Справа № 144/1734/13-ц Провадження №
22-ц/772/220/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Панченко Д. І.Категорія:
23Доповідач: Колос С. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі :

Головуючого :Колоса С. С.Суддів :Вавшка
В. С., Іващука В. А.При секретарі
:Богацькій О.М. розглянувши цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Продовольча компанія «Зоря Поділля»,
за участю третьої особи відділу
Держземагенства у Теплицькому районі
про визнання договору оренди землі
недійсним за апеляційною скаргою
ОСОБА_7 діючого в інтересах та за
дорученням ОСОБА_6 на рішення
Теплицького районного суду Вінницької
області від 3 грудня 2013 року, -

Встановила :

Рішенням Теплицького районного суду
Вінницької області від 3 грудня 2013 року
у позові відмовлено повністю .

Своє рішення суд першої інстанції
мотивував тим, що позивачем не доведено
відсутність в договорі оренди землі
хоча б однієї з істотних умов
передбачених ст.. 15 ЗУ « Про оренду
землі «, та, що їх відсутність порушують
права орендодавця .

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_7, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просив рішення скасувати і
ухвалити нове про задоволення позову .

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення скарги .

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні .

Частини 1, 2 ст. 303 ЦПК України
передбачають, що під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції; апеляційний суд
досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами .

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у позові суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
в договорі зазначені умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки;
істотною умовою договору оренди землі
є лише існуючі обмеження (обтяження)
щодо використання земельної ділянки,
обов'язку ж зазначати про їх
відсутність законом не встановлено .

Так, судом встановлено, що на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯА № 103615 від 6
квітня 2005 року ОСОБА_6 належить
земельна ділянка площею 1, 9406 га,
розташована на території
Великомочульської сільської ради
Теплицького району Вінницької області,
з цільовим призначенням - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва ( а. с. 8 ). 19 листопада 2010
року між сторонами був укладений
договір оренди землі, за яким ОСОБА_6
передала цю земельну ділянку в оренду
ТОВ « ПК « Зоря Поділля »» строком на 5
років ( а. с. 9 - 10 ). Договір
зареєстрований 4 липня 2011 року у
відділі Держкомзему у Теплицькому
районі Вінницької області за
реєстровим № 018. Земельна ділянка
була передана орендодавцем орендарю за
актом прийому-передачі об'єкта оренди 14
липня 2010 року .

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» підставою для
відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним є відсутність у
договорі оренди землі істотних умов,
передбачених цією статтею, зокрема,
існуючих обмежень ( обтяжень ) щодо
використання земельної ділянки .

Тобто, законом передбачено обов'язок
сторін зазначати у договорі про
існуючі ( такі, що є в наявності на
момент укладення договору ) обмеження (
обтяження ) щодо використання
земельної ділянки. Обов'язку зазначати
про їх відсутність, на відміну від ст. 132
ЗК України, ст. 15 Закону України « Про
оренду землі » не встановлює .

Оскільки судом першої інстанції
встановлено, що на момент укладення
договору обмежень ( обтяжень ) щодо
використання земельної ділянки не
існувало, то він прийшов до правильного
висновку про безпідставність посилань
позивача на відсутність у договір
оренди землі істотної умови,
передбаченої ч. 1 ст. 15 Закону України «
Про оренду землі » через не зазначення
існуючих обмежень ( обтяжень ) щодо
використання земельної ділянки .

Колегія суддів відхиляє посилання
апелянта на правову позицію,
висловлену Верховним Судом України у
Постановах № 21 цс12 від 4 квітня 2012 року
та № 6-77 цс12 від 18 липня 2012 року, тому що
у цих справах судами було встановлено
відсутність у договорах оренди
передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» істотних умов,
натомість у даній справі суд першої
інстанції прийшов до висновку, з яким
погоджується колегія суддів
апеляційного суду, що при укладенні
договору оренди землі сторонами були
дотримані усі істотні умови, визначені
зазначеною статтею в редакції, яка
діяла на момент його укладення .

В той же час в правовій позиції, яка
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 25 грудня 2013 року (
справа № 6 - 94 цс 13 ) зазначено, що,
виходячи з того, що відповідно до ст.. 14
ЦК України та ст.. 3 ЦПК України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавця у
зв»язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених ст.. 15 ЗУ «
Про оренду землі « від 06 жовтня 1998
року, визначити істотність цих умов, а
також з»ясувати у чому саме полягає
порушення їхніх законних прав .

Судом вірно зазначено, що при укладанні
договору оренди будь - які права
орендодавця порушено не було, всі
істотні умови зазначено в угоді .

Колегія суддів звертає увагу, що
відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави .

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання .

Отже, обов'язковою умовою для судового
захисту цивільного права є
встановлення факту його порушення,
невизнання або оспорювання .

Проте, ні у позовній заяві, ні під час
розгляду справи жодних доводів щодо
порушення ( можливості порушення ) у
зв'язку із відсутністю у договорі
оренди зазначення про наявність або
відсутність обмежень ( обтяжень ) щодо
використання земельної ділянки прав
орендодавця, зокрема, передбачених п. 28
договору оренди та ст. 24 Закону України
« Про оренду землі », позивачем не
наведено. Існування таких обмежень (
обтяжень ) на момент укладення договору
і не зазначення про це в договорі може
впливати лише на обсяг прав орендаря
земельної ділянки, а саме
встановленого підпунктом « а » пункту 30
договору оренди права самостійно
господарювати на землі з дотриманням
умов договору оренди землі ( ч. 1 ст. 25
Закону України « Про оренду землі ») .

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не є
істотними, а відтак не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм процесуального
та неправильне застосування норм
матеріального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 діючого
в інтересах та за дорученням ОСОБА_6 -
відхилити .

Рішення Теплицького районного
суду Вінницької області від 3 грудня 2013
року - залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення .

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів .

Головуючий :
С. С. Колос

Судді :
В. С. Вавшко

В. А. Іващук

З оригіналом згідно :