Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"15" вересня 2014 р.Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -

у с т а н о в и в :

19.08.2014 року позивач звернувся до суду із
позовом до відповідача про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивачу на праві приватної власності
належить квартира АДРЕСА_1. Вказана
квартира була придбана позивачем до
реєстрації ним шлюбу з відповідачкою.
Відповідачка зареєстрована за
зазначеною адресою, однак з травня 2012
року в квартирі не проживає та не несе
жодних витрат на її утримання. З
посиланням на положення ст. 405 ЦК
України, позивач просить визнати
відповідачку такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

До початку судового розгляду позивач
звернувся до суду з заявою про розгляд
справи за його відсутності, позов
підтримує, проти ухвалення у справі
заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Повідомлення відповідачів
про час та місце розгляду справи суд
визнає належним на підставі положень
ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова
кореспонденція, яка направлялась за
зареєстрованим місцем проживання
відповідачів повернулась до суду з
відміткою «за закінченням терміну
зберігання».

За наведених вище обставин, суд визнає
повідомлення відповідачів про час та
місце розгляду справи належним.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Враховуючи зміст наведеної норми та
викладені вище обставини, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши всі зібрані по справі докази у
їх сукупності приходить до висновку
про те, що позовні вимоги підлягають до
задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є
власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу від 16.08.2006 року (а.с. 4).

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони уклали шлюбу 11.09.2010 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб (а.с. 6).

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 15.04.2013 року шлюб між
сторонами розірвано (а.с. 7).

Відповідно до положень ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним до
шлюбу.

Згідно довідки форми 3 №919 від 15.0.8.2014
року у вказаній квартирі окрім
позивача також зареєстрована
відповідачка у справі (а.с. 8).

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

За змістом актів затверджених
начальником ЖРЕО-412 від 14.09.2012 року та
27.02.2014 року ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1
не проживає з травня 2012 року (а.с. 9-10).

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Як вбачається з позовної заяви та
зібраних по справі доказів,
відповідачка не проживає в квартирі
понад один рік. Незважаючи на те, що
відповідач не проживає в квартирі, вона
з реєстраційного обліку не знімається,
не приймає участі в утриманні квартири
та не сплачує комунальні послуги, тому
суд приходить до висновку, що позивач
правомірно вимагає визнання цієї особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.
405 ЦК України, ст. 57 СК України, Законом
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212-215,
218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
Дніпровським районним судом м. Києва за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя -