Провадження №6/761/169/2014
У Х В А Л А

іменем України

"17" січня 2014 р. Суддя Шевченківського
районного суду м. Києва Малинников О.Ф.,
розглянувши питання про прийняття
подання Головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Гречух Олега
Ярославовича, стягувач ОСОБА_2 про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_3 боржника з
вилученнм паспортного документа,

в с т а н о в и в
:

У грудні 2013 року надійшла подання
Головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Гречух Олега Ярославовича, стягувач
ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України ОСОБА_3 боржника
з вилученнм паспортного документа.

На виконанні у відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України перебуває виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа Залізничного
районного суду м. Львова від 15.06.2009 року
№ 2-2226/09 про стягнення солідарно з
ОСОБА_3 та з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Константа» () на користь ОСОБА_2 17 333 411,71
грн., основного боргу, 859 797,79 грн. пені, 23
746,61 грн. 3 відсоктки річних, 1 700,00 грн
витрат по сплаті державного мита і 30,00
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, а
всього - 18 218 686,11 грн..

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК
зазначено, що питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця. Таким чином
законодавець чітко встановив форму
звернення до суду з питанням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон та підсудність таких справ,
знявши усі питання, які виникали під
час звернення державним виконавців до
суду з даним питанням на час дії старої
редакції Закону.

Крім того, слід зазначити що право
державного виконавця на звернення з
поданням до суду про тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон
виникає лише у разі ухилення боржника
від виконання, покладених на нього
рішенням суду, зобов'язань, тобто
наявність лише самого зобов'язання не
наділяє державного виконавця правом на
звернення до суду з поданням про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за кордон. Окрім того факт
ухилення має підтверджуватись
сукупністю доказів, які державний
виконавець зазначає у поданні.

Як вбачається з матеріалів подання, на
підтвердження доводів, викладених у
поданні, державним виконавцем не
надано достатньо доказів. Також зі
змісту подання не вбачається, що
боржник ОСОБА_3 має намір покинути
територію України, відсутні дані про
наявність у останньої закордонного
паспорту.

Відповідно до п.5 розділу ХІ Інструкції
з організації примусового виконання
рішень "Обмеження у праві виїзду за
межі України та заборона в'їзду в
Україну" про направлення до суду
подання щодо встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду державний
виконавець повідомляє боржника, про що
також не надано підтвердження в
матеріалах подання.

Також, в даному поданні не додержано
форму звернення з вищезазначеною
заявою, оскільки не додано документа,
який уповноважує особу погоджувати
дану заяву. Так як державний Головний
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Гречух Олег Ярославович погодив
вказану заяву з в.о. начальника відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
ОСОБА_4, а відповідний документ, що
підтверджує виконання обов'язків
ОСОБА_4 не надано.

Оскільки в поданні державного
виконавця не додержано форми
звернення, яка встановлена
законодавством України, воно підлягає
поверненню заявнику відповідно до ст.
121 ЦПК України , що не перешкоджає
повторному зверненню із поданням до
суду, якщо перестануть існувати
обставини, що стали підставою для його
повернення.

Керуючись ст.121 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Подання Головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Гречух Олега
Ярославовича, стягувач ОСОБА_2 про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_3 боржника з
вилученнм паспортного документа -
повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня отримання її копії до
Апеляційного суду міста Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя:
О.Ф. Малинников.

у складі:

головуючого Малинников О. Ф. ,

розглянувши позовну заяву позивача до
відповідача про , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вищезазначеним
позовом до у відповідності до ст. 16 ЦК
України.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України -суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизначених або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Згідно ст. 122 ЦПК України, суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо заява не підлягає розгляду
у порядку цивільного судочинства.

З вказаної позовної заяви вбачається,
що позивач звернувся з вимогами до та ,
які є суб'єктами владних повноважень і
вимоги до яких пред'являються в порядку
адміністративного судочинства.

При вказаних обставинах, суд вважає за
необхідне відмовити у відкритті
провадження у справі.

На підставі наведено та керуючись
ст.ст. 15, 122, 208, 209, 210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позивачу відмовити у відкритті
провадження у справі за його позовом
до та про .

Заяву про апеляційне оскарження ухвали
суду може бути подано протягом 5 днів з
дня проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом 10 днів після
подання заяви на апеляційне
оскарження.

Суддя: О. Ф. Малинников