головне управління державної
міграційної служби України у
Дніпропетровській області, ОСОБА_3,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду
20.08.2013 року та уточненням до нього від
05.09.2013 р., позивач зазначив, що 21.09.2009
року згідно договору купівлі - продажу
кімнати у квартирі, посвідченого
державним нотаріусом Вільногірського
державної нотаріального контори, він
придбав у власність кімнату НОМЕР_2 в
квартирі АДРЕСА_1. Зазначена кімната
складається з однієї житлової кімнати
житловою площею - 17,0 кв.м. Весною 2010 року
у вищезазначеній кімнаті були
зареєстровані його онуки: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, діти
відповідача, ОСОБА_2, та його сина -
третьої особи, ОСОБА_3. Також у цій
кімнаті зареєстрований його син, третя
особа у справі, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Діти були зареєстровані на прохання
відповідача, яка просила їх тимчасово
зареєструвати для отримання допомоги
від держави при народженні другої
дитини, сина ОСОБА_5.

Після реєстрації ні відповідач, ні
малолітні онуки, законним
представником яких є відповідач, у
належній йому вищезазначеній кімнаті
фактично не проживали, а проживають за
адресою реєстрації відповідача,
АДРЕСА_2.

Його син в цей час з відповідачем та
дітьми також не проживають спільно, і в
шлюбі з відповідачем він не
знаходиться.

На його вимогу його син пообіцяв, що він
найближчим часом з належної йому
кімнати з реєстрації зніметься. Тим, що
онуки зареєстровані у належній йому
кімнаті, однак в ній не проживають
більше трьох років та комунальні
нарахування за них відповідач не
сплачує (холодна, гаряча вода,
водовідведення, газопостачання),
порушуються його права як власника
житла, оскільки він по - перше, не бажає
щоб онуки були зареєстровані в
належній йому кімнаті, так як у ній не
проживають, а по - друге, він повинен
сплачувати значні комунальні
нарахування за онуків, які членом його
сім'ї не являються.

Добровільно відповідач онуків за
місцем свого та їх проживання не
реєструє, тільки обіцяє це зробити, і не
робить.

За аналогією зазначеною у ч.2 ст.405 ЦК
України онуки втратили право
користування належною йому кімнатою,
так як більше року у цій кімнаті не
проживають, та крім іншого згідно ч.4
ст.29 ЦК України, місцем проживання
фізичної особи, яка не досягла десяти
років, є місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я, в якому
вона проживає.

У нашому випадку діти постійно
проживають з відповідачем (одним з
батьків) за її місцем проживання, як це
і передбачає вищевикладена норма.

Згідно ч.І ст.317 ЦК України, власнику
належить право володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.І ст.321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Такою перешкодою в розпорядженні ним
майном, він вважає реєстрацію дітей
відповідача в належній йому квартирі
супротив його волі.

Крім цього відповідач порушує ст. 6
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», згідно до якої,
громадянин України, а також іноземець
чи особа без громадянства, які
перебувають в Україні на законних
підставах, зобов'язані протягом десяті
днів після прибуття на нове місце
проживання зареєструвати місце
проживання.

Діти відповідача в належній йому
кімнаті не проживають з весни 2010 року,
однак зареєстровані у ній. При цьому за
місцем фактичного проживання дітей,
АДРЕСА_2, відповідач дітей не реєструє,
хоча вони там проживають постійно
більше трьох років. Згідно ч.І ст.11
Закону України „Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" реєстрація місця
проживання та місця перебування осіб
здійснюється органом реєстрації.
Відповідачем по справі зазначена
відповідач, як матір малолітніх осіб
зареєстрованих у належній йому на
праві власності житловій кімнаті, і
інтереси яких відповідач представляє
як законний представник в силу ст.242 ЦК
України, ст. 154 СК України, ст.39 ЦПК
України.

Згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про
охорону дитинства» діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого приміщення
мають право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем. Однак діти відповідача
ніколи не були членами його сім'ї, тобто
разом з ним не проживали, він не мав з
ними спільного бюджету та інше, у
зв'язку з чим і крім того, що вони
втратили право користування належною
йому кімнатою внаслідок тривалого не
проживання у цій кімнаті, він не
зобов'язаний і в силу закону
забезпечувати їх житлом.

Позивач, керуючись ст.ст. 3, 39, 109 ЦПК
України, ст.ст. 242, 316, 317, 321, 379, 383, 386, 391 ЦК
України, прохає усунути перешкоду у
здійсненні ним права власності на
кімнату НОМЕР_2 у квартирі АДРЕСА_1,
шляхом позбавлення права користування
зазначеною кімнатою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що є
підставою для зняття їх із реєстрації з
цієї кімнати.

Позивач в судове засідання не з'явився,
але надав заяву про розгляд справи без
його участі (а.с. 46). Разом з тим раніше, в
судовому засіданні, позивач позовні
вимоги та їх обгрунтування підтримав в
повному обсязі. Із його додатковим
пояснень витікає, що відповідачка з
дітьми мешкає в квартирі своєї
прабабки, і чи буде належати квартира
відповідачці, ще невідомо.
Відповідачку він попередив в
присутності її матері, що буде
звертатися в суд. Аліменти з його сина
на утримання дітей були стягнуті за
рішенням суду. Відповідачка в судове
засідання не з'явилася, причину неявки
не повідомила, заяви про розгляд справи
за її відсутності та заперечень проти
позову не надала, але сама була
повідомлена про час, дату та місце
судового засідання належним чином (а.с.
45). З врахуванням того, що позивач не
надав заперечень проти винесення
заочного рішення у справі, суд, на
підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України, на
місці ухвалив - розгляд справи
проводити заочно, за відсутності
відповідачки, яка не з'явилась в судове
засідання без поважних причин.

Третя особа, ОСОБА_3, в судове засідання
не з'явився про причини неявки не
повідомив, хоча сам був належним чином
повідомлений про час, дату та місце
судового засідання (а.с. 43). Разом з тим,
раніше, в судовому засіданні, він
підтримав позовні вимоги. Із його
пояснень витікає, що коли батько купив
квартиру, він, ОСОБА_3, та ОСОБА_2 з
дітьми були однією сім'єю, хоча їхній
шлюб не був зареєстрованим. Він є
батьком обох дітей. Чи були з нього
стягнуті аліменти на дітей, він не знає,
справа в суді була приблизно в
листопаді 2012 р. Чи має відповідачка
своє житло, він не знає, квартира, де
вона мешкає з дітьми, однокімнатна по
вул. Гагаріна 12-22 в м. Вільногірську.

Третя особа, Головне Управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, надало
заяву про розгляд справи за
відсутності його представника (а.с. 41).

Дослідивши надані письмові докази у
справі: копію квитанції про сплату
судового збору - 114.70 грн. (а.с. 2); копію
паспорту громадянина України на ім'я
ОСОБА_1, зареєстрованого за місцем
проживання АДРЕСА_3 (а.с.5); копію
договору купівлі-продажу квартири від
21.09.2009 року, копію витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від
05.10.2009 року, згідно яких право приватної
власності на кімнату НОМЕР_2 в квартирі
АДРЕСА_1 має, в цілому, одноособово
ОСОБА_1 (а.с.6-7); довідку № 202 від 29.01.2013
року КП «Жилсервіс», згідно якої в
спірній квартирі зареєстровані за
місцем проживання: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 8); довідку
адресно-довідкого підрозділу ГУДМС,
УДМС України в Дніпропетровській
області від 20.09.2013 р., згідно якої
ОСОБА_2, зареєстрованою або знятою з
реєстрації місця проживання не
значиться (а.с.13); - оцінивши зазначені
докази в їх сукупності на
взаємозв'язку, керуючись законом, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову, з наступних
підстав.

Суд вважає, що між сторонами мають
місце правовідносини, які виникли із
факту відсутності за зареєстрованим
місцем проживання з поважних причин
двох малолітніх дітей третьої особи,
ОСОБА_3, зареєстрованого за місцем
проживання в тій же квартирі, та
відповідачки ОСОБА_2, адреса реєстрації
місця проживання якої невідоме,
останнє відоме місце проживання якої:
АДРЕСА_2

Суд вважає встановленими наступні
факти та обставини:

- позивач являється одноособовим
власником, на праві приватної
власності, кімнати НОМЕР_2 в квартирі
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
договору купівлі-продажу та витягом із
реєстру прав власності на нерухоме
майно;

- третя особа у справі, ОСОБА_3, та двоє
його дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., зареєстровані за
місцем проживання в спірній квартирі,
проте діти в спірній квартирі не
проживають з весни 2010 р., тобто з часу їх
реєстрації за цим місцем проживання, що
підтверджується поясненнями позивача
та третьої особи, ОСОБА_3 і не
заперечується відповідачем;

- відповідачка, ОСОБА_2, адреса
реєстрації місця проживання якої
невідоме, мешкає фактично по АДРЕСА_2,
разом зі своїми дітьми: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.;

- позивач, дійсно несе певні витрати з
оплати житлово-комунальних послуг, які
надаються з врахуванням кількості
осіб, що зареєстровані в належній йому
кімнаті; дану обставину суд вважає
встановленою, як загальновідомий факт,
проте розміри виплат, які припадають на
дітей, тобто його внуків, позивач не
вказав і не довів;

- за дітьми, які фактично проживають не
за місцем реєстрації їх місця
проживання, відповідно до вимог ЗУ «Про
охорону дитинства», ЖК України, ЦК
України, зберігається право
користування житлом, яким користується
їх батько, ОСОБА_3, оскільки вони не
перестали бути членами його сім'ї,
мешкають за іншою адресою не по своїй
волі і за поважних причин, оскільки
згідно закону внаслідок малолітнього
віку не можуть самостійно обирати
місце свого проживання, яке
визначилося внаслідок дій їх батьків,
які припинили спільне проживання
однією сім'єю, як чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу;

- при цьому, на думку суду, до
врегулювання спірних відносин слід
застосувати аналогію закону, а саме,
вимоги ст. 71 ЖК України, п.3 ч.3, ч.6, згідно
яких: жиле приміщення зберігається за
тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї понад шість місяців
у випадках: поміщення дітей на
виховання в дитячий заклад, до родичів,
опікуна чи піклувальника, якщо в
будинку, квартирі (їх частині,
залишилися проживати інші члени сім'ї;
у випадках, передбачених пунктами 1-7
цієї статті, право користування жилим
приміщенням зберігається за
відсутніми протягом шести місяців з
дня закінчення строку, зазначеного у
відповідному пункті, враховуючи, що
строк - 6 місяців слід замінити на строк
- 1 рік, оскільки, згідно ч.2 ст. 405 ЦК
України, член сім'ї власника житла
втрачає право користування цим житлом
у разі відсутності без поважних причин
понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду про
позбавлення права користування
житловим приміщенням.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України, суд
розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Позивач, зокрема, не надав доказів того,
що місце проживання дітей визначено
органом опіки та піклування чи за
рішенням суду, саме, місце проживання
матері дітей, тобто за місцем
проживання відповідачки ОСОБА_2; також
відсутні докази того, що діти або їх
мати мають інше житло, навпаки, із
наданих доказів та пояснень позивача
та його сина витікає, що відповідачка
не має власного житла, стосовно неї
відсутні дані про реєстрацію її за
місцем проживання; відсутні належні
докази про стягнення аліментів з
батька дітей на користь відповідачки
на утримання їх спільних дітей.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»:
Сім'я є природним середовищем для
фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього. Кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства»:
Батьки або особи, які їх замінюють, не
мають права без дозволу органів опіки і
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Згідно ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства»:
Держава забезпечує право дитини на
проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку. Діти
- члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла

Згідно ст. 7 СК України: 7. Дитина має
бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. 8. Регулювання сімейних
відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї. 9. Сімейні відносини
регулюються на засадах справедливості,
добросовісності та розумності,
відповідно до моральних засад
суспільства.

Згідно ст. 141 СК України: 1. Мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою. 2.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.
Кожен учасник сімейних відносин має
право на судовий захист.

Згідно ст. 155 СК України: 1. Здійснення
батьками своїх прав та виконання
обов'язків мають ґрунтуватися на
повазі до прав дитини та її людської
гідності. 2. Батьківські права не
можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини. 3. Відмова батьків від
дитини є неправозгідною, суперечить
моральним засадам суспільства. 4.
Ухилення батьків від виконання
батьківських обов'язків є підставою
для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Згідно ст. 160 СК України: 1. Місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. 2. Місце проживання дитини, яка
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків та самої
дитини. 3. Якщо батьки проживають
окремо, місце проживання дитини, яка
досягла чотирнадцяти років,
визначається нею самою.

Згідно ст. 386 ЦК України: 1. Держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. 2. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. 3. Власник, права
якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод в
здійсненні права користування та
розпорядження майном.

Згідно ст. 405 ЦК України: 1. Члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
2. Член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно ст. 150 ЖК України: Громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Згідно ст. 156 ЖК України: Члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно. Члени
сім'ї власника будинку зобов'язані
дбайливо ставитися до жилого будинку
(квартири). Повнолітні члени сім'ї
власника зобов'язані брати участь у
витратах по утриманню будинку
(квартири) і прибудинкової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі у витратах вирішуються в
судовому порядку. До членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 цього Кодексу. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені обставини
справи, керуючись законом, суд
доходить висновку: що позов не підлягає
задоволенню, оскільки позовні вимоги
суперечать вимогам вищенаведених
правових норм;

- діти, внуки позивача, внаслідок
малолітнього віку не перестали бути
членами сім'ї свого батька,
зареєстрованого за місцем проживання в
спірному житлі, належному позивачу, і
не втратили свого права на проживання
в цьому житлі;

- право на користування спірною
квартирою належить дітям до досягнення
ними віку 18 років, коли вони після цього
протягом одного року не визначать
самостійно своє місце проживання;

- стосовно витрат з оплати
житлово-комунальних послуг, які
припадають на зареєстрованих в спірній
квартирі дітей, то позивач не надав
доказів про їх розмір, окрім того,
сторони, в тому числі і третя особа,
батько дітей, мають право вирішити
питання про розподіл цих витрат між
ними, в тому числі шляхом подачі позову
до суду, при цьому не позбавляючи дітей
права користування житлом, належним
позивачу та не погіршуючи їм житлові
умови;

- суд враховує, що сімейні відносини
регулюються на засадах справедливості,
добросовісності та розумності,
відповідно до моральних засад
суспільства, що проживання батьків
окремо від дитини не впливає на обсяг
їхніх прав і не звільняє від обов'язків
щодо дитини, що здійснення батьками
своїх прав та виконання обов'язків
мають ґрунтуватися на повазі до прав
дитини та її людської гідності,
батьківські права та права діда та
бабки не можуть здійснюватися всупереч
інтересам, відповідно, дітей та внуків.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК
України, ЗУ «Про судовий збір» і
доходить висновку про покладення
судових витрат у справі, в виді
судового збору на суму - 243.60 грн., на
позивача, ОСОБА_1, стягнувши з нього в
дохід держави України, додатково,
судовий збір - 128.90 грн., враховуючи, що
ним фактично сплачено судовий збір на
суму - 114.70 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88, 212-215, 218, 222-233, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

Відмовити в усуненні перешкоди в
здійсненні позивачем, ОСОБА_1, свого
права власності на кімнату НОМЕР_2 у
квартирі АДРЕСА_1, шляхом позбавлення
права користування зазначеною
кімнатою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що є підставою для зняття
їх із реєстрації з цієї кімнати.

Судові витрати у справі, в виді
судового збору на суму - 243.60 грн.,
покласти на позивача, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця с. Пропашне,
Солонянського району,
Дніпропетровської області,і/к №
НОМЕР_1, зареєстрованого за місцем
проживання АДРЕСА_3, стягнувши з нього в
дохід держави України, додатково,
судовий збір - 128.90 грн., враховуючи, що
ним фактично сплачено судовий збір на
суму - 114.70 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення через
Вільногірський міський суд,
Дніпропетровської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію рішення, протягом двох днів, з
часу його проголошення, надіслати
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення сторонам та
третім особам.

Головуючий суддя
Г.І. Шаповал