У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Саварина Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського
районного суду від 25 жовтня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи на боці
відповідачів приватний нотаріус
Свалявського нотаріального округу
ОСОБА_4, реєстраційна служба
Свалявського районного управління
юстиції про визнання договорів
купівлі-продажу нерухомого майна
недійсними, які вчинені під впливом
обману, стягнення судових витрат,-

в с т а н о в и л а :

Зазначеним рішенням у задоволенні
вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1.
відмовлено.

З цим рішенням позивач не погодився,
порушив питання про його скасування та
ухвалення нового рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням норм
матеріального права.

В судове засідання представник
апелянта не явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений вчасно,
що підтверджено відповідною розпискою.
Заяв про відкладення розгляду справи
від апелянта не надходило і тому суд
вважав за можливе розглянути справи у
його відсутності відповідно до ч.2 ст.305
ЦПК України.

Представник відповідачів вважав, що
підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши позивача та його
представника, дослідивши матеріали
справи колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не було доведено
обставин, на які він посилається в
позовних вимогах належними і
допустимими доказами, які є
необхідними для чинності правочину.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд першої інстанції не взяв до
уваги висвітлені обставини справи про
те, що відповідачі жодним доказом, ані
квитанціями ані свідками не довели
факт оплати придбання об'єктів
нерухомості та присутня третя особа -
приватний нотаріус Свалявського
нотаріального округу ОСОБА_4,
повідомив, що в його присутності кошти
не передавалися; також вказує, що
позивач такими фактами та показами
свідка довів факт обману зі сторони
відповідачів, які пообіцявши не
виконали умови розрахунку за придбане
майно.

Однак, із зазначеним погодитися не
можна на підставі наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що 29
травня 2013 року між позивачем та
відповідачами було укладено три
договори купівлі-продажу нерухомого
майна, а саме: АДРЕСА_1. Всі зазначені
договори купівлі-продажу нерухомого
майна були посвідчені приватним
нотаріусом Свалявського нотаріального
округу ОСОБА_4, та зареєстровані в
реєстрі за №1246.

Відповідно до п.6 вищевказаних
договорів, покупці сплатили продавцю
вартість нерухомого майна ще до
підписання договорів (а.с. 6,7,8).

Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення (ч.
1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Отже, підставою для визнання правочину
недійсним відповідно до зазначеної
норми, є введення однією стороною іншої
сторони правочину в обман щодо
обставин, які мають істотне значення.
Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» особами, котрі беруть
участь у справі про визнання правочину
недійсним, є насамперед сторони даного
правочину. Правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману, в даному випадку ОСОБА_1

Згідно з ч.1. ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Всупереч наведеному, апелянтом жодними
належними та допустимими доказами не
доведено того факту, що його було
введено в оману, оскільки підписуючи
вищевказані договори купівлі-продажу
ним було підтверджено те, що з ним було
проведено повний розрахунок.

Крім цього, у матеріалах справи
міститься висновок по результатах
перевірки щодо шахрайських дій з боку
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, згідно якого, в даному
випадку відсутні ознаки кримінального
правопорушення.

З врахуванням вищенаведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
підстав для визнання оспорюваних
правочинів недійснимими, як таких що
укладені під впливом обману, не має.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не ґрунтуються на вимогах
закону.

На підставі наведеного колегія суддів
констатує, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи та вирішив спір у відповідності
із чинним законодавством.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду
від 25 жовтня 2013 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :