№
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2013 року

м. Донецьк

Будьоннівський районний суд м.
Донецька в складі:

Головуючої судді:
Реброва С.О.,

при секретарі:
Боровик С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Будьонівського районного суду м.
Донецька з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики. В
позові позивач вказує, що рідним є
братом відповідача, підтримує з ним
добрі відносини, хоча на протязі
тривалого часу з 1975 року позивач
проживає в Росії в Московській області,
а відповідач в м. Донецьку. З 2002 року
відповідач став займатися бізнесом, і
постійно просив у позивача гроші в
борг. Позивач давав братові гроші в
борг різними сумами. В 2004 р. позивач
видав довіреність на продаж будинку за
адресою: АДРЕСА_1, на ім'я відповідача.
Відповідач продав будинок за 25000
доларів США, вказані гроші також взяв у
позику. Відповідач гроші частково
повертав, але брав знову в борг, його
борги накопичувалися. Станом на 01.01.2012
р. борг відповідача склав 125000 доларів
США. В квітні 2012 року позивач з
відповідачем домовились, що відповідач
поверне гроші позивачу повністю.
Позивач приїхав у м. Донецьк наприкінці
квітня 2012 року на травневі свята та для
отримання грошей, відповідач віддав
йому 125000 доларів США, але позивач став
думати, як ці гроші везти через кордон,
позивачу порадили відкрити міжнародну
банківську картку, оскільки дуже
велике мито на кордоні при перевезенні
вказаних грошей. Оскільки з 01.05.2012 р. всі
банки були закриті, відповідач
попросив ще раз надати йому гроші в
борг на 3-5 місяців і пообіцяв повернути
їх позивачу до 31.12.2012 р. 01.05.2012 р. позивач
передав відповідачу в борг 120000 доларів
США, про що відповідач власноруч
написав розписку. Гроші в борг були
надані відповідачу строком до 31.12.2012 р.,
про що відповідач зазначив у розписці.
На цей час борг не повернутий позивачу,
оскільки відповідач посилається на
відсутність у нього грошей та не бажає
з цієї причини повертати борг у сумі
120000 доларів США, що за курсом НБУ на
дату звернення до суду складає 959160,00
грн., у зв'язку з чим позивач вимушений
звернутися до суду. Позивач також
вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК
України відповідач має сплатити йому
суму боргу з урахуванням індексу
інфляції в розмірі 6714,12 грн. та 3% річних
в сумі 25384,89 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 прибув у
судове засідання та надав суду
пояснення, аналогічні викладеним в
позові.

Відповідач ОСОБА_2 з'явився в судове
засідання, позовні вимоги визнав
частково. Відповідач пояснив, що дійсно
при обставинах, вказаних в позові,
отримав від позивача в борг 120000 доларів
США. 01.05.2012 р. власноруч склав розписку
про отримання вказаної суми боргу, та
зобов'язався повернути борг до 31.12.2012 р.
На цей час грошей у відповідача не має,
тому борг він повертати не намагається.
Позов в частині стягнення суми боргу
визнає. Позов в частині стягнення
інфляційних та 3% річних не визнає.

Суд, розглянувши матеріали справи,
надані сторонами пояснення та докази,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав:

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

01.05.2012 р. відповідач ОСОБА_2 склав
розписку, в якій вказав, що він 01.05.2012 р.
отримав в борг 120000 доларів США у ОСОБА_1
Також вказав, що борг зобов'язується
повернути до 31.12.2012 р. Розписка
підписана відповідачем, на ній мається
дата її складання 01.05.2012 р. Суду наданий
оригінал вказаної розписки, який
долучений до матеріалів справи.

Розписка складена відповідачем
містить всі основні умови договору
позики, тому суд встановив, що між
позивачем та відповідачем 01.05.2012 р.
укладений договір позики, за яким
позивач надав відповідачу в борг 12000
доларів США, а відповідач прийняв на
себе зобов'язання повернути борг у
встановлений договором строк до 31.12.2012
р.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Судом встановлено, що станом на дату
звернення до суду та на дату розгляду
справи відповідач не виконав прийняті
на себе за договором позики від 01.05.2012 р.
зобов'язання та не повернув позивачу
суму боргу в сумі 120000 доларів США, що
станом на дату подання позову 29.11.2013 р.
за курсом НБУ складає 959160,00 грн.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки з 31.12.2012 р. відповідач
прострочив свої зобов'язання за
договором позики, що він визнав в
судовому засіданні, суд застосовує
положення ст.ст. 1050, 625 ЦК України, та
стягну інфляційні за період з 01.01.2013 р.
по 31.10.2013 р. в сумі 6714,12 грн., 3% річних за
період з 01.01.2013 р. по 18.11.2013 р. у розмірі
25384,89 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

На підставі квитанції №16859.471.3 від
28.11.2013 р. позивачем сплачений судовий
збір у розмірі 3441,00 грн.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України на користь позивача підлягає
стягненню з відповідача 3440,00 грн. - сума
сплаченого позивачем судового збору.

На підставі викладеного й керуючись
ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050, 625 ЦК України, ст.ст.
213-215, 209, 88 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг за договором позики від 01.05.2012 р. в
розмірі 120000 доларів США, що за курсом
НБУ становить 959160,00 грн., індекс
інфляції в розмірі 6714,12 грн., 3% річних у
розмірі 25384,89 грн., сплачений судовий
збір 3440,00 грн.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в Апеляційний суд Донецької
області через Будьоннівський районний
суд м. Донецька протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду
справи.

Суддя: