ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року.
Справа № 174/919/13-ц

п/с № 2/174/32/2014

Вільногірський
міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді
Шаповала Г.І.

при секретарі
Шараповій О.О.

з участю:

представника позивача
адвоката ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника
відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Вільногірську, Дніпропетровської
області, цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду
13.09.2013 р., позивач, керуючись ст.ст. 1046,1047,
1049 ЦК України, ст.ст. 63, 65 СК України,
прохає стягнути на його користь з
відповідачів в рівних частках борг за
договором позики в сумі 239 700.00 грн., а
саме, по 119 850.00 грн. - з кожного із
відповідачів, та стягнути з них судові
витрати, пов'язані з розглядом цього
спору в суді, в рівних частках.

В обгрунтування позову позивач
зазначив, що в березні місяці 2008 року,
до нього звернувся відповідач ОСОБА_2 з
просьбою позичити йому гроші, оскільки
він мав намір придбати будинок, але
всієї необхідної суми він наразі не
мав, а оскільки ціна на будинок була
привабливою, то гроші за нього треба
було віддати продавцеві одразу, однією
сумою.

Оскільки він знав відповідача ОСОБА_2
дуже давно та довіряв йому, він надав
йому належні йому кошти у вигляді
позики в розмірі 30 000 (тридцяти тисяч)
доларів США.

15 березня 2008 року відповідач видав йому
розписку про отримання позики від
нього на зазначену вище суму, яку було
складено письмово адвокатом ОСОБА_6 та
прочитано і підписано відповідачем
ОСОБА_2 особисто в присутності
адвоката.

За умовами позики, відповідач брав
гроші на придбання будинку по АДРЕСА_1
та повинен був повернути йому кошти
одним платежем не пізніше 15.03.2013 року.

Однак, в зазначену договором дату,
15.03.2013 р., відповідач борг не повернув
навіть частково. Більше того, стало
відомо, що відповідач розлучився із
своєї дружиною - відповідачкою ОСОБА_3,
а остання зверталась до
Вільногірського міського суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею
права власності на 12 частку будинку та
рішенням Вільногірського міського
суду, яке було винесено, наскільки йому
відомо, влітку цього року, цей позов
було задоволено та визнано за
відповідачкою ОСОБА_3 право власності
на 12 частку будинку по АДРЕСА_1.

Таким чином, оскільки на момент
отримання від мене позики, відповідачі
перебували у зареєстрованому шлюбі, то
відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 СК України,
при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Згідно із ч. 4
ст. 65 СК України, договір укладений
одним із подружжям в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї. Придбаний за отримані від мене в
борг кошти будинок, відповідачі
використали в інтересах сім'ї.

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належать їм на праві спільної
власності.

Таким чином, оскільки відповідач
ОСОБА_2 брав гроші в борг на придбання
ним домоволодіння, яке є на цей час його
спільною з відповідачкою ОСОБА_3
власністю, тобто він діяв в інтересах
сім'ї і в інтересах відповідачки ОСОБА_3

Таким чином, відповідачі мають перед
ним обов'язки за договором позики в
рівних частках. А оскільки шлюб між
відповідачами, наскільки йому відомо,
розірвано, він вважає, що і зобов'язання
за позикою вони також мають нести в
рівних частках.

Оскільки на сьогоднішній день
офіційний курс української гривні - до
долару США становить 7,99 грн. - за 1 долар
США, відповідачі винні йому грошові
кошти в розмірі 239 700 (двісті тридцять
дев'ять тисяч сімсот) грн.

В судове засідання позивач не з'явився
та надав заяву про розгляд справи за
його відсутності, з участю його
представника, адвоката ОСОБА_1, якого не
обмежує в процесуальних
повноваженнях.(а.с. 42)

Представник позивача, адвокат ОСОБА_1,
який не обмежений в його повноваженнях,
в судовому засіданні позовні вимоги та
їх обгрунтування, що викладені в
позовній заяві, підтримав в повному
обсязі. З його додаткових пояснень
витікає, що факт отримання
відповідачем ОСОБА_2 за договором
позики від ОСОБА_5 30 тис. доларів США на
придбання будинку по АДРЕСА_1, тобто в
інтересах його сім'ї, в складі якої була
дружина ОСОБА_3, доведений. Цей факт
повністю визнав відповідач ОСОБА_2, про
це свідчать: розписка про отримання
зазначених коштів на придбання
будинку, загальна сума коштів - близько
166350.00 грн., витрачена на придбання
земельної ділянки та будинку по
АДРЕСА_1, на оплату страховки, 1
відсотка в пенсійний фонд, 1 відсотка
податку та інших виплат пов'язаних з
придбанням цієї нерухомості. Тобто,
якщо вартість будинку склала лише -
112073.01 грн., то для чого тоді потрібно
було брати кредит в Приватбанку на суму
216875,00 грн., із яких тільки 180 тис. грн.
пішло на оплату придбаної нерухомості.
З чого слідує, що за будинок було
сплачено його дійсну вартість - 463 тис.
грн., а в договорі купівлі-продажу
будинку було вказано мінімальну
вартість, згідно інвентаризаційної
оцінки БТІ. Тому кошти, отримані за
договором позики у ОСОБА_5, були
витрачені ОСОБА_2 на придбання
зазначеного будинку, тобто в інтересах
сім'ї, про це також свідчить, що за
рішенням суду за відповідачкою ОСОБА_3
визнане право спільно часткової
власності на ? частину зазначеного
будинку. Згідно норм сімейного
законодавства в такому випадку
подружжя одночасно з правами на
спільне майно придбало і зобов'язання
за договорами, укладеними одним із
подружжя в інтересах сім'ї.

Відповідач, ОСОБА_2, в судовому
засіданні позов визнав в повному
обсязі, з його додаткових пояснень
витікає, що він, дійсно, 15.03.2008 р.
позичав 30 тис. доларів США у свого
знайомого, ОСОБА_5, про що було складено
письмову розписку адвокатом ОСОБА_6, в
присутності якого передавалися йому
кошти. Гроші він позичав для придбання
будинку по АДРЕСА_1, за згодою своєї
дружини, ОСОБА_3, з якою на той час
перебував в зареєстрованому шлюбі.
Перед отриманням позики він по
телефону спілкувався з дружиною і вона
надала згоду на позику. Також він брав
банківський кредит 25.04.2008 р. в сумі 216875.00
грн. на придбання того ж будинку та
земельної ділянки. Фактично, за будинок
він повністю розрахувався після
укладення договорів купівлі-продажу
земельної ділянки та будинку від 22.04.2008
р., тобто, після того, як позичив гроші у
ОСОБА_5 Окрім того, фактично за будинок
та земельну ділянку він сплатив
продавцю кошти у розмірі 85 тис. доларів,
а не 51025.26 грн. - за земельну ділянку та
112073.01 грн. - за будинок. Стосовно
отримання продавцем коштів в сумі 85
тис. доларів США письмових документів,
в тому числі розписок, не складалося.
Коли він брав банківський кредит, то
будинок передавався в іпотеку і його
вартість була визначена банком на суму
- 425000.00 грн. Він діяв в інтересах сім'ї,
тому вважає, що співвідповідач ОСОБА_3,
з якою він розірвав шлюб 28.05.2013 р. і яка
є співвласником ? частини придбаного
будинку, також повинна приймати участь
у поверненні ? частини коштів позивачу
ОСОБА_5 Банківський кредит він
повністю повернув до кінця 2008 року за
рахунок доходів від приватної
діяльності, оскільки займався на
підставі ліцензії гральним бізнесом,
більярдом, мав магазин. Дружина була
поручителем за договором банківського
кредиту. До укладення договору
купівлі-продажу будинку з січня 2008 року
до 22.04.2008 р. він сплатив продавцеві
завдаток на загальну суму, близько 45
тис. доларів США, шляхом неодноразових
виплат, решту коштів сплатив після
укладення договорів, ніяких письмових
документів на підтвердження цього
надати не може, оскільки вони не
складалися.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник,
адвокат ОСОБА_4, який не обмежений в
його повноваженнях, в судовому
засіданні позов не визнали. З їх
пояснень витікає, що вони визнають, що
банківський кредит брався
відповідачем ОСОБА_2 в інтересах сім'ї
на придбання садиби по АДРЕСА_1, що цей
кредит був повністю повернутий банку в
грудні 2008 р. Стосовно позики ОСОБА_2 30
тис. доларів США у ОСОБА_5, начебто, для
придбання зазначеного будинку, то про
цю позику ОСОБА_3 нічого невідомо, її
про цю позику ОСОБА_2 не повідомляв,
ніякої згоди на цю позику ні в усній ні
в письмовій формі вона не надавала
ОСОБА_2, присутньою при укладенні
договору позики не була. Згідно закону,
в такому випадку вона повинна була б
надати згоду обов'язково в письмовій
формі. Є сумніви в тому, чи дійсно, була
отримана ОСОБА_2 зазначена сума коштів
в порядку позики у ОСОБА_5, який на той
час не міг мати таку суму коштів. Свідок
ОСОБА_6, не дивлячись на те, що він веде
певний облік своїх справ, що сума була
значною, в судовому засіданні
однозначно не підтвердив факт
передачі, саме в його присутності, 30
тис. доларів США позивачем ОСОБА_5
відповідачу ОСОБА_2, свідок сказав, що
він не пам'ятає, думає, що така передача
була в його присутності.

Із показань свідка ОСОБА_6, який є
адвокатом та приймав участь в
укладенні договору позики між ОСОБА_2
та ОСОБА_5, на допит якого в якості
свідка зазначені особи надали письмову
згоду, витікає, що він дійсно приймав
участь при укладенні договору позики
між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та надавав їм
послуги з складання про це письмової
розписки, про що свідчать його архівні
записи за 2008 рік. Оскільки подібних
записів до цього часу було багато, то
він не пам'ятає, чи були в його
присутності передані кошти - 30 тис.
доларів США ОСОБА_5 ОСОБА_2, думає, що
така передача мала місце. Перед
підписанням розписки ОСОБА_2 з'ясовував
по телефону з кимось, чи підписувати чи
ні договір, тобто розписку.

Суд вважає, що між сторонами мають
місце правовідносини, які виникли із
факту укладення договору позики
грошових коштів в іноземній валюті, та
з факту порушення зобов'язання
стосовно повернення зазначених коштів
позикодавцю у визначений в договорі
строк.

Відповідно до цих правовідносин,
пояснень сторін, та внаслідок
дослідження в судовому засіданні та
оцінки всіх представлених доказів в їх
сукупності та взаємозв'язку, керуючись
законом, суд дійшов висновку, що
позовна заява підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Суд вважає встановленими в судовому
засіданні наступні факти, обставини
та відповідні їм правовідносини:

- Договір позики між відповідачем
ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_5 був
укладений в усній формі, на
підтвердження якого позичальником
була надана письмова розписка від
15.03.2008 р. (а.с.4,36), в якій зазначено, що
гроші - 30 тис. доларів США ОСОБА_2 були
взяті у позивача для особистого
користування, а саме для різного роду
оплат в зв'язку з придбанням в приватну
власність шляхом нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
домоволодіння ( житлового будинку з
присадибними будівлями і земельною
ділянкою), розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, і він зобов'язується повернути
позивачеві, чи його спадкоємцям, цю
суму, з врахуванням 12% річних до 15.03.2013
року, що не суперечить вимогам ст.ст. 208
ч.1 п.3, 1046-1049 ЦК України. При цьому в
розписці зазначено, що адвокат ОСОБА_6
підтверджує факт добровільності і
змісту розписки, а також факт передачі
зазначеної суми грошей у розмірі 30 тис.
доларів США.

- Відповідно до умов договору позики,
зазначених в розписці від 15.03.2008 року,
позивач свої зобов'язання виконав
повністю та передав відповідачу
грошову позику у розмірі 30 тис. доларів
США, що підтверджується зазначеною
розпискою, визнанням цього факту
відповідачем ОСОБА_2, показаннями
свідка ОСОБА_6 Відповідач ОСОБА_2 свої
зобов'язання щодо повернення
зазначеної суми грошей та нарахованої
та узгодженої суми коштів за
користування позиченими грошима, не
виконав до цього часу, що
підтверджується визнанням боргу
відповідачем ОСОБА_2 та відсутністю
будь-яких письмових документів на
підтвердження повернення зазначеного
боргу позивачу, ОСОБА_5

- Укладаючи зазначений договір позики,
ОСОБА_2, ці дії не узгоджував зі своєю
дружиною відповідачкою ОСОБА_3, з якою
перебував в зареєстрованому шлюбі в
період з 21.02.1987 р. по 28.05.2013 року, в
зв'язку з чим діяв всупереч вимог ч.3 ст.
65 СК України, згідно якої, у випадку
укладення одним із подружжя договорів
стосовно цінного майна, згода другого з
подружжя має бути подана письмово.

- Позивач та відповідач ОСОБА_2 не
надали належних та допустимих доказів
того, що договір позики від 15.03.2008 р. був
укладений саме в інтересах сім'ї
ОСОБА_2, в складі якої на той час була
відповідачка ОСОБА_3 Із змісту
розписки від 15.03.2008 р. витікає, що кошти
були отримані ОСОБА_2, насамперед, для
особистого користування. Також ця
обставина підтверджується і тим
фактом, що ОСОБА_2 заперечував
наявність права власності у ОСОБА_3 на ?
частину садиби по АДРЕСА_1, придбану за
договором купівлі-продажу від 22.04.2008 р.,
що зазначене право власності ОСОБА_3
було встановлене тільки за рішенням
суду від 07.05.2013 р., яким встановлено, що
для придбання зазначеної садиби ОСОБА_2
25.04.2008 р. оформляв договір банківського
кредиту, договір іпотеки, при цьому
ОСОБА_3 була поручителем за договором
кредиту, що цей кредит був повністю
погашений (а.с.45-49, 51-56,58-63,64-66,68-71), (
сторони ці факти взаємно визнають), при
цьому, ОСОБА_2 про отримання 30 тис.
доларів США від ОСОБА_5, начебто для
придбання зазначеної садиби, суд не
повідомляв.

- Позивач та відповідач ОСОБА_2 не
надали належних та допустимих доказів
того, що кошти, отримані за договором
позики від 15.03.2008 р., дійсно, були
використані на придбання земельної
ділянки та будинку по АДРЕСА_1 за
договором купівлі-продажу від 22.04.2008 р.,
стосовно якого за рішенням суду від
07.05.2013 р. співвласником ? частини цього
будинку стала відповідач ОСОБА_3, на
підставі того, що будинок був придбаний
в період перебування відповідачів у
шлюбі та за спільні кошти подружжя. При
цьому в договорах купівлі-продажу
земельної ділянки та будинку від 22.04.2008
р. (а.с.50,57) зазначено, що кошти за
придбане нерухоме майно були передані
ОСОБА_2 продавцеві, відповідно: 51025.26
грн. - за земельну ділянку та 112073.01 грн. -
за будинок, до підписання цих
договорів в повному обсязі.

- Суд не приймає, як належні та
допустимі докази, твердження позивача
та відповідача ОСОБА_2: що фактично
останній діяв в інтересах своєї сім'ї
та сплатив продавцю за земельну
ділянку та будинок кошти в сумі 85 тис.
доларів США, в тому числі за рахунок
позики 30 тис. доларів США, тобто у
відповідності до вартості цього
нерухомого майна - 425000.00 грн. (а.с.56 -
договір іпотеки), що була визначена
банком при отриманні ОСОБА_2 кредиту в
сумі 216875.00 грн., а в договорах
купівлі-продажу була зазначена лише
інвентаризаційна вартість зазначеного
нерухомого майна, - оскільки факт
сплати коштів за зазначене нерухоме
майно, саме, в розмірах, зазначених в
договорах купівлі-продажу і до
підписання цих договорів, посвідчено
письмово та завірено нотаріально, що
відповідає вимогам закону і не
викликає сумнівів у суду; оскільки на
підтвердження факту, що ОСОБА_2,
укладаючи договір позики з позивачем
ОСОБА_5, діяв в інтересах своєї сім'ї, і
він же витратив позичені кошти на
придбання вищезазначеного нерухомого
майна, ніяких належних та допустимих
доказів, насамперед письмових, не
надано.

- Враховуючи вищевстановлені обставини
справи: що договір позики 30 тисяч
доларів США між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
стосувався цінного майна, але був
укладений без узгодження з дружиною
ОСОБА_2, ОСОБА_3; підстав для висновку, що
цей договір укладався в інтересах сім'ї
ОСОБА_2 і отримані за договором позики
кошти і фактично були витрачені також в
інтересах сім'ї на придбання
вищезазначеного нерухомого майна, що
являється спільною власністю
відповідачів, - немає; що, відповідно до
ст.ст. 10,11 ЦПК України, суд розглядає
справу в межах заявлених позовних
вимог і на підставі доказів сторін, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень;
- суд доходить висновку про задоволення
позову частково, а саме: про стягнення з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
ОСОБА_5 ? частини боргу за договором
позики, тобто - 119850.00 грн., та про
відмову у стягненні з відповідачки
ОСОБА_3 іншої ? частини боргу за тим же
договором позики, тобто - 119850.00 грн.; при
цьому суд приймає, як належне
обгрунтування, визначення у позові за
офіційним курсом української гривні -
до долара США загальної суми боргу -
239700.00 грн., з розрахунку: 7,99 грн. - за 1
долар США, враховуючи, що будь-яких
заперечень проти цього сторони не
надавали, що цей курс відповідає
встановленому курсу Національного
банку України.

Приймаючи рішення, суд керується також
наступними правовими нормами.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Згідно ч.І ст.1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у такій самій сумі, що була
передана йому, в строк и в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму згідно ст.625 цього Кодексу.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший процент річних не встановлений
договором або законом.

Згідно ст.ст. 10,11 ЦПК України, суд
розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Тому суд враховує, що позивач не надав
вимог та відповідного розрахунку,
стосовно застосування наслідків
несвоєчасного повернення боргу, що
передбачені ст. 625 ЦК України.

Згідно п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України, договори
є підставою виникнення цивільних прав
та обов'язків і як будь-який правочин, є
актом, що виражає спільну волю сторін. В
зміст договору входять ті умови, на
яких сторони погодились виконувати
договір, вони повинні дотримуватись
взятих на себе зобов'язань.

Згідно ст. 325 ЦПК України, не
допускається одностороння відмова від
зобов'язання.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, керуючись ст. 88 ЦПК України, ЗУ
«Про судовий збір», суд дійшов висновку
про покладення судових витрат у справі
на сторони, пропорційно сумі
задоволених позовних вимог та сумі
вимог в задоволенні яких відмовлено, а
саме:

- судовий збір на суму - 1198.50 грн., за
частину задоволеної позовної вимоги,
покласти на відповідача, ОСОБА_2,
стягнувши з нього зазначену суму на
користь позивача, ОСОБА_5, для
відшкодування судових витрат;

- судовий збір на суму - 1198.50 грн., за
частину позовної вимоги, в задоволенні
якої відмовлено, покласти на позивача,
ОСОБА_5;

- витрати з боку позивача, ОСОБА_5, в виді
оплати юридичної допомоги адвоката
ОСОБА_1 в сумі - 250.00 грн., розподілити
наступним чином: 125.00 грн., тобто ?
частину, - покласти на позивача ОСОБА_5,
125.00 грн., тобто ? частину, - покласти на
відповідача, ОСОБА_2, стягнувши з нього
цю суму - 125.00 грн. на користь позивача,
ОСОБА_5, для відшкодування зазначених
витрат;

- витрати з боку відповідачки, ОСОБА_3, в
виді оплати юридичної допомоги
адвоката ОСОБА_4, в сумі - 3500.00 грн.,
покласти на позивача, ОСОБА_5,
стягнувши з нього цю суму - 3500.00 грн. на
користь відповідачки, ОСОБА_3, для
відшкодування зазначених витрат.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215,222, 223, 294 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Вільногірська,
Дніпропетровської області, і/к НОМЕР_1,
зареєстрованого за місцем проживання
по АДРЕСА_2, приватного підприємця, на
користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6,
зареєстрованого за місцем проживання
по АДРЕСА_3 (інші дані відсутні), - 119850.00
грн. (сто дев'ятнадцять тисяч вісімсот
п'ятдесят гривень 00 копійок), для
повернення ? частини боргу за договором
позики від 15.03.2008 р.

В задоволенні позовної вимоги, в
частині стягнення з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м.
Вільногірська, Дніпропетровської
області, і/к № НОМЕР_2, зареєстрованої
за місцем проживання по АДРЕСА_2, на
користь ОСОБА_5 - 119850.00 грн. (сто
дев'ятнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят
гривень 00 копійок), для повернення ?
частини боргу за договором позики від
15.03.2008 р., - відмовити.

Судові витрати у справі покласти на
сторони, пропорційно сумі задоволених
позовних вимог та сумі вимог в
задоволенні яких відмовлено, а саме:

- судовий збір на суму - 1198.50 грн., за
частину задоволеної позовної вимоги,
покласти на відповідача, ОСОБА_2,
стягнувши з нього зазначену суму на
користь позивача, ОСОБА_5, для
відшкодування судових витрат;

- судовий збір на суму - 1198.50 грн., за
частину позовної вимоги, в задоволенні
якої відмовлено, покласти на позивача,
ОСОБА_5;

- витрати з боку позивача, ОСОБА_5, в виді
оплати юридичної допомоги адвоката
ОСОБА_1 в сумі - 250.00 грн., розподілити
наступним чином: 125.00 грн., тобто ?
частину, - покласти на позивача ОСОБА_5,
125.00 грн., тобто ? частину, - покласти на
відповідача, ОСОБА_2, стягнувши з нього
цю суму - 125.00 грн. на користь позивача,
ОСОБА_5, для відшкодування зазначених
витрат;

- витрати з боку відповідачки, ОСОБА_3, в
виді оплати юридичної допомоги
адвоката ОСОБА_4, в сумі - 3500.00 грн.,
покласти на позивача, ОСОБА_5, стягнувши
з нього цю суму - 3500.00 грн. на користь
відповідачки, ОСОБА_3, для
відшкодування зазначених витрат.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення через
Вільногірський міський суд,
Дніпропетровської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з
часу виготовлення його в повному
обсязі, надіслати рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
сторонам.

Головуючий суддя
Шаповал Г.І.