Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права тимчасового користування житловим приміщенням за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4, про виселення із житлового приміщення, -

у с т а н о в и в :

11.12.2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права тимчасового користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що у березні 2012 року ОСОБА_1 отримала ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки ордер був дійсним протягом 30 днів вона разом зі своїми дітьми була змушена знятись з реєстрації за попереднім місцем та зареєструватись за вказаною адресою. Однак, у зв'язку із тим, що будинок за зазначеною адресою не введений в експлуатацію і проживати там фактично не можливо, ОСОБА_1 продовжує проживати за адресою попереднього місця реєстрації: АДРЕСА_2. ОСОБА_1 зазначає, що в неї склалися дуже тяжкі умови проживання через відносини з ОСОБА_2, який є братом її колишнього чоловіка, його дружиною і донькою ОСОБА_4 Не зважаючи на запевнення про те, що вона виїде із займаної кімнати одразу після того, як будуть завершені всі будівельні та ремонтні роботи в новому будинку, ОСОБА_2, посилаючись на те, що вона в квартирі не прописана і що квартира стала його власністю, чинить ОСОБА_1 перешкоди у проживанні (погрожує викинути всі речі, змінити замки, вимагає забрати речі і звільнити кімнату). ОСОБА_1 вказує, що кожного місяця сплачує комунально-експлуатаційні витрати і жодним чином не порушує правил співжиття. Оскільки на час звернення до суду невідомо коли можна буде вселитись у нову квартиру, при цьому, за твердженням ОСОБА_1, іншого житла у неї немає і вона перебуває під щоденною загрозою того, що через змінені замки не зможе потрапити до квартири, ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право тимчасового користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 до моменту фактичного вселення до житлового приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 після введення останнього в експлуатацію та стягнути судові витрати.

24.01.2014 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про виселення із житлового приміщення посилаючись на те, що АДРЕСА_2 належить йому та його донці ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності. ОСОБА_1 була зареєстрована за вказаною адресою з 24.01.1995 року і 03.04.2012 року за власним бажанням була знята з реєстраційного обліку, а 05.04.2012 року зареєструвалась за адресою: АДРЕСА_1, що вказує на втрату нею права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2. На думку ОСОБА_2, ОСОБА_1 без будь-яких законних підстав проживає у належній йому квартирі, порушує правила співжиття, провокує конфлікти, користується житлово-комунальними послугами, на неодноразові вимоги про добровільне виселення не реагує, що порушує його право власності в частині користування нерухомим майном та зобов'язує ОСОБА_2 нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. За наведених обставин ОСОБА_2 просить суд виселити ОСОБА_6 з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути на його користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні ОСОБА_6 підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити, при цьому, просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову посилаючись на те, що в неї немає іншого місця проживання, оскільки в належній їй квартирі відсутнє світло та вода, будинок не введено в експлуатацію. За твердженнями ОСОБА_1 будь-яких протиправних дій вона не чинить, а в займаній кімнати лише ночує, оскільки вдень працює. Також ОСОБА_1 зазначає, що сплачує комунальні послуги, однак документального підтвердження цього в неї немає. Додатково ОСОБА_1 пояснила суду, що спірна квартира належала батькам її колишнього чоловіка та ОСОБА_2, при цьому, квартиронаймачем була мати, її свекруха. Вона разом з чоловіком після його служби в лавах армії вселилась та зареєструвалась у квартирі АДРЕСА_2 в той час коли наймачем була мати її чоловіка та ОСОБА_2 30.01.2012 року шлюб між нею та її чоловіком було розірвано, а 25.07.2013 року чоловік помер.

ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав вимоги своєї зустрічної позовної заяви та просить її задовольнити, при цьому, просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього посилаючись на те, що у спірній квартирі він проживає з 1968 року, а ОСОБА_1 разом з його братом вселилась та була зареєстрована у цьому житловому приміщенні з 1995 року. Вселення та реєстрація ОСОБА_1 і її чоловіка була здійснена матір'ю ОСОБА_2 як наймачем квартири. Після того, як у 2000 році мати виїхала на постійне місце проживання за кордон, ОСОБА_2 став наймачем і на нього був переоформлений особовий рахунок. ОСОБА_1 знялась з реєстрації 03.04.2012 року у зв'язку з отриманням нової квартири в АДРЕСА_1. ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_6 продовжує проживати в його квартирі безпідставно, не в повному обсязі сплачує комунальні послуги, не приймає участі в ремонтних роботах та благоустрої квартири, через що виникають постійні конфлікти. ОСОБА_2 вказує, що у 2013 році квартира була приватизована і належить йому та його донці в рівних долях, а тому ОСОБА_1 не має прав на проживання у цій квартирі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала вимоги зустрічної позовної заяви про виселення та просить їх задовольнити, при цьому, просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права тимчасового користування житловим приміщенням посилаючись на те, що ОСОБА_6 вселилась у спірну квартиру і була зареєстрована там на час коли наймачем квартири була мати ОСОБА_2, але після виїзду матері наймачем став ОСОБА_2, а на теперішній час ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_4 є власниками квартири, у зв'язку з такими змінами ОСОБА_1 не має права проживати в квартирі, оскільки за таких умов порушуються права власників. На думку представника, знявшись добровільно з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_1 тим самим відмовилась від користування зазначеною квартирою. Представник вказує на те, що ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_4 довгий час з терпінням та розумінням ставились до проблем ОСОБА_1 щодо не введення в експлуатацію будинку, в якому вона має квартиру, однак підстав для користування спірною квартирою у ОСОБА_1 немає і на даний час ОСОБА_2 та ОСОБА_4 категорично заперечують можливість її проживання у належній їм квартирі. За комунальні послуги ОСОБА_1 не сплачує, оскільки жодним доказом зворотного не довела, порушує правила співжиття, а тому представник просить суд виселити ОСОБА_1 з займаної нею квартири.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_1 з житлового приміщення і просить зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права тимчасового користування житлом відмовити посилаючись на те, що вона є співвласницею АДРЕСА_2, а ОСОБА_1 зареєстрована за іншою адресою, отже не має права користування житлом, яке належить їй. Також третя особа посилається на те, що не хоче жити в одній квартирі з чужою людиною, крім того, їй особисто потрібна кімната в якій проживає ОСОБА_1, оскільки вона має намір проживати там зі своїм майбутнім чоловіком, а ОСОБА_1 своїм проживанням позбавляє третю особу права користування належним їй нерухомим майном та не дає можливості налагодити своє особисте життя.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника ОСОБА_2, третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог за первісним позовом слід відмовити, при цьому, позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 24.01.1995 року по 03.04.2012 року, а з 05.04.2012 року і по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується наявними в матеріалах справи паспортними даними (а.с. 6-8).

Згідно довідки №35 від 08.04.2013 року виданої директором ТОВ «Щ-52», ОСОБА_1 є власником АДРЕСА_1 але на теперішній час не має змоги проводити ремонтні роботи та проживати (а.с. 15).

За змістом листа №192 від 23.12.2013 року заступника директора ПП «Під ключ», підключення до всіх мереж (водопостачання, опалення та т.і.) по об'єкту будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 відбувається відповідно до графіка будівництва. Заселення вказаного будинку відбудеться 15.04.2014 року (а.с. 34).

Відповідно до свідоцтва про право власності виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 24.12.2013 року на підставі розпорядження №33-450 від 24.12.2013 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_2 та членам його сім'ї: ОСОБА_4 в рівних долях. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизація державного житлового фонду» (а.с. 41).

Згідно довідки форми №3 виданої ЖРЕО №410 від 08.01.2014 року, за адресою: АДРЕСА_2 прописані та проживають: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Власником особового рахунку є гр. ОСОБА_2 (а.с. 42).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Такою обставиною у справі, яка визнана сторонами, є те, що ОСОБА_1 добровільно знялась з реєстрації у квартирі АДРЕСА_2

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Враховуючи, що на час розгляду справи квартира знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4, при вирішенні спору застосуванню підлягають положення Глави 6 ЖК УРСР. При цьому, з огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не відноситься до кола членів сім'ї власників спірного житлового приміщення у розумінні норм житлового законодавства, а тому не підлягають застосуванню положення ст. 157 (ст. 116) ЖК УРСР і вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Згідно положень ст. 162 ЖК УРСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

За змістом ст. 168 ЖК УРСР, договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї.

У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 169 ЖК УРСР).

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників (ч. 2 ст. 369 ЦК України).

За змістом положень ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки відносини між власниками квартири та ОСОБА_1 не носять характеру членів сім'ї і ОСОБА_1 добровільно знялась з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, зареєструвавши місце свого проживання за іншою адресою, при цьому, в ході розгляду справи встановлено, що між власниками квартири та ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення не укладався, суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на проживання у квартирі.

При цьому, суд також враховує посилання третьої особи, яка є співвласницею квартири, на те, що жиле приміщення, займане ОСОБА_1, необхідне їй самій для проживання та вселення майбутнього чоловіка. А також враховуючи, що ОСОБА_1 жодним належним доказом не доведено здійснення в повному обсязі оплати житлово-комунальних послуг.

За наведених обставин суд вважає вимоги зустрічної позовної заяви законними та обґрунтованими, при цьому у задоволенні первісного позову слід відмовити враховуючи, що у ОСОБА_1 відсутні будь-які законні підстави користування спірним житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 61, 88, 208, 209, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 158, 162, 168, 169 ЖК УРСР, ст.ст. 358, 369, 391 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права тимчасового користування житловим приміщенням - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4, про виселення із житлового приміщення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя -