І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №440/1596/13-ц
Провадження № 2/440/57/2014
Буський районний суд Львівської
в складі: головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду місті Буськ
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя про поділ майна подружжя, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулася до суду з
позовом про поділ спільного майна
подружжя, в якому просить поділити
майно набуте подружжям під час шлюбу,
виділивши їй 1/2 частину житлового
Свої вимоги мотивує тим, що з
відповідачем ОСОБА_2 вони одружились 23
квітня 1988 року, зареєструвавши шлюб у
Буському райвідділі ЗАГС Львівської
області. Від подружнього життя мають
двох повнолітніх дітей сина
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2. Як до одруження,
так і після одруження вони сім»єю
проживали в м.Тернопіль, де прописана
вона. Однак коли відповідач почав
займатись підприємницькою діяльністю
то з 2000 року почав проживати в с.Журатин
Буського району Львівської області, де
займався будівництвом житлового
будинку. У зв"язку з тим, що сімейне
життя у них не склалось згідно судового
рішення Буського районного суду
Львівської області від 22.05.2012 року їх
шлюб розірвано, у зв»язку з чим постало
питання про поділ набутого в шлюбі
майна, а саме:житлового будинку
АДРЕСА_1, який збудований під час
подружнього життя. Домовленості між
сторонами про добровільний поділ майна
не досягнуто. Просить суд постановити
рішення яким поділити майно.

Позивачка в судове засідання не
з'явилась, подала заяву з проханням
слухати справу без її участі, просить
позов задовольнити, визнала факт
будівництва спірного будинку за
кошти відповідача.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, подав заяву про те, щоб
слухати справу без його участі, подав
заперечення на позов, в яких
категорично заперечує позовні вимоги у
зв»язку з тим, що позивачка жодної
копійки не вкладала у будівництво
спірного житлового будинку, оскільки
проживала своїм життям і тратила гроші
на себе, що стало причино їх розлучення.
В своєму доповненні до заперечення
додав, що спірний будинок був
збудований за його особисті кошти.

За таких обставин на підставі ч.2 ст.197
ЦПК України прийнято рішення про
проведення розгляду справи без
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувальних засобів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного:

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 23
квітня 1988 року до 22.05.2012 року.

Із свідоцтва про право власності на
житловий будинок від 31.10.2000 р.
вбачається, що будинок АДРЕСА_1
належить ОСОБА_2, що зареєстроване в ОКП
ЛОР «БТІ та ЕО» 01.08.2007 р. № витягу:15434092.

Сторони ствердили, що дійсно житловий
будинок АДРЕСА_1 був збудований хоча і в
шлюбі, але за особисті кошти
відповідача ОСОБА_2, а відтак не є
спільною власністю подружжя і не
підлягає поділу.

Стаття 60 Сімейного Кодексу України
презюмує, що майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільного сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу. Крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року №11 роз'яснено,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Не належить до спільної
сумісної власності: майно одного з
подружжя, набуте особою до шлюбу,
набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто та ін.

Відтак, суду не представлено доказів
щодо обсягу майна, набутого сторонами
за час шлюбу, та не надано доказів того,
що позивач приймала участь в
будівництві спірного житлового
будинку .

А тому, враховуючи вищенаведене, суд
вважає, що позивачем не доведено, що
вищевказаний житловий будинок є
спільним сумісним майном подружжя,
відповідно такий не підлягає поділу, а
тому в задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК
України, ст.ст.57, 60 СК України, п.23
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007
року №11 суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
шляхом подачі протягом 10 днів
апеляційної скарги через Буський
районний суд, з дня його проголошення.

Суддя:
С. Р. Мельник