УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Умнової О.В., Савченко В.О., Фаловської
І.М., Гримич М.К., Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_7 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про стягнення
невиплаченої заробітної плати та
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 13 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому
просив стягнути з публічного
акціонерного товариства комерційний
банк (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») на його
користь невиплачену йому заробітну
плату за період з 27 червня 2012 року по 13
травня 2013 року, середній заробіток за
весь час затримки розрахунку при
звільненні з 13 травня 2013 року по день
фактичного розрахунку та моральну
шкоду в розмірі 50 тис. грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з
05 травня 2005 року він працював на посаді
провідного спеціаліста Департаменту
безпеки по Харківському ГРУ ПАТ КБ
«ПриватБанк». 16 травня 2011 року його
було звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП
України. Рішенням Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 27 червня
2012 року його поновлено на роботі та
стягнуто невиплачену заробітну плату,
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду, у загальному
розмірі 121 726 грн 55 коп. Вказане рішення
набрало чинності 30 січня 2013 року. 05
квітня 2013 року Червонозаводським
районним судом м. Харкова було видано
виконавчі листи та відкрито виконавче
провадження. 07 травня 2013 року його
поновлено на роботі. 13 травня 2013 року на
підставі заяви про звільнення від 08
травня 2013 року його звільнено з роботи
за ст. 38 КЗпП України за власним
бажанням. Вказував, що при звільненні з
ним не було проведено повний
розрахунок, а саме, не нарахована та не
виплачена заробітна плата за період з 27
червня 2012 року по 13 травня 2013 року, за
виключенням компенсації за
невикористану відпустку, яку було
нараховано та виплачено 16 травня 2013
року. Крім того, вважав, що діями
відповідача йому було завдано моральну
шкоду, яку він оцінив у 50 тис. грн.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 03 жовтня 2013 року та
додатковим рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 17 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 13 березня 2014
року скасовано рішення суду першої
інстанції, ухвалено нове рішення, яким
позов в частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
задоволено.

Стягнуто з публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_7
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 38 272 грн 29 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. В
іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та частково задовольняючи
позовні вимоги, апеляційний суд на
підставі доказів, поданих сторонами, що
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов до правильного
висновку про те, що у період з 27 червня
2012 року по 07 травня 2013 року рішення суду
про поновлення позивача на роботі ПАТ
КБ «ПриватБанк» не виконувалось, тому
цей період часу є вимушеним прогулом,
який підлягає оплаті, виходячи із суми
середньоденного заробітку - 176 грн
37 коп., зазначеної в довідці від 05 липня
2013 року, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк».

Із матеріалів справи вбачається, що
оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Суд апеляційної інстанції повно
встановив фактичні обставини справи на
основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів, вірно застосував
норми матеріального права до спірних
правовідносин та з урахуванням
зібраних доказів дійшов
обґрунтованого висновку про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про задоволення позову в частині
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про її відхилення та залишення без змін
рішення апеляційного суду Харківської
області від 13 березня 2014 року, оскільки
воно є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 13 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич В.С. Висоцька О.В.
Кафідова