Справа № 263/255/13-ц
Провадження № 2/263/7/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2014 року

місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі
головуючого судді Кулика С.В., при
секретарі Антоненко К.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Маріуполі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із
вказаним позовом до відповідача. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 05.09.2010 року в с. Сартана в
Іллічівському районі м. Маріуполя біля
мосту через річку Кальміус, трапилась
ДТП, за участю сина позивачки ОСОБА_3
Постановою Іллічівського районного
суду м. Маріуполя від 12.10.2010 року, сина
позивачки було визнано винним у
порушенні правил дорожнього руху та
він притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 130 КУпАП у
вигляді штрафу в сумі 3400 грн.
Керування автомобілем ЗАЗ «Деу»
державний номерний знак НОМЕР_2, у
момент ДТП ОСОБА_3 здійснював на
підставі довіреності, виданою ОСОБА_4,
яка є дружиною відповідача, посвідчена
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу від
03.06.2010 року. 01.07.2010 року було укладено
договір добровільного страхування
наземного транспорту між ПАТ
«Страхова компанія «Країна»» та
ОСОБА_4. Згідно договору страхова сума
було встановлена в розмірі 48000 грн. У
випадку повного знищення автомобіля
сума страхового відшкодування повинна
становити 45600 грн.

Після ДТП за участю водія ОСОБА_3,
ОСОБА_2 забрав автомобіль і вказав, що
страхова компанія відмовила йому у
сплаті страхового відшкодування. При
цьому ОСОБА_2 став вимагати від сина
позивачки сплати йому коштів в розмірі
45000 грн. на ремонт автомобілю,
висказуючи на адресу ОСОБА_3 погрози.
Позивачка сама була свідком того, як
ОСОБА_2 погрожував її сину. Позивачка
просила відповідача припинити
погрожувати її сину. На це відповідач
став вимагати від позивачки сплати
вказаних коштів. Враховуючи поведінку
відповідача, позивачка погодилась та
написала йому розписку 25.09.2010 року про
те, що зобов'язується сплатити йому 45000
грн. вартість ремонту автомобіля в
строк до 25.09.2011 року. Протягом
подальшого часу вона сплатила
відповідачу 24000 грн. Отримання коштів
відповідач підтверджував відповідними
записами на розписці. Під час однієї із
зустрічей позивачка попросила
відповідача показати їй акт оцінки
вартості пошкодженого транспортного
засобу та попросила ознайомитись з
відмовою страхової компанії про
виплату страхового відшкодування.
Крім того вона попросила передати їй
транспортний засіб після виплати за
нього коштів. ОСОБА_2 пообіцяв
подумати з цього приводу, однак потім
став вимагати переписати раніше
написану розписку та зазначити, що
грошові кошти в сумі 45000 грн. вона взяла
нібито в борг у відповідача. Однак при
цьому розписку необхідно датувати
25.09.2010 року тією ж датою що і перша
розписка з зобов"язанням
відремонтувати автомобіль. Позивач
відмовилась від цієї пропозиції, тоді
відповідач став здійснювати на неї
тиск погрожуючи тим, що ті гроші, які
вона вже передала він не зарахує у
сплату боргу і зробить все, щоб
відібрати будинок та майно позивачки.
В наслідок психологічного тиску,
позивач була вимушена переписати
розписку та зазначити, що вона нібито
взяла у борг 45000 грн. у відповідача.
Отримавши розписку відповідач
звернувся до Приморського районного
суду м. Маріуполя з позовом про
стягнення суми боргу в розмірі 45000 грн.
Вважає, що фактично ніяких грошей від
відповідача вона не отримувала тому
вказана розписка є без грошовою та
недійсною в наслідок того, що вона була
написана під тиском. Тому просить
визнати договір займу укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у формі розписки на
суму 45000 грн. недійсним.

Позивачка в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала та надала
аналогічні за змістом пояснення.

Представниця позивачки позовні
вимоги підтримала та вказала, що той
факт, що розписка була написана під
примусом підтверджується свідченнями
свідків. Крім того зазначила, що сума
боргу, яка вказана в розписці
збігається з сумою шкоди, яка була
спричинена автомобілю, який належав
дружині відповідача, що є
підтвердженням її слів. Зазначила, що
до моменту коли трапилась ДТП
позивачка не була знайома з
відповідачем. Не дивлячись на це через
20 днів після ДТП відповідач нібито дає
у борг позивачці 45000 грн., яка фактично
співмірна з вартістю ремонту
пошкодженого автомобілю. Також на той
момент коли відповідач нібито передав
гроші в борг позивачці він сам мав
заборгованість перед комунальними
установами в сумі майже 8000 грн. Вказані
обставини на її думку також
підтверджують доводи позивачки, що
розписка носила безгрошовий характер
та була написана в наслідок
застосування психологічного примусу.

Відповідач ОСОБА_2, позовні вимоги
позивачки не визнав та зазначив, що
дійсно сину позивачки за нотаріально
посвідченою довіреністю було передано
у керування автомобіль ЗАЗ «Деу»
державний номерний знак НОМЕР_2. 05.09.2010
року в с. Сартана в Іллічівському
районі м. Маріуполя біля мосту через
річку Кальміус, трапилась ДТП, за
участю сина позивачки ОСОБА_3 За
порушення правил дорожнього руху
останнього було визнано винним та
постановою Іллічівського районного
суду м. Маріуполя він притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу. ОСОБА_3
свою провину в пошкодженні автомобіля
визнав повністю та зазначив, що
відшкодує завдану шкоду, керував
автомобілем у стані наркотичного
спяніння. Після цього ОСОБА_2
зателефонувала позивачка, яка
попросила про зустріч. Під час вказаної
зустрічі вона пообіцяла особисто
розрахуватися за завдану шкоду її
сином. Через деякий час вона попросила
допомогти взяти кредит у банку. ОСОБА_2
питався їй допомогти в цьому, однак не
зміг. Тоді позивачка попросила дати їй
у борг гроші в сумі 45000 грн., для того,
щоб вона мала можливість зайнятися
комерційною діяльністю по торгівлі
дитячими іграшками. Через рік вона
планувала віддати борг та
розрахуватися за спричинену шкоду.
ОСОБА_2 погодився на цю пропозицію. Він
бажав оформити договір позики у
нотаріуса, проте позивачка вказала, що
в неї немає на це грошей і тому вона
запропонувала оформити борг розпискою.
ОСОБА_2 порадившись з юристами
погодився на це. Після чого в
приміщенні автосервісу, який належить
відповідачу, саме 25.09.2010 року, було
позивачкою написано розписку і він
передав їй гроші. Після цього вони
неодноразово спілкувалися з
позивачкою і вона навіть привозила
йому подарунки з Києво-Печерської
лаври. Проте в обумовлений термін
позивачка борг не повернула. На всі
прохання розрахуватися вона відповіла
відмовою. Тоді він вимушений був
звертатися з позовом до суду про
стягнення суми боргу з позивачки.
Вважає дії позивачки по подачі
вказаного позову її способом захисту і
просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, надав пояснення
аналогічні за змістом, що і відповідач.
При цьому зазначив, що той факт, що
розписка була написана саме в
автосервісі відповідача, а не біля
будинку позивачки, підтверджує той
факт, що на зворотному боці розписці
міститься анкета, яка використовується
в цьому автосервісі. Крім того
зауважив, що даних про те, що з приводу
дій відповідача, по здійсненню
психологічного примусу позивачка
зверталася до будь-яких правоохоронних
органів також не надано. Крім того із
вказаним позовом вона звернулася до
суду тільки після того, як відповідач
подав позов про стягнення з неї суми
боргу за розпискою. Просив відмовити в
задоволенні позовних вимог в зв'язку з
їх недоведеністю.

Суд заслухавши учасників судового
розгляду та дослідивши матеріали
справи прийшов до наступного.

Відповідно до розписки від 25.09.2010 року
ОСОБА_1 взяла в борг у ОСОБА_2 45000 грн.,
які вона зобов"язалась повернути в
строк до 25.09.2011 року.

Згідно нотаріально посвідченої
довіреності від 30.06.2010 року ОСОБА_4
уповноважує ОСОБА_3 бути її
представником з приводу експлуатації
автомобіля ЗАЗ «Деу» державний
номерний знак НОМЕР_2.

З постанови Іллічівського районного
суду м. Маріуполя від 12.10.2010 року
вбачається, що ОСОБА_3 було визнано
винним та він притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400
грн. в дохід держави.

Відповідно до договору добровільного
страхування наземного транспорту від
01.07.2010 року укладеного між ПАТ
«Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_4
було застраховано майнові права
вигодонабувача з приводу володіння,
користування та розпорядження
застрахованим транспортний засобом
ЗАЗ «Деу» державний номерний знак
НОМЕР_2. Особами допущеними до
користування застрахованим
транспортним засобом є ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 Страхова сума відповідальності
страховика становить 48000 грн.

Згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів було
застраховано цивільну
відповідальність ОСОБА_2

З інформації ПАТ «Страхова компанія
Країна» вбачається, що після ДТП , яка
трапилась за участю застрахованого
автомобіля 05.09.2010 року, 07.09.2010 року до
ПАТ СК «Країна» з повідомленням про
страховий випадок звернулась ОСОБА_4 ,
але документів для врегулювання
заявленого страхового випадку не
надала, тому ПАТ СК «Країна» не мало
можливості здійснити виплату
страхового відшкодування. Вже 21.04.2011
року ПАТ СК «Країна» звернулось до
ОСОБА_4 з листом про необхідність
надати відповідні документи, зокрема
розширену довідка ДАІ про здійснену
ДТП, постанову суду про притягнення
ОСОБА_3 до адміністративної
відповідальності, водійські права.
Станом на січень 2013 року вказані
документи ОСОБА_4 не було надано тому
сума страхового відшкодування не була
виплачена. ПАТ СК «Країна» відомо про
звернення ОСОБА_4 до суду про стягнення
матеріальної та моральної шкоди
спричиненої ДТП. ПАТ СК «Країна»
частково визнає заявлені позовні
вимоги ОСОБА_4 на суму 27624,58 грн. Після
розгляду вказаної справи сума
страхового відшкодування буде
перерахована ОСОБА_4

Відповідно до звітів оцінки вартості
матеріальної шкоди спричиненої
пошкодженням транспортного засобу від
05.10.2010 року, ринкова вартість
транспортного засобу на момент ДТП
складає 41622,43 грн. Вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу складає 43243,39 грн.
Вартість відновлювального ремонту
транспортного засобу з урахуванням
зносу складає 36671,17 грн. Розмір
матеріальної шкоди спричиненої
власнику транспортного засобу ЗАЗ
«Деу» державний номерний знак НОМЕР_2,
складає 41622 грн. Відповідно до звіту №
4412 від 19.02.2013 року утилізаційна
вартість пошкодженого автомобіля
складає 17975,42 грн.

Згідно відповіді на запит з ВРЕВ ДАІ з
ОАТ м. Маріуполя № 2 при УДАІ ГУМВС
України в Донецькій області від 14.06.2013
року станом на 14.06.2013 року автомобіль
ЗАЗ «Деу» державний номерний знак
НОМЕР_2, який був зареєстрований за
ОСОБА_4 , що мешкає за адресою :АДРЕСА_1,
знятий з обліку для реалізації 26.10.2010
року на підставі нотаріального
доручення, ОСОБА_5.

З наданої завіреної копії розписки
від 25.09.2010 року написаної позивачкою
про отримання грошей у борг у
відповідача в сумі 45000 грн. вбачається,
що на зворотній стороні розписки
міститься анкета.

З рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 18.06.2013 року вбачається, що
позов ОСОБА_4 до ПАТ СК «Країна» ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди спричиненої ДТП
задоволені частково. Стягнуто з ПАТ СК
«Країна» на користь ОСОБА_4 страхове
відшкодування в сумі 27624,58 грн., та
судові витрати в сумі 682 грн. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 франшизу 400
грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн.,
судові витрати в сумі 229,4 грн., а всього
4629,4 грн.

Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 13.09.2013 року рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 18.06.2013 року в частині стягнення
судових витрат, франшизи з ОСОБА_3
скасовано та в задоволенні позовних
вимог в цій частині відмовлено.

З роздруківки лицевого рахунку
відповідача ОСОБА_2 за період з 2006-2013
роки вбачається, що останній станом на
2010 рік мав заборгованість за
комунальними платежами.

Згідно відомостей з Єдиного
державного реєстру фізичних осіб
підприємців та підприємств України від
24.09.2013 року відсутні дані про ФОП
ОСОБА_1

Допитаний під час судового розгляду
свідок ОСОБА_3, підтвердив, що він
дійсно за довіреністю керував
автомобілем, який належав ОСОБА_4 За
право керування автомобілем він кожен
день сплачував ОСОБА_2 100 грн.
Безпосередньо ним здійснювалось
сплата за договором страхування
автомобіля. Після ДТП, яка трапилась
05.09.2010 року ОСОБА_3 повідомив про цю
ситуацію страхову компанію та ОСОБА_2
Потім займався оформленням всіх
необхідних документів. Через деякий
час ОСОБА_2, оскільки страхова компанія
не сплатила відшкодування став
вимагати, щоб відшкодування сплатив
ОСОБА_3 При цьому ОСОБА_2 під час
телефонної розмови погрожував ОСОБА_3,
якщо він не віддасть гроші, то йому
буде не перелюбки. Однак потім все
заспокоїлось. Приблизно більш ніж
через рік він дізнався про те, що його
матір без його відома зустрілась з
ОСОБА_2 та написала йому розписку,
відповідно до якої вона зобов'язалась
виплачувати за пошкоджений автомобіль.
При цьому сплатила ОСОБА_2 24000 грн. Потім
коли вона стала просити його показати
документи, які підтверджують суму
завданної шкоди ОСОБА_2 став вимагати
від неї написати розписку про те що
вона взяла в нього гроші в борг в сумі
45000 грн. При цьому застосовував
психологічний тиск, який виразився в
погрозах відібрати будинок. В
наслідок цього вона була вимушена
написати вказану розписку. Коли ОСОБА_3
дізнався про це вдома був конфлікт.
Потім мати була шпиталізована. Вони
звертались до міліції, однак заяву на
дії ОСОБА_2 в них не прийняли.

Допитана під час судового розгляду
ОСОБА_6 підтвердила, що її брат ОСОБА_3
на автомобілі, який він взяв в оренду
потрапив у ДТП. Відповідач ОСОБА_2
приїздив до ОСОБА_3, для обговорення
суми відшкодування. Ії мати ОСОБА_1
сама зателефонувала відповідачу та
домовилась з ним, про те що вона буде
виплачувати відповідачу за ремонт
автомобіля кошти. Після цього ОСОБА_1
написала розписку в якій зобов'язалась
щомісяця сплачувати частину коштів за
пошкоджений автомобіль. Через деякий
час позивачка попросила ознайомитись
з документами, які підтверджують суму
завданої шкоди. Після цього ОСОБА_2
став вимагати від неї переписати
розписку і зазначити в ній що вона
взяла в нього гроші в борг. Коли ОСОБА_1
відмовилась він став здійснювати на
неї психологічний тиск, який виразився
в тому, що він кричав та погрожував
відібрати будинок, в якому вона мешкає.
В наслідок цього позивачка вимушена
була переписати розписку. Всі ці
обставини їй були відомі зі слів
позивачки. Хоча емоційний стан в якому
знаходилась позивачка після цього вона
бачила особисто.

Допитаний під час судового розгляду
свідок ОСОБА_7, вказав, що він є сусідом
позивачки. Йому було відомо, що син
позивачки потрапив у ДТП, в наслідок
чого було пошкоджено чужий автомобіль.
Після цього до їх будинку під'їздив
сірий джип. Чоловік який приїхав на
вказаному автомобілі розмовляючи з
ОСОБА_1 зазначав між іншим, що ОСОБА_3
буде не перелюбки. На прикінці жовтня
він знову побачив, вказаного чоловіка,
який кричав на ОСОБА_1, яка писала щось
на капоті його автомобіля. При цьому
вказаний чоловік погрожував їй тим, що
вона залишиться без будинку.

Допитаний під час судового розгляду
свідок ОСОБА_8, зазначив, що в вересні
2010 року він працював в автосервісі,
який належить відповідачу. В той день
до ОСОБА_2 прийшла позивачка ОСОБА_1,
вони про щось поговорили з
відповідачем, після цього разом уїхали.
Потім через деякий час вони
повернулись і відповідач спитав аркуш
паперу. Оскільки чистого аркушу паперу
не було, він дав відповідачу анкету,
яка використовується в автосервісі та
заповнюється клієнтами. На вказані
анкеті на зворотній стороні була
написана розписка. Після цього вони
уїхали. Розмовляючи спокійно без
будь-якого тиску.

Свідок ОСОБА_9, допитаний під час
розгляду справи зазначив, що
наприкінці 2010 або 2011 року йому
зателефонував його знайомий ОСОБА_2,
який спитав, як можливо правильно
оформити договір позики. Свідок
порадив ОСОБА_2 оформити його у
нотаріуса. Через декілька днів йому
знову зателефонував ОСОБА_2 та
повідомив, що оформлення договору
позики коштує 1200-1400 грн. Однак ніхто не
бажає платити вказані кошти. Після
цього свідок повідомив, що при
передачі грошей у борг можливо
оформити розписку відобразивши в ній
суму боргу, паспортні данні і таке інше.
Через деякий час він бачився з ОСОБА_2,
який показував йому розписку і
запитував чи правильно вона оформлена,
на що він відповів що правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленим цим кодексом звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом , але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах
встановлених законах, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 231 ЦК України,
правочин вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним. Винна сторона, яка
застосувала фізичний або психічний
тиск до другої сторони, зобов'язана
відшкодувати її збитки у подвійному
розмірі та моральну шкоду, що завдані у
зв'язку з вчиненням цього правочину.

Зі змісту ст. 1046 ЦК України вбачається,
що за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно с. 1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у 10 разів
перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, а у випадках коли
позикодавцем є юридична особа
незалежно від суми. На підтвердження
укладання договору позики та його
умов може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми
або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків
для підтвердження того, що гроші або
речі не були насправді одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані в меншій кількості ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір було укладено під впливом
насильства, обману, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

З п. 12 постанови Пленуму ВССУ № 9 від
06.11.2009 року вбачається, що не може
доводитися свідченням свідків факт
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин, а також факт його
вчинення, виконання зобов'язань, що
виникли з правочину.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених законом.

З урахуванням наведеного, суд,
приходить до висновку про необхідність
відмови в задоволенні позовних вимог,
оскільки позивачкою не доведено факту
застосування до неї психологічного
насильства в наслідок якого вона була
вимушена написати розписки про
отримання грошей в сумі 45000 грн. у борг.
Допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_6
стверджують, що їм стало відомо тільки
зі слів самої позивачки про
здійснення на неї психологічного тиску
з боку відповідача. Окрім цього суд
враховує, що вони є близькими родичами
позивачки, а тому можуть бути
зацікавлені в наслідках розгляду
справи. Допитаний по справі свідок
ОСОБА_7 бачив, що чоловік, який схожий
на відповідача кричав на позивачку та
погрожував відібрати будинок. Проте
коли саме це було він не пам'ятає. Що
конкретно писала на капоті автомобіля
позивачка він не бачив. Будь-яких інших
даних про наявність погроз або іншого
впливу на позивачку суду не було
надано. Суд враховує, що відповідно до
посвідченої копії розписки, яка надана
з Приморського суду м. Маріуполя на
зворотній стороні розписки міститься
анкета, що підтверджує ствердження
відповідача ОСОБА_2 з приводу обставин
написання розписки позивачкою, а також
свідчення свідка ОСОБА_8 Крім того суд
враховує, що не дивлячись на
неправомірні дії з боку відповідача
позивачка протягом тривалого часу не
зверталась з відповідними заявами на
його дії до правоохоронних органів.
Будь-яких доказів щодо наявності
такого звернення суду не представлено.
Крім того за захистом свого порушеного
права до суду вона звернулась тільки
після звернення ОСОБА_2 з позовною
заявою до Приморського районного суду
м. Маріуполя з позовом про стягнення
суми боргу за розпискою. На думку суду,
наявність, на момент написання
розписки, у відповідача боргу перед
комунальними установами не свідчить,
про не можливість передачі грошей у
борг.

На підставі ст.ст. 215, 231, 1046,1047, 1051
Цивільного кодексу України, керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору позики
недійсним - відмовити.

На рішення суду сторони можуть
подати апеляційну скаргу в Апеляційний
суд Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя протягом 10
днів з дня проголошення рішення,
особи, які приймали участь у розгляді
справи, але не були присутні під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з
дня отримання копії зазначеного
рішення.

Повний текст рішення було
виготовлено 13.01.2014 року.

Суддя
С.В. Кулик