Справа № 727/8307/14-ц
Провадження № 2/727/2110/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі : головуючого судді Літвінової О.Г.

при секретарі Чубрей А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду м.Чернівці із позовною заявою, посилаючись на те, що вона 30.09.2008 року уклала кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0 з АК «УкрСиббанк».

Умовами кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 100000 доларів США, строк кредитування з 30.09.2008 року по 28.08.2029 року, проценти за користування кредитом 14,5% річних, метод нарахування не зазначений, щомісячний розмір ануїтетного платежу 1270 доларів США, що складається з нарахований відсотків та основного боргу.

За висновком експерта №7702 від 18.08.2014 року, складений Волинським відділенням Львівського НДІ судових експертиз, з якого вбачається, що умовами Кредитного договору передбачено, що «перед укладенням цього Договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 року за №168 та Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808, «Банки зобовязані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості супутних послуг та інші фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашення кредиту, а також зазначати її в процентному зазначені та в грошовому виразі у валюті платежу зав кредитним договором, у вигляді: реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту ( у грошовому виразі).

У наданому Додатку №2 « Графіку платежів, визначеної сукупної вартості кредиту», що є невідємно. Частиною Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.09.2008 року відображено сукупну вартість кредиту в процентному значенні ( реальна відсоткова ставка) у розмірі 16,5%; у грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором 229017,90 доларів США.

Проведеним розрахунком експертом за період 30.09.2008 рік по 28.08.2029 рік встановлено, що Позичальник повинен сплатити 222827,71 доларів США відсотки, 13995,00 доларів США на користь третіх осіб, 13440 доларів США страховий платіж, 1500 доларів США нотаріальні витрати, 500 грн. сплата вартості за проведення незалежної експертної оцінки, 777,87 грн. сплата державного мита. Таким чином. сукупна вартість кредиту в процентному значенні становить 17,16 %; в грошовому виразі 236822,71 доларів США.

Тобто, сукупна вартість кредиту фактично витупає ціною договору, яка у свою чергу, є суттєвою умовою договору, відсутність домовленості щодо якої робить неможливим саме такі його цінові характеристики, позивач не укладала би його з відповідачем, так як на той момент були більш вигідні пропозиції банків України. Вважає, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо однієї із суттєвих умов договору, що є базовим елементом для його укладення, передбаченим ст.ст. 638, 1054 ЦК України.

Просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 30.09.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем. Визнати недійсним з моменту укладення договору іпотеки № 94645 від 30.09.2008 року укладений між позивачем та відповідачем..

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив позв задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала пояснення згідно письмових заперечень. Окрім цього представник відповідача просила застосувати строки позовної давності. Просила відмовити в задоволенні позову.

Суд заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що позивач 30.09.2008 року уклала кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0 з АК «УкрСиббанк».

Умовами кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 100000 доларів США, строк кредитування з 30.09.2008 року по 28.08.2029 року, проценти за користування кредитом 14,5% річних, метод нарахування не зазначений, щомісячний розмір ануїтетного платежу 1270 доларів США, що складається з нарахований відсотків та основного боргу.

За висновком експерта №7702 від 18.08.2014 року, складений Волинським відділенням Львівського НДІ судових експертиз, з якого вбачається, що умовами Кредитного договору передбачено, що «перед укладенням цього Договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та су пукну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 року за №168 та Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808, «Банки зобовязані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості супутніх послуг та інші фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашення кредиту, а також зазначати її в процентному зазначені та в грошовому виразі у валюті платежу зав кредитним договором, у вигляді: реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту ( у грошовому виразі).

У наданому Додатку №2 « Графіку платежів, визначеної сукупної вартості кредиту», що є невідємно. Частиною Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.09.2008 року відображено сукупну вартість кредиту в процентному значенні ( реальна відсоткова ставка) у розмірі 16,5%; у грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором 229017,90 доларів США.

Проведеним розрахунком експертом за період 30.09.2008 рік по 28.08.2029 рік встановлено, що Позичальник повинен сплатити 222827,71 доларів США відсотки, 13995,00 доларів США на користь третіх осіб, 13440 доларів США страховий платіж, 1500 доларів США нотаріальні витрати, 500 грн. сплата вартості за проведення незалежної експертної оцінки, 777,87 грн. сплата державного мита. Таким чином. сукупна вартість кредиту в процентному значенні становить 17,16 %; в грошовому виразі 236822,71 доларів США.

Експертом було визначено, що сукупна вартість кредиту розрахована ПАТ «УкрСиббанк» у Додатку №2 « Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» умовам Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30 вересня 2008 року не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч.4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

З п.3.2. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

Відповідно до п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Згідно положень частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У силу ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Положеннями статті 215 ЦК України встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (частина друга статті 652 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

За ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно буть законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконав всі вимоги цивільного судочинства та вирішив справу згідно з Законом.

Ст. 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

За змістом статей 203, 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені частинами 1- 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину.

П 1.Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними, суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що сукупна вартість кредиту фактично виступає ціною договору, яка у свою чергу, є суттєвою умовою договору, відсутність домовленості щодо якої робить неможливим його укладання.

В забезпечення виконання позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки № 94645 від 30.09.2008 року, згідно з яким позивачем було передано в заставу належне їй майно у вигляді квартири АДРЕСА_1.

За таких обставин, суд вважає, що в кредитному договорі від 30 вересня 2008 року № 0 немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п. п. 3.2, 3.4 розділу 3 Правил визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. У наданому розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача. Представник банку як спеціаліст з проведення розрахунку в судове засідання не з'явився. Із пояснень відповідача встановлено, що кінцева сума тільки одних відсотків перевищить суму кредиту у два рази. Детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача на день розгляду справи відповідач суду не надав. В порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону.

Враховуючи додаткові нарахування, відсоток за користування кредитними коштами збільшився; є дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях; які суми на які рахунки зараховувалися невідомо, що за висновком суду є також несправедливим відносно споживача, оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на погляд банку.

З огляду на наведене суд дійшов правильного висновку про те, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним та, відповідно як наслідок, визнання недійсними договору іпотеки, оскільки цей договір є похідними від головного. Окрім цього, суд вважає, що строк позовної давності позивачем пропущений не був, оскільки вона в серпні 2014 року, після проведення експертного дослідження, дізналась про порушення свого права.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, надані послуг відшкодувати вартість того, що одержано. За цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до листа ПАТ «УкрСиббанк» від 19.12.2014 року № 1189 на адресу суду, з моменту укладання Кредитного договору № 0 від 30.09.2008 року і до 29.09.2014 року позивачем було сплачено 91107,00 доларів США ( за кредитом та відсотками) та 2676,68 ( пені за прострочення по платежам).

На підставі ст. 1057-1 ЦК України, у разі визнання недійсним кредитного договору, суд за заявою сторони в обовязковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобовязання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на таке майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 1057-1 Цивільного кодексу України зазначено, що арешт на майно підлягає зняттю, якщо протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним кредитного договору кошти у розмірі, визначеному судом, будуть повернуті кредитодавцю. Якщо у зазначений строк зобовязання повернути кошти не виконано, кредитодавець має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на арештоване майно.

На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 30.09.2008 року укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк». Визнати недійсним з моменту укладення договору іпотеки № 94645 від 30.09.2008 року укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України повернути сторони в попередній стан. Враховуючи, що позивач отримала від відповідача 100000 доларів США, за фактично станом на 29.09.2014 року сплатила 91107,00 доларів США, то необхідно зобовязати ОСОБА_2 повернути Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» грошові кошти, які були видані згідно кредитного договору № 0 в розмірі 100000 доларів США. Враховуючи сплачені суми зобовязати ОСОБА_2 повернути Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» 8893 доларів США.

На підставі ст. 1057-1 ЦК України, накласти арешт на майно ОСОБА_3 , а саме житлову квартиру загальною площею 100,00 кв.м.. що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та є власністю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_4 нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 30.09.2008 року за № 5826 зареєстровану в Державному реєстрі правочинів 30.09.2008 року № 3162366.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 30.09.2008 року укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

Визнати недійсним з моменту укладення договору іпотеки № 94645 від 30.09.2008 року укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України повернути сторони в попередній стан, а саме зобовязати ОСОБА_2 повернути Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» грошові кошти, які були видані згідно кредитного договору № 0 в розмірі 100000 доларів США. Враховуючи сплачені суми зобовязати ОСОБА_2 повернути Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» 8893 доларів США.

Накласти арешт на майно ОСОБА_3 , а саме житлову квартиру загальною площею 100,00 кв.м.. що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та є власністю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_4 нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 30.09.2008 року за № 5826 зареєстровану в Державному реєстрі правочинів 30.09.2008 року № 3162366.

Рішення в частині накладення арешту на майно направити для виконання до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга про оскарження рішення може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці.

СУДДЯ О.Г. Літвінова