№ 2/263/72/2014
№ 263/8565/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року
місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя
Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненка В.О.,

при секретарі Русаковій Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2, Публічного акціонерного
товариства «Комерційного банку
«Надра» про визнання незаконним
виконавчого напису нотаріуса, про
визнання незаконним нарахування
відсотків та пені за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідачів, в якому просив
визнати незаконними виконавчий напис
нотаріуса №370 від 12.04.2013 року та
нарахування з 09.12.2008 року ПАТ «КБ
«Надра» відсотків та пені за кредитним
договором.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначив, що 28.08.2008 року він уклав з ПАТ
«КБ «Надра» (надалі - Банк) кредитний
договір №201/2008/840/10-КН/43, згідно із яким
отримав кредит у сумі 22519,53 доларів США
на придбання житлового будинку
АДРЕСА_1. Після отримання кредиту він за
договором купівлі-продажу від 28.08.2008
року придбав вказаний будинок.
Зважаючи на виниклі фінансові
складнощі не міг сплачувати кредит, у
зв'язку з чим звернувся до банку із
заявою від 13.11.2008 року про припинення
кредитного договору та добровільну
передачу вказаного будинку у повне
розпорядження кредитора. 28.05.2013 року
позивачу стало відомо, що за постановою
ВДВС Жовтневого району міста
Маріуполя, яка ухвалена на підставі
виконавчого надпису Приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, з нього
стягується 31112,66 гривень. Вважає, що дії
нотаріуса ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Надра» є
незаконними, в зв'язку з чим просить суд
визнати незаконним виконавчий напис
нотаріуса та визнати незаконним
нарахування банком відсотків та пені
за кредитним договором.

Позивач та його представник заявлені
вимоги підтримали, просили їх
задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «КБ
«Надра» Першин О.О. заперечував проти
позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на
наступне. 28.08.2008 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ
«КБ «Надра» кредитний договір
№201/2008/840/10-КН/43, згідно із яким отримав
22519,53 доларів США на придбання
житлового будинку АДРЕСА_1. 28.08.2008 року
позивач уклав з ПАТ «КБ «Надра» договір
іпотеки на вказане майно. Своїх
зобов'язань за кредитним договором
ОСОБА_1 не виконав. Домовленості між
ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» щодо
позасудового врегулювання погашення
заборгованості за вказаним кредитним
договором відсутні, станом на 12.10.2012
року сума боргу становить 309426, 62
гривень.

Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
суду надана заява, в якій вона просить
суд змінити її процесуальний статус зі
співвідповідача на третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, справу слухати за її
відсутності, у задоволенні позовних
вимог відмовити у повному обсязі.

Судом встановлені такі факти та
відповідні ним відносини.

28.08.2008 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «КБ
«Надра» кредитний договір
№201/2008/840/10-КН/43, згідно із яким отримав
22519,53 доларів США із нарахуванням 14,59 %
на рік, строком до 28.07.2028 року на
придбання житлового будинку АДРЕСА_1.
Згідно із п. 5.2 вказаного договору у
разі прострочення виконання
зобов'язань Позичальника щодо
повернення кредиту, нарахованих
відсотків, комісій та штрафних санкцій,
останній сплачує Банку пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення.

28.08.2008 року позивач уклав із ОСОБА_4
договір купівлі-продажу жилого
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, загально площею 41,5кв.м.,
вартістю 123863 гривні.

В цей же день позивач у забезпечення
вищезазначеного кредитного договору
уклав із ПАТ «КБ «Надра» договір
іпотеки №43, предметом якого став жилий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, загально
площею 41,5кв.м., зареєстрований в
реєстрі іпотек 28.08.2008 року (витяг
№20475609).

21.10.2008 року позивач зареєструвався за
адресою: АДРЕСА_1.

13.11.2008 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «КБ
«Надра» з заявою, яка зареєстрована
09.12.2008 року за вх.№61, у якій за значено,
що у зв'язку із тяжким матеріальним
станом просить не нараховувати штраф
та пеню та має намір передати Банку у
добровільному порядку право власності
на вищезазначений будинок. Відповідь
на вказану заяву відсутня.

Згідно із актом приймання-передачі
09.12.2008 року Банк отримав від позивача
правовстановлюючі документи на
вищезазначений будинок, а саме: договір
купівлі-продажу, виписку з держреєстру,
технічний паспорт №? 33919.

18.10.2012 року Банк направив на адресу
позивача вимогу про погашення
заборгованості за кредитним договором
від 28.08.2008 року, в якій окрім іншого
повідомив, що залишає за собою право
вчинити виконавчий напис та надати
його на примусове виконання до відділу
ДВС.

20.04.2013 року Приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий
напис, в якому у рахунок погашення
заборгованості у сумі 311126,62 гривень,
пропонується звернути стягнення на
приватний будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загально площею
41,5кв.м., житловою площею 24,5кв.м., за
рахунок коштів, отриманих від
реалізації будинку пропонується
задовольнити вимоги стягувача ПАТ «КБ
«Надра».

Згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

У відповідності із вказаною нормою
18.10.2012 року Банк направив позивачу
письмову вимогу про усунення
порушення, в якій зазначив стислий
зміст порушених зобов'язань, вимогу про
виконання порушеного зобов'язання та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимог.

Факт невиконання вимог
іпотекодержателя сторонами
визнається, а тому відповідно до статті
61 Цивільного процесуального кодексу
України не підлягає доказуванню.

Право іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 Закону України «Про іпотеку».
Таке право Іпотекодержателя
передбачено також ч.1 ст.572 Цивільного
Кодексу України та відображено в п. 4.1.
іпотечного договору. Так, ст.12 Закону
України «Про іпотеку» передбачено, що у
разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Положеннями статті 18 Цивільного
кодексу України передбачено, що
нотаріус здійснює захист цивільних
прав шляхом вчинення виконавчого
напису на борговому документі у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Так, Закон України «Про нотаріат»
встановлює порядок правового
регулювання діяльності нотаріату в
Україні. Статтею 87 Закону України «Про
нотаріат» та п. 1.1 Глави 16 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 року № 296/5 (надалі -
Інструкція) передбачено, що для
стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість, або на правочинах, що
передбачають звернення стягнення на
майно на підставі виконавчих написів.
За п. 3.1 Інструкції нотаріус вчиняє
виконавчі написи: якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем; за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Статтею 88 Закону України «Про
нотаріат» визначено, що нотаріус
вчиняє виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.
Якщо для вимоги, за якою видається
виконавчий напис, законом встановлено
інший строк давності, виконавчий напис
видається у межах цього строку.

Пунктом 3.2 Глави 16 Інструкції
визначено, що безспірність
заборгованості підтверджують
документи, передбачені Переліком
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.06.1999 року № 1172 затверджено
Перелік документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку. Пунктом 1 Переліку
встановлено, що для одержання
виконавчого напису на нотаріально
посвідчених угодах, що передбачають
сплату грошових сум, передачу або
повернення майна, а також право
звернення стягнення на заставлене
майно, подаються оригінал нотаріально
посвідченої угоди та документи, що
підтверджують безспірність
заборгованості боржника і
встановлюють прострочення виконання
зобов'язання.

Тобто, заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, коли подані для
вчинення виконавчого напису документи,
передбачені зазначеним Переліком.

Таким чином, законодавець визначив, що
для вчинення виконавчого напису
стягувачу необхідно подати нотаріусу
документи, які підтверджують
відповідальність боржника. З огляду на
це, та на виконання вимог закону, банком
було подано нотаріусу документ, які
підтверджували відповідальність
боржника.

Отже, підстави для визнання
виконавчого напису № 370 від 12.04.2013 року
Приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2 у
суді сторонам провадження не доведені.

Щодо вимоги позивача про визнання
незаконним нарахування з 09.12.2008 року
процентів та пені за зазначеним вище
кредитним договором, то згідно зі ст.526,
ст.625 Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до приписів ч.2 ст.1050 ЦК
України якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишалася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ст.536 ЦК України за
користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором. Розмір
процентів за користування чужими
грошовими коштами встановлюється
договором, законом або іншим актом
цивільного законодавства. У п. 1.3.1
кредитного договору від 28.08.2008 року,
укладеного між позивачем та ПАТ «КБ
«Надра», встановлено розмір відтоків
за користування кредитом, який
становить 14,59 % відсотків на рік.

Згідно із ст.546, ст.549, ст.551 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору
від 28.08.2008 року у випадку прострочення
виконання зобов'язань позичальника
щодо повернення кредиту останній
сплачує Банку пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення.

Отже розмір відсотків за користування
кредитом та пені за прострочення
кредитних зобов'язань чітко
встановлені кредитним договором від
28.08.2008 року між позивачем та Банком на
взаємоузгоджених сторонами позиціях.

Згідно із ст.531 ЦК України боржник має
право виконати свій обов'язок
достроково, якщо інше не встановлено
договором, актами цивільного
законодавства або не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Згідно із п. 4.3.3 кредитного договору
позичальник зобов'язаний сплачувати
мінімально необхідні платежі у поряду,
визначеному вказаним договором. П. 4.4.1
договору, на який посилається позивач в
обґрунтування своїх позовних вимог,
передбачає право позичальника на
дострокове погашення кредиту, тобто
повернення отриманих коштів за
кредитом із процентами та іншими
нарахуваннями, а не здійснення інших
повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателю на нерухоме майно -
предмет іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Враховуючі, що договір про задоволення
вимог іпотекодержателя сторонами не
укладався та відповідне застереження в
іпотечному договорі від 28.08.2008 року
відсутнє, то у Банка відсутні підстави
для реєстрації права власності на
іпотечне майно, а, відповідно, він не
набув права розпорядження цим майном.

Щодо посилання позивача на ст.596, ст.597
Цивільного кодексу України в
обґрунтування своїх вимог, то вони
судом до уваги не беруться, оскільки
регулюють відносини притримання як
засобу забезпечення зобов'язань, а
доказів про існування таких відносин
між позивачем та Банком сторонами не
надано.

За ст.598, ст.600 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом. Зобов'язання
припиняється за згодою сторін
внаслідок передання боржником
кредиторові відступного (грошей,
іншого майна тощо). Розмір, строки й
порядок передання відступного
встановлюються сторонами.

Таким чином, враховуючі, що сторонами
не було укладено спеціальних угод щодо
припинення зобов'язання шляхом
передачі відступного та підстави
припинення кредитного договору на
вимогу позичальника в договорі або
законі відсутні, то відсутні й підстави
вважати зобов'язання позивача
припиненими.

Окрім цього посилання позивача в
обґрунтування своїх позовних вимог на
ст.614 Цивільного кодексу України
доводить визнання ним факту
неналежного виконання прийнятих
зобов'язань. Подана же 09.12.2008 року
позивачем заява Банку, в якій він
зазначає, що у зв'язку із перебуванням у
відпустці без збереження заробітної
плати, він не отримує заробітну плату,
інших доходів не має, у зв'язку з чим
відсутня можливості сплачувати
встановлені платежі, не доводить факт
відсутності вини позивача у порушенні
прийнятих зобов'язань, оскільки:
по-перше, згідно із поданою ОСОБА_1
довідки, заборгованість по заробітній
платі у нього вже існувала на момент
укладання угоди у серпні 2008 року;
по-друге, у відпустці без збереження
заробітної плати він знаходився до
березня 2009 року, проте платежі не
сплачував і пізніше, й має
заборгованість по теперішній час.
Доказів про неспроможність сплачувати
заборгованість за кредитним договором
з березня 2009 року по теперішній час
позивачем суду не надано; по-третє,
перебування позивача у відпустці без
збереження заробітної плати з 11.10.2008
року по 31.03.2009 року та попередження про
це Банка з пропозицією добровільної
передачі права власності на іпотечне
майно, не може розцінюватися судом як
вжиття позивачем всіх залежних від
нього заходів щодо належного виконання
зобов'язань, оскільки окрім вказаного,
протягом подальших п'яти років ніяких
дій з боку позивача з метою мінімізації
заборгованості за кредитним договором
та припинення прийнятих на себе
зобов'язань ОСОБА_1 прийнято не було.

З урахуванням наведеного суд доходить
до висновку, що приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 вчинила виконавчий напис
відповідно до вимог ст.ст. 34, 36, 87, 88
Закону України «Про нотаріат», Глави 16
Інструкції, й тому вказаний напис не
може бути визнаний судом як
протизаконний та такий, що не підлягає
виконанню. Нарахування процентів та
пені ПАТ «КБ «Надра» здійснював
відповідно до умов кредитного договору
від 28.08.2008 року №201/2008/840/10-КН/43, який є
чинним.

Доводи, на які позивач та його
представник посилались, як на підставу
своїх позовних вимог, є
необґрунтованими і спростовуються
встановленими судом обставинами
справи.

У зв'язку з вищевикладеним, суд не
знаходить підстав для визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає примусовому виконанню, та
визнання незаконним нарахування ПАТ КБ
«Надра» процентів та пені за кредитним
договором від 28.08.2008 № 201/2008/840/10-КН/43
року, у зв'язку із чим у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у
повному обсязі.

На підставі Цивільного кодексу
України. Закону України «Про нотаріат»,
Закону України «Про іпотеку»,
керуючись ст.ст. 8, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
«Комерційного банку «Надра» про
визнання незаконним виконавчого
напису нотаріуса, про визнання
незаконним нарахування відсотків та
пені за кредитним договором, відмовити.

На рішення суду сторонами може бути
подана апеляційна скарга протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які приймали участь у справі,
але не були присутніми у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В.О. Ковтуненко