АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/874/2014
1-й інстанції: Галаган В.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Невідомої Т.О., Поливач Л.Д.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за завою ОСОБА_1 про скасування
рішення постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків
від 31серпня 2012 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами
"Прімоколект-Капітал" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до суду із указаною заявою, посилаючись
на те, що 31 серпня 2012 року постійно
діючим Третейським судом при Асоціації
українських банків ухвалене рішення у
справі за позовом ТОВ "Компанія з
управління активами
"Прімоколект-Капітал" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ТОВ "Компанія з управління
активами "Прімоколект-Капітал" суму
заборгованості в розмірі17361 грн. 38 коп.
та витрати, пов'язані з розглядом
справи третейським судом в сумі 340 грн.
42 коп.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначала, що дана справа не підвідомча
третейському суду, оскільки спірні
правовідносини регулюються Законом
України "Про захист прав споживачів".
Також посилаючись на ту обставину, що
третейський суд вирішив питання про її
права і обов'язки за її відсутності, а
також на невідповідність складу
третейського суду, яким прийнято
вказане рішення, вимогам статей 16-19
Закону України "Про третейські суди",
просила скасувати вказане рішення
третейського суду з наведених підстав.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 29 жовтня 2013 року у
задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу суду першої
інстанції і постановити нову ухвалу
про скасування рішення третейського
суду.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді
апеляційної інстанції підтримав
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

Представник ТОВ "Компанія з управління
активами "Прімоколект-Капітал" в суд
апеляційної інстанції не з'явився,
подав заяву про відкладення розгляду
справи у зв'язку з затримкою в передачі
довіреності на представника.

Повідомлені ним причини неявки у
судове засідання колегія суддів вважає
неповажними.

Ураховуючи те, що ТОВ "Компанія з
управління активами
"Прімоколект-Капітал" належним чином
повідомлено про час і місце розгляду
справи, причини неявки їх представника
у судове засідання визнані
неповажними, колегія суддів вважає
можливим з урахуванням положень ч. 2 ст.
305 ЦПК України розглянути справу у
відсутність їх представника.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленої ухвали, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом установлено, що 31 серпня 2012 року
постійно діючим Третейським судом при
Асоціації українських банків ухвалене
рішення у справі за позовом ТОВ
"Компанія з управління активами
"Прімоколект-Капітал" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ТОВ "Компанія з управління
активами "Прімоколект-Капітал" суму
заборгованості в розмірі17361 грн. 38 коп.
та витрати, пов'язані з розглядом
справи третейським судом в сумі 340 грн.
42 коп.

Установлено, що рішення третейського
суду ухвалене на підставі укладеного
між ВАТ "Платинум Банк"та ОСОБА_1
кредитного договору з обслуговування
кредитної картки та страхування життя
позичальника № 795/778SFPR4від 19 березня 2009
року, відповідно до якого банк надав
позичальнику кредит у сумі 9279 грн. 04
коп. зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 0,0001%.

2 листопада 2010 року між ПАТ "Платинум
Банк", яке є правонаступником ВАТ
"Платинум Банк", та ТОВ Фінансова
компанія "Кредит-Капітал" було укладено
договір відступлення права вимоги №
20101102-Г, згідно умов якого ТОВ Фінансова
компанія "Кредит-Капітал" набуло право
вимоги до ОСОБА_1 за кредитним
договором № 795/778SFPR4від 19 березня 2009
року.

30 березня 2011 року між ТОВ Фінансова
компанія "Кредит-Капітал" та
ТОВ"Компанія з управління активами
"Прімоколект-Капітал" було укладено
договір купівлі-продажу (відступлення
права вимоги) № 30/03/2011-02, за умовами
якого ТОВ "Компанія з управління
активами "Прімоколект-Капітал", як
новий кредитор, прийняв право вимоги до
відповідача.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
скасування рішення третейського суду,
суд першої інстанції виходив із
безпідставності вимог поданої заяви.

Такий висновок є правильним.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
третейські суди" рішення третейського
суду може бути оскаржене та скасоване
лише з таких підстав:

1)справа, по якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону;

2)рішення третейського суду прийнято у
спорі, не передбаченому третейською
угодою, або цим рішенням вирішені
питання, які виходять за межі
третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною
компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким
прийнято рішення, не відповідав
вимогам статей 16-19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участь у справі.

Зазначений перелік підстав для
скасування рішення третейського суду є
вичерпним і закон не передбачає його
розширеного тлумачення.

Статтею 389-5 ЦПК України також
визначений вичерпний перелік підстав
для скасування рішення третейського
суду, зокрема, рішення третейського
суду може бути скасоване у разі якщо
справа, в якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону; склад третейського суду, яким
прийнятке рішення, не відповідав
вимогам закону; третейський суд
вирішив питання про права і обов'язки
осіб, які не брали участі у справі (п.п. 1,
4, 5 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України).

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону
України "Про третейські суди"
третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ у спорах щодо захисту
прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки).

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про
третейські суди" юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про
третейські суди" передбачено, що
третейська угода може бути укладена у
вигляді третейського застереження в
договорі, контракті або у вигляді
окремої письмової угоди.

Так, у п. 6 кредитного договору від 19
березня 2009 року сторони домовилися, що
всі спори, розбіжності та вимоги, які
виникають при виконанні даного
договору чи у зв'язку з ним, або
випливають з нього підлягають розгляду
у постійно діючому Третейському суді
при Асоціації українських банків
відповідно до його регламенту.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України
"Про захист прав споживачів" споживачем
є фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує, або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язку
найманого працівника.

Пленум Верховного Суду України в пп. 1, 6
постанови від 12 квітня 1996 року № 5 "Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів"
роз'яснив, що споживачем, права якого
захищаються на підставі Закону, є лише
громадянин (фізична особа), котрий
придбає, замовляє, використовує або має
намір придбати чи замовити товари
(роботи, послуги) для власних побутових
потреб. Заява про захист прав споживача
має повністю відповідати вимогам щодо
форми й змісту позовної заяви, зокрема,
мiстити вiдомості: про те, яке право
споживача порушено; коли і в чому це
виявилося; про способи захисту, які
належить вжити суду; про розмір сум,
щодо яких заявлено вимоги, з
вiдповiдними розрахунками і
обґрунтуванням; про докази, що
підтверджують позов.

Отже, Пленум Верховного Суду України
звертає увагу на те, що позовна заява
про захист прав споживача подається
саме споживачем, у разі порушення його
прав, передбачених ст. ст. 4-15 Закону
України "Про захист прав споживачів".

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року по справі №
1-26/2011, яке є обов'язковим для
застосування на всій території
України, підтверджено, що саме споживач
має звертатися до суду як під час
укладення кредитного договору, так і
під час виконання договору.

Також преюдиційною є постанова
Верховного Суду України від 6 червня 2012
року (6-50цс12), прийнята за наслідком
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, якою визнано
законним посилання на п. 14 ст. 6 Закону
України "Про третейські суди" щодо
підвідомчості справ третейському суду.

Таким чином, ТОВ "Компанія з управління
активами "Прімоколект-Капітал" в
розумінні Закону України "Про захист
прав споживачів" не є споживачем і
позовна заява про стягнення
заборгованості за кредитним договором
була подана кредитором до постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків на
підставі відповідного третейського
застереження, що міститься в пункті 6
кредитного договору, та на підставі
заборгованості за яким позивач згодом
набув право вимоги до відповідача, і в
суді вирішувалось лише питання про
стягнення цих коштів.

Щодо доводів заявника про те, що
третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участь у справі, слід зазначити, що
заявником помилково ототожнюються
поняття: "права і обов'язки осіб, які не
були залучені до участі у справі" та
"права і обов'язки осіб, які не приймали
участі в судовому засіданні", оскільки
п. 5 ч. 3 ст. 51 Закону України "Про
третейські суди", на який посилається
заявник, законодавець, як підставу для
скасування рішення третейського суду,
визначив саме вирішення третейським
судом питання про права і обов'язки
осіб, які не були залучені до участі у
справі, а не які не приймали участі в
судовому засіданні, як помилково
вважає заявник.

Посилання скаржника на те, що поза
увагою суду першої інстанції залишився
той факт, що 30 листопада 2009 року
постійно діючим Третейським судом при
Асоціації українських банків вже було
ухвалене рішення у справі за позовом
ВАТ "Платинум Банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, за яким
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ
"Платинум Банк" суму заборгованості в
розмірі8306 грн. 21 коп. за кредитним
договором № 795/778SFPR4від 19 березня 2009
року, на підставі якого було видано
виконавчий лист, не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальний закон
пов'язує можливість скасування рішення
третейського суду.

Згідно ст.389-6 ЦПК України за наслідками
розгляду справи про оскарження
рішення третейського суду суд
постановляє ухвалу за правилами,
встановленими цим Кодексом для
ухвалення рішення. В ухвалі суду мають
бути також зазначені:1) відомості про
рішення третейського суду, що
оскаржується, місце його прийняття; 2)
найменування і склад третейського
суду, що прийняв рішення, яке
оскаржується; 3) ім'я (найменування)
сторін третейського спору; 4) вказівка
про скасування рішення третейського
суду повністю або частково чи про
відмову в задоволенні вимог заявника
повністю або частково.

Таким чином, процесуальний закон не
передбачає розгляду по суті спору, який
був предметом розгляду третейським
судом, у межах розгляду справи про
оскарження рішення третейського суду.
Наслідком розгляду заяви про
скасування рішення третейського суду є
ухвала про скасування рішення
третейського суду повністю або
частково чи про відмову у задоволенні
вимог заявника повністю або частково, а
не рішення суду по суті спору, що був
предметом розгляду третейським судом.

Доводи скаржника про те, що склад
третейського суду, яким прийняте
рішення, не відповідав вимогам закону,
є безпідставними, оскільки сторони на
свій розсуд домовились, що розгляд
справи у постійно діючому Третейському
суді при Асоціації українських банків
здійснюється третейським суддею
одноособово, а призначення
третейського судді сторони доручили
голові постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків.

Ураховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що заявником не доведено
наявність правових підстав для
скасування рішення третейського суду й
обґрунтовано відмовив у задоволенні
поданої ОСОБА_1 заяви.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи не відносяться до тих підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість скасування
оскаржуваної ухвали.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону, тому апеляційну скаргу
слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного
суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий

Судді: