Справа № 450/426/14
Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський
Провадження № 22-ц/783/5011/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Азенко М.В.

з участю:
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4
та її адвоката - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 03 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус
Пустомитівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, про поділ
спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що 13 серпня 1972 року вона уклала
шлюб із ОСОБА_7. Під час шлюбу у 1982 році
подружжя отримали у користування
земельну ділянку площею 0,0412 га для
ведення садівництва в садівничому
кооперативі «Поляна» за адресою: с.
Скнилів Пустомитівського району
Львівської області, а 5 червня 1997 року
право власності на вказану земельну
ділянку було зареєстроване за ОСОБА_7.
За період шлюбу подружжя на вказаній
земельній ділянці побудували садовий
будинок. 16 травня 2002 року шлюб між
позивачкою та ОСОБА_7 було розірвано, а
12 грудня 2011 року ОСОБА_7 зареєстрував
шлюб з відповідачкою ОСОБА_4 і отримав 30
грудня 2011 року свідоцтво про право
власності на вказаний садовий будинок.

Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1
відрилась спадщина на спірні об'єкти
нерухомого майна, проте нотаріус
відмовив позивачці у видачі свідоцтва
про право власності на частку у
спадковому майні, оскільки не може
встановити факту наявності спільної
сумісної власності між позивачкою та
ОСОБА_7, тому позивачка змушена
звернутися до суду із даним позовом, в
якому просить:

- визнати 9/10 ідеальних часток
садового будинку АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_7;

- виділити та визнати за ОСОБА_2
право власності на 9/20 ідеальних часток
садового будинку АДРЕСА_1;

- зобов'язати приватного нотаріуса
ОСОБА_6 Пустомитівського районного
нотаріального округу Львівської
області видати свідоцтво про право
власності на 9/20 ідеальних часток
садового будинку АДРЕСА_1;

- стягнути з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивачки судові витрати:
судовий збір за позовом - 407,40 грн.,
судовий збір за забезпечення позову -
121,80 грн., правову допомога згідно
квитанцій.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 03 червня 2014
року позов задоволено частково та
ухвалено:

- визнати 9/10 ідеальних часток
садового будинку АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_7;

- визнати за ОСОБА_2 право
власності на 9/20 ідеальних часток
садового будинку АДРЕСА_1;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 сплачений судовий збір в
розмірі 529,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідачка.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин
справи, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
за безпідставністю.

Зокрема, вказує на те, що
визначена частка позивачки у 9/10 в
садовому будинку є незрозумілою,
оскільки суд не призначив
товарознавчої експертизи на
визначення ступеню готовності
спірного будинку станом на 1997 рік, на 2002
рік та станом на 2014 рік, не визначена
його вартість станом на час розгляду
справи. Судом не враховано, що в
технічних паспортах на садовий будинок
від 12.11.2008р. та від 05.12.2011р. є різниця у
кількості та площі приміщень, яка
збільшилась вдвічі.

Не враховано, що відповідач з чоловіком
ОСОБА_7 здійснила газифікацію спірного
дачного будинку, провели воду,
каналізацію, замінили підлогу, вікна,
двері, здійснили ремонт садового
будинку, здійснили будівництво гаражу,
ванни, огорожі. Суд не вирішив питання
щодо земельної ділянки, яка необхідна
для обслуговування будинку, не з'ясував
повний обсяг спільного майна подружжя.
Суд безпідставно відхилив клопотання
про допит її свідків. Суд невірно
застосував норми матеріального права,
оскільки керувався нормами Сімейного
кодексу, хоча спірні правовідносини
виникли ще у 2002 році і регулюються
Кодексом про шлюб та сім'ю України з
врахуванням вимог ст. 29 КпШС та норм
Цивільного кодексу 1963р. про позовну
давність, які суд безпідставно не
застосував.

Просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову за пропуском строку
позовної давності.

Заперечуючи проти апеляційної скарги,
позивач вважає рішення суду законним і
обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились у
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню: рішення суду підлягає
скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову за
пропуском строку позовної давності,
виходячи з таких підстав.

Вирішуючи спір про визнання за
позивачкою права власності на 9/10
ідеальних частини садового будинку у
СТ «Поляна» в порядку поділу спільного
майна подружжя, суд виходив з положень
чинних Сімейного кодексу України та
Цивільного кодексу України, які
набрали чинності з 01.01.2004р.

Проте погодитись з таким висновком
суду не можна, оскільки суд допустив
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Статті 225 та 463 ЦК України, на які
послався суд, взагалі не регулюють
відносини по розподілу спільного майна
подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом розподілу як спільного майна
подружжя, є садовий будинок АДРЕСА_1, що
розташований у садівничому
кооперативі «Поляна» та згідно
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, виданого на підставі
рішення виконавчого комітету
Скнилівської сільської ради № 101 від 13
грудня 2011р., є власністю ОСОБА_7 (а.с. 8, 35).

Згідно технічного паспорту на даний
будинок, виданого 05.12.2011р. на ім'я
ОСОБА_7, будинок з прибудовою
складається з двох коридорів, кухні,
двох літніх житлових кімнат площею 23,3
кв.м, санвузла, гаражу, комори, загальна
площа приміщень - 63,5 кв.м. (а.с. 37, 38).

Згідно Державного акту на право
приватної власності на землю Серія ЛВ
№ 14916 від 03 жовтня 1997р., виданого на
підставі рішення виконавчого комітету
Скнилівської сільської ради народних
депутатів від 11.01.1996р. № 3,земельна
ділянка площею 0,0412 га, на якій
розташований спірний садовий будинок,
є приватною власністю ОСОБА_7 (а.с. 11).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2
перебувала у зареєстрованому шлюбі із
ОСОБА_7 з серпня 1972р., який був
розірваний рішенням Галицького
районного суду м.Львова від 16 травня
2002р., розірвання шлюбу зареєстровано 23
липня 2002р. у відділенні ЗАЦС Галицького
районного суду.

Спірний будинок без прибудови гаражу,
комори, санвузла, був побудований у
1983-84рр., що підтверджується
характеристикою будинку,
господарських будівель та споруд,
складеного ОКП Львівської обласної
ради «Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» (а.с. 39), тобто в
період перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у
зареєстрованому шлюбі і відповідно до
положень ст. 22 Кодексу про шлюб і сім'ю
Української РСР, який був чинний на час
його будівництва, належить до спільної
сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу подружжя Сеник
відбулося у 2002р. в період дії Кодексу
про шлюб та сім'ю Української РСР 1969р.,
тому і відносини, пов'язані з
розподілом їх спільного майна повинні
регулюватися ст. 29 цього кодексу, яка
діяла на час виникнення у позивачки
права на поділ спільного майна
подружжя.

Відповідно д положень ч.3 ст. 29 Кодексу
про шлюб та сім'ю Української РСР для
вимог про розділ майна, що є спільною
сумісною власністю розведеного
подружжя, встановлюється трьохрічний
строк позовної давності, який повинен
застосовуватись з врахуванням
положень ст. 71, 76, 79, 80 ЦК України в
редакції 1963р.

Колегією суддів встановлено, що після
розірвання шлюбу подружжя припинило
спільне проживання, майно у
встановленому законом порядку не
ділило, спірним садовим будинком
позивач добровільно не користувалась,
останній перебував у виключному
користуванні бувшого чоловіка ОСОБА_7
та його цивільної дружини ОСОБА_4, з
якою він зареєстрував шлюб 26 грудня
2011р. та проживав у спірному будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 помер.

Статтею 76 ЦК в редакції 1963р.
передбачено, що перебіг строку
позовної давності починається з дня
виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналася про порушення свого права.

Встановлено, що за життя ОСОБА_7 його
бувша дружина ОСОБА_2 в судовому
порядку не ставила питання про
розподіл спільного майна подружжя,
хоча достовірно знала про те, що
вказане майно вибуло з її фактичного
користування та перебуває в
користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_7, які
здійснювали добудову тамбуру до
будинку, робили ремонт, тощо.

З врахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що позивач ОСОБА_2
достовірно знала про своє порушене
право, проте в межах трирічного строку
позовної давності, який почав перебіг
та завершився в межах дії ст. 29 КпШС 1963р.
та ст. 71, 76 ЦК в редакції 1969р., за
захистом свого права у встановленому
законом порядку не звернулась.

Відповідно до ст. 80 ЦК в редакції 1963р.
закінчення строку позовної даності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови у позові. Вказана норма
застосовується судом незалежно від
заяви сторін.

Позивачем не надано жодних доказів
поважності причин пропуску строку
позовної давності і на такі вона не
посилається, та не просить його
поновити.

Оскільки суд першої інстанції допустив
порушення норм матеріального права, що
відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду,
колегія суддів вважає, що рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у позові за
пропуском строку позовної давності.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.
314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 03 червня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа приватний нотаріус
Пустомитівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, про поділ
спільного майна подружжя - відмовити за
пропуском строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ з дня набрання рішенням
апеляційного суду законної сили.

Головуючий
Т.Г. Мусіна

Судді:
І.В. Бермес

Р.В. Савуляк