Справа № 283/3300/13-ц
провадження №2/283/51/2014
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2014 року

Малинський районний суд Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Ярмоленка В.В.,

при секретарі Пух Н.М.

розглянувши на відкритому судовому
засіданні в м. Малині цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Старовороб'ївської сільської ради
Малинського району Житомирської
області, ОСОБА_2 про визнання права
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями в порядку
спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Крупське
Малинського району померла мати
дружини позивача ОСОБА_3, яка за життя
проживала в АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 звернувся до суду з
вимогами про визнання за ним права
власності на садибу по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом,
після смерті ОСОБА_3, оскільки одержати
або відновити документи, що
посвідчують факт належності
спадкодавцю даного володіння
неможливо, через неоформлення нею за
життя права власності на дане нерухоме
майно.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 підтримала позовні
вимоги, просить їх задовольнити.

Відповідач - Старовороб'ївська
сільська рада Малинського району в
судове засідання не з'явились, подавши
заяву про визнання позову та
клопотання про розгляд справи в їх
відсутність.

Залучена до участі в справі в якості
співвідповідача дочка померлої ОСОБА_3
- ОСОБА_2 заперечила щодо задоволення
позову в повному обсязі, оскільки на
момент відкриття спадщини проживала
разом з матір'ю в одному будинку,
доглядаючи її та утримуючи.

Суд, розглянувши матеріали
справи, приходить до висновку про
наступне.

Встановлено, що на момент смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року голови двору ОСОБА_3, в
будинку АДРЕСА_1 постійно (без
реєстрації) разом з нею проживала з 2004
року і вела спільне господарство
ОСОБА_2

З виписок погосподарських книг з 1947-2015
роки (довідка виконавчого комітету
Старовороб'ївської сільської ради № 137
від 16.05.2013 рік), довідки Малинського
районного комунального підприємства з
технічної інвентаризації від 17.09.2013
року, технічного паспорту на житловий
будинок, вбачається, що житловим
будинком АДРЕСА_1 одноособово володіла
за життя ОСОБА_3

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Відповідно до
положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 р.)
громадяни могли мати у власності
житловий будинок. При цьому глава
десята цього кодексу не пов'язувала
наявність такого права з його
обов'язковою державною реєстрацією.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
закріплено, що положення статей 17, 18
Закону "Про власність" щодо спільної
сумісної власності поширюються на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону (з 15 квітня
1991 року). До правовідносин, що виникли
раніше, застосовується діюче на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, ще
регулювали власність цього двору, а
саме: а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні.

Згідно роз'яснень, викладених в листі
Вищого спеціалізованого суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування» при вирішенні спорів про
визнання права власності на спадкове
майно судам слід керуватися
законодавством, яке регулювало
виникнення права власності у самих
спадкодавців на момент закінчення
будівництва будинків.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР підтвердженням приналежності
будинку, який знаходиться в сільському
населеному пункті, можуть бути
відповідні довідки виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, які видавалися в тому числі і
на підставі записів у погосподарських
книгах.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року № 56, передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Отже, відповідно до законодавства, що
діяло на момент виникнення права
власності на нерухоме майно ОСОБА_3
являється власником будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України) до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на
спадкування право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті.

За життя 01 серпня 1990 року ОСОБА_3
складено заповіт (№ у спадковому
реєстрі 49210107), за яким вона на випадок
своєї смерті заповідала належний їй
будинок з надвірними будівлями в с.
Крупське заповідала ОСОБА_1, який
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, тобто
прийняв спадщину як спадкоємець за
заповітом.

Водночас, згідно ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

ОСОБА_2 будучи повнолітньою
непрацездатною (на момент відкриття
спадщини їй виповнилося 70 років) має
право на обов'язкову частку у спадщині
незалежно від змісту заповіту ОСОБА_3
Оскільки, у п. 19 постанови Пленуму ВСУ
від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику
у справах про спадкування» роз'яснено,
що при визначенні розміру обов'язкової
частки у спадщині враховуються всі
спадкоємці за законом першої черги, то
виходячи з цього, відповідач ОСОБА_2 має
право на ? частку житлового будинку,
належного її матері .

Наведене в сукупності дає підстави для
часткового задоволення позову ОСОБА_1,
а саме про визнання за ним права
власності на ? частини житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 212-215 ЦПК
України, ст. 1241 ЦК України -

В И Р І Ш И В :

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на ? частини житлового будинку з
надвірними будівлями, що розташований
в АДРЕСА_1 в порядку спадкування, як за
спадкоємцем за заповітом після смерті
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В решті вимог позову відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено
сторонами до апеляційного суду
Житомирської області через Малинський
районний суд протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні при його оголошенні - протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: В. В. Ярмоленко