У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області
в складі :

Головуючого судді :
Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструк С.В.,
Оніпко О.В.

секретар судового
засідання : Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду від 29 жовтня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» Рівненська філія ПАТ
КБ «Приватбанк» про визнання
кредитно-заставного договору
недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 жовтня 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» Рівненська філія ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання
кредитно-заставного договору
недійсним - відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач вказує на його
незаконність, оскільки суд розглянув
справу з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
а саме не надіслав відповідачу копію
позовної заяви з додатками та її заяву,
як доповнення до позову та не провів
заочний розгляд справи. Суд не з'ясував
повноваженя особи , що підписала
договір від імені ПАТ КБ «Приватбанк»
та не витребував довіренність,
оскільки згадана довіреність є
складовою договору чим порушив
ст.57,58,60,168 ЦПК України. Суд не звернув
увагу на те, що кошти на придбання
автомобіля, страхові внески,
реєстрацію вона отримувала в
національній валюті, а не в доларах США
та не врахував ту обставину, що банк
збільшив вартість автомобіля і кредиту
на 147,08 доларів США, взявши за
розрахунок курс 4,99 грн. при ставці НБУ
5,05 грн. за один долар США, як це
вбачається із додатку б/н до договору.
Крім того вважає, що банк не надав їй як
споживачу інформацію, щодо валютних
ризиків та надаючи кредит не виконав
вимогу ст.49 ЗУ «Про банки ті банківську
діяльність».

Просить рішення суду скасувати
справу направити на новий розгляд.

Перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні
позову суд першої інстанції правильно
виходив з того, що оспорюваний правочин
вчинений з дотриманням всіх вимог,
передбачених чинним законодавством.
Позивач погодився із усіма умовами, що
викладено у договорі, та взяв на себе
зобов'язання, які повинен виконувати
належним чином.

На підтвердження такого висновку в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази з якими погоджується і
апеляційний суд.

Відповідно до ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. За кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
(ст..627,628,638,1054 ЦК)

Звертаючись до суду з даним позовом
позивач обґрунтовував свої вимоги тим,
що банк наддавши позику в долларах США,
але фактично видав йому кредит у
гривнях в сумі 62 992,71 грн. та поклав
валютні ризики, пов'язані зі зміною
курса доллара США на позичальника.
Разом з тим зазначала, що платіжним
засобом на території України є грошова
одиниця України і зобов'язання має бути
виражене у національній грошовій
одиниці України - гривні відповідно до
ст. ст. 122, 524 ЦК Українита з цих
підстав просила визнати
кредитно-заставний договір недійсним.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, а саме: платіжного доручення
від 27.03.2008 перераховано 61 125 грн. та
додатку 2 до договору (а.с.30,44), кошти
згідно договору № ROC0AK21460053 від 27.03.2008
року видані ОСОБА_1 в сумі 12 624,28 доларів
США із зазначенням еквівалента в
гривнях.

За змістом ст. ст. 47, 49 Закону України
"Про банки і банківську діяльність" на
підставі банківської ліцензії банки
мають право розміщувати залучені кошти
(здійснювати кредитні операції) від
свого імені, на власних умовах та на
власний ризик, в тому числі з валютними
цінностями.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.192 цього
Кодексу іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Частиною 3 ст. 533 ЦК України
передбачено, що використання іноземної
валюти, а також платіжних документів в
іноземній валюті при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями допускається у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом.

Таким чином, комерційний
банк на підставі відповідної ліцензії
Національного банку України має право
видавати кредити своїм клієнтам в
іноземній валюті на умовах, визначених
укладеним між сторонами договором.

Необгрунтованими є доводи
апеляційної скарги про те, що банком
було покладено валютні ризики,
пов'язані зі зміною курса доллара США
на позичальника та недотримано порядок
правил надання банками України
споживачу кредитування чим було
введено в оману позивача відносно
істотних умов договору, оскільки
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. (ст. 638 ЦК України)

Колегія суддів не погоджується з
доводами апелянта про те, що банк не
надав повну інформацію про умови
кредитного договору, а також про те, що
кредитний договір суперечить Закону
України «Про захист прав споживачів»
та укладений внаслідок обману,
оскільки апелянт самостійно, без
примусу підписав спірний кредитний
договір, чим погодився з усіма умовами,
зазначеними в них.

Статтями 10, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Всупереч наведеним правовим нормам
позивач не надав суду жодних доказів на
підтвердження своїх позовних вимог.
Кредитний договір укладено в письмовій
формі, сторонни кредитного догору мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення сторін
було вільним і відповідало їхній
внутрішній волі. Позичальник скріпив
своїм підпипсом зазначений договір, що
підтвердив позивач в судовому
засіданні .

Виходячи з викладеного, давши
вірну оцінку обставинам справи, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відсутність
підстав для визнання оспорюваного
договору недійсним, а тому
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Інші доводи апеляційної скарги не
можуть бути підставою для скасування
законного та обґрунтованого рішення
суду.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції були правильно, всебічно і
повно встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315
ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 жовтня
2013року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів починаючи
з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :