Справа № 458/457/14 Головуючий у 1 інстанції: Федитник І.Д.
Провадження № 22-ц/783/4621/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Цар М.М.,

за участю: представника відповідача(апелянта) - Стефанської Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Турківської міської ради на рішення Турківського районного суду Львівської області від 15 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014р. ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Турківської міської ради Львівської області про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок незаконних рішень в сумі 60000 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він являється власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 і який розташований на земельній ділянці площею 682 кв.м.. Старосамбірський районний суд Львівської області рішенням від 28.12.2005 року і ухвалою цього ж суду від 22.03.2007 року підтвердив законність права користування земельною ділянкою на яку претендував ОСОБА_4 На протязі 13 років відповідач з корисливих мотивів змінює розміри та розташування його земельної ділянки, та до їзду до житлового будинку. Вказані обставини підтверджуються рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 04.11.2013 року, де винесені рішення та видані державні акти ОСОБА_4 визнані недійсними. Відповідач позбавив його законної ділянки і до їзду, створивши конфліктну ситуацію з сусідами, поширив недостовірну інформацію серед оточуючих про самовільну газифікацію і зайняття земельної ділянки, що завдало душевних та психічних страждань, а саме нервозності, сорому, приниження, відчаю, занепокоєння, страху, стресів, переживань та болю.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 15 травня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Турківської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалене рішення незаконним та необґрунтованим, та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на те, що позивачем не надано суду доказів у підтвердження того, що йому було завдано психічні та душевні страждання(довідка чи висновки медичного характеру). Крім того, зазначає, що Турківською міською радою не приймалось неправомірних рішень, а посадовими особами міської ради не вчинялось протиправних дій проти позивача. Згідно рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 04.11.2013р. рішення Турківської міської ради Львівської області №517 від 06.07.2007р. та №1020 від 17.04.2008р., та державні акти на право власності на земельні ділянки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 видані ОСОБА_4 - визнані недійсними з підстав порушення процедури приватизації, а не з підстав видачі їх незаконному власнику. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, а провадження у справі закрити.

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.117 - 118), від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності (а.с. 119), що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу (далі-ЦПК) України, розглянути справу у його відсутності. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегії суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Постановляючи рішення по справі про часткове задоволення вимог позивача, суд першої інстанції виходив із доведеності факту протиправних дій відповідача, внаслідок чого позивачу завдано моральну шкоду, яка відповідно до вимог ст.ст.23,1167 ЦК України підлягає відшкодуванню.

Однак зазначені висновки зроблено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

До суб'єктів відповідальності за цією нормою та нормами ст.1173 ЦК України належать створені відповідно до Конституції, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів ВР, Президента, Кабінету Міністрів, Верховної ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади та управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції, Закону "Про місцеве самоврядування в Україні", їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, учинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Місцевим судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 відповідно до реєстраційного посвідчення від 15.11.2001 року виданого Самбірським бюро технічної інвентаризації(а.с.7), і який розташований на земельній ділянці площею 682 кв.м..

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.12.2005 року визнано право власності за ОСОБА_3 на будинок що знаходиться в АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці розміром 682 кв.м..(а.с.33-42)

Згідно рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 04.11.2013 року встановлено, що рішення Турківської міської ради Львівської області № 517 від 06.07.2007 року та №1020 від 17.04.2008 року та видані державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2, видані ОСОБА_4 визнані недійсними з підстав порушення процедури приватизації, а саме: вся технічна документація виготовлена по заявах ОСОБА_4 на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2, а повинна бути виготовлена на земельну ділянку за адресою м. Турка вул. Потік,15 «а».(а.с.18-20)

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини.

Стаття 1173 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу своїх вимог передбачає відповідальність органу місцевого самоврядування за шкоду, завдану його незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю при здійсненні ним своїх повноважень незалежно від його вини.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 77 цього Закону).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку, що юридичною підставою такої відповідальності органів місцевого самоврядування є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, передбачених Законом та іншими законами.

Необхідними елементами такої відповідальності (незалежно від вини цих органів та осіб) є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою.

За висновком суду підставою відповідальності відповідача як органу місцевого самоврядування в спірних правовідносинах є створення конфліктної ситуації при винесенні рішення про приватизацію земельних ділянок, що завдало душевних страждань позивачу, і заподіяння у зв'язку із цим моральної шкоди.

Дійшовши такого висновку суд не врахував, що підставою для відповідальності згідно з нормами ст. 1173 ЦК України та ст. 77 Закону є така протиправна поведінка органу місцевого самоврядування, яка є безпосередньою причиною заподіяння шкоди особі, в той час як судом не встановлено, що саме внаслідок незаконних рішень і дій відповідача завдано шкоди позивачу.

Таким чином, рішення Турківської міської ради Львівської області № 517 від 06.07.2007 року та №1020 від 17.04.2008 року та видані державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2, видані ОСОБА_4 визнані судом недійсними з підстав порушення процедури приватизації, яка була проведена на підставі заяв ОСОБА_4, який вказав невірну адресу, а відтак висновок суду про задоволення позову з підстав протиправних дій відповідача не ґрунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч.1 ст. 1167 ЦК, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Також підлягають з'ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода.

Необґрунтованими є доводи апеляції щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, а відтак така підлягає до задоволення частково.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що факт заподіяння позивачеві протиправними діями відповідача моральної шкоди належними та допустимими доказами не доведено, висновки суду не відповідають обставинам справи а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Турківської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 15 травня 2014 року - скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Турківської міської ради про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішення Апеляційного суду.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Б.М.Гриновець

М.Я.Богонюк