Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

10 січня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Шовкопляс О. П.
,

при секретарі - Кузьменко Т.
Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Білоцерківського міськрайонного суду
Київсьскої області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовувала тим, що 08.07.2011 року
ОСОБА_2 взяв у нього в борг грошові
кошти у сумі 140000 гривень представивши
розписку про отримання грошових коштів
у зазначеній сумі. Борг відповідач
зобов'язався повернути у термін до
08.07.2014 року.

Але, як стверджувала позивач, кошти,
отримані в борг у сумі140000 гривень,
відповідач досі не повернув,
безпідставно ухиляючись від
зобов'язань, взятих на себе за
договором позики від 08.07.2011 року.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилась, надала до суду
заяву про розгляд справи за її
відсутності, підтримала позовні вимоги
та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день і час розгляду справи
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не відомі, а тому суд вважає
за можливе згідно ст. ст. 224 -226 ЦПК
України провести заочний розгляд даної
справи.

Суд, дослідивши матеріали справи,
зібрані у справі докази, приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики вважається
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Судом встановлено, що 08.07.2011 року ОСОБА_2
взяв у нього в борг грошові кошти у сумі
140000 гривень представивши розписку про
отримання грошових коштів у зазначеній
сумі. Борг відповідач зобов'язався
повернути у термін до 08.07.2014 року.

Але, як стверджувала позивач, кошти,
отримані в борг у сумі140000 гривень,
відповідач досі не повернув,
безпідставно ухиляючись від
зобов'язань, взятих на себе за
договором позики від 08.07.2011 року.

Ч. 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення між
сотронами договору позики
відповідачем було представлено
розписку про отримання ним від
позивача грошових коштів у сумі 140 000
гривень.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

У ст.627 ЦК України закріплено принцип
свободи договору, у відповідності до
якого сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як встановлено судом, укладаючи
договір позики від 08.07.2011 року, сторони
діяли вільно, на власний розсуд
вибираючи контрагента та визначаючи
його умови.

Таким чином, уклавши зазначений
договір, позичальник погодився з усіма
його умовами.

Відповідно до ст.526 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Нормою ч.1 ст.1049 ЦК України покладено на
позичальника обов'язок повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

У договорі позики від 08.07.2011 року
встановлено кінцевий термін
повернення суми позики -
08.07.2014 року.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 530 ЦК
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов"язку не встановлений
або виначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь - який час.
Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач звертався до відповідача з
повідомленням щодо негайного
повернення боргу, про що направив йому
відповідного вимогу від 28.10.2013 року.
Відповідач ніяким чином не відреагував
на вимогу.

Позичальник отримані в позику грошові
кошти не повернув, ухилившись
від виконання зобов'язань, взятих
на себе за договором позики від 08.07.2011
року.

Ст.60 ЦПК України покладено на кожну із
сторін обов'язок довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Однак відповідачем не було надано
жодного доказу на підтвердження його
заперечень проти позову щодо того, що
кошти за договором позики від 08.07.2011
року він повернув позивачу.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 цього
Кодексу.

Ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Повно та всебічно дослідивши обставини
справи, оцінивши зібрані докази у
сукупності, суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок заборгованості за договором
позики: суму боргу за договором позики -
140 000 грн.

У відповідності до ст.88 ЦПК України суд
присуджує з відповідача на користь
позивача судові витрати у сумі 1400 грн.

З огляду на вищевикладене, відповідно
до ст.ст.15, 16, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,
та, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок заборгованості за договором
позики: суму боргу за договором позики -
140 000 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у сумі 1 400 грн..

З повним рішенням суду, особи які брали
участь у справі, зможуть ознайомитись 16
січня 2014 року.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя О. П. Шовкопляс