Апеляційний суд міста Києва
Головуючий у 1-й інстанції Парамонов
Доповідач Волошина В.М.
09 січня 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
Суддів
Шкоріної О.І., Слюсар Т.А.
Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 05 вересня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_6, третя особа: Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Українсько-Китайські Технології»,
ОСОБА_4, про відшкодування майнової
шкоди та збитків, моральної(немайнової)
шкоди, завданих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
23.08. 2011 р. позивач ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_6, 3
особи - ТОВ «Українсько-Китайські
Технології», ОСОБА_4 про стягнення з
відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_6
солідарно на користь позивача - як
майнову шкоду (за втрату договору +
в порядку відшкодування моральної
шкоди; зобов'язати відповідачів
солідарно в порядку відшкодування
шкоди, завданої майну позивача, в
натурі відремонтувати пошкоджений
автомобіль Мерседес номерний знак
НОМЕР_3 в умовах сертифікованого СТО в
термін два місяці; та стягнути судові
витрати в сумі 977,00 грн., завданих
внаслідок дорожньо-транспортної
Свої позовні вимоги позивач
обгрунтовував тим, що 28.08.2008 року
приблизно з 03 до 04 год. ранку відповідач
ОСОБА_1, рухаючись заднім ходом на
службовому автомобілі «Ніссан»
номерний знак НОМЕР_2 у дворі будинку
№34 по вул. Ревуцького в м. Києві,
здійснив зіткнення з припаркованим,
належним позивачу автомобілем -
пасажирським мікроавтобусом Мерседес
номерний знак НОМЕР_3, після чого ОСОБА_1
залишив місце пригоди.
Працівниками ДАІ Дарницького РУ
ГУ МВС України в м. Києві на місці
пригоди було складено схему ДТП; було
встановлено, що власником автомобіля
відповідач ОСОБА_6; ДТП сталася
внаслідок порушення водієм автомобіля
«Ніссан» п.10.9, 2.10 ПДР України.
Внаслідок ДТП автомобілю Мерседес
номерний знак НОМЕР_3 були заподіяні
технічні пошкодження - деформовано
пасажирські двері, зламано механічний
та електричний замок, блокіровка
відкривання дверей та ручка
відкривання пасажирської двері, які
15.08.2008 року позивачем був укладений
договір про надання транспортних
послуг з ТОВ «Фотон-Чорномор'я», за
умовами якого позивач мав отримати
винагороду за виконану роботу в сумі
належного позивачу автомобіля в ДТП
від 28.08.2008 року зазначений договір було
розірвано замовником послуг та
нараховано штрафні санкції в розмірі 10%
від суми замовлення, а саме - 6230,00 грн.,
які позивач повинен сплатити на
користь ТОВ «Фотон-Чорномор»я».
За вимогою та ініціативою
директора ТОВ «Українсько-Китайські
Технології» - ОСОБА_6 (відповідача 2 -
власника автомобіля «Ніссан» номерний
знак НОМЕР_2) з метою визначення
вартості відновлювальних робіт по
автомобілю Мерседес номерний знак
НОМЕР_3 був укладений договір з СТО від
15.08.2011 року на ім»я Позивача; експертом
СТО також було складено додаток до
договору про надання послуг з ремонту
транспортного засобу, згідно якого
вартість відновлювального ремонту
автомобіля становить 8976,00 грн.
Після того, позивачем було
доставлено пошкоджений автомобіль на
СТО для проведення ремонту, але ТОВ
«Українсько-Китайські Технології»
грошові кошти на ремонт не
перерахували, у зв'язку з чим позивач
був змушений відтранспортувати
автомобіль на іншу станцію.
Оскільки відповідачі відмовились
таким чином відшкодувати завдані за
вказаних обставин шкоду та за 37 місяців
простою позивач не міг використовувати
належний йому автомобіль за
призначенням (пасажирські
перевезення), тому за цей період він
попередній середньомісячний дохід х 37
міс.) = 592000,00 грн., але на умовах
доброзичливості він оцінює такі збитки
Рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 05 вересня 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_6
солідарно на користь ОСОБА_2 8976 грн. 00
коп., судові витрати в сумі 349 грн. 40 коп.,
а всього - 9325 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 в порядку відшкодування
моральної шкоди 3000 грн. 00 коп., судові
витрати в сумі 114 грн. 70 коп., а всього -
3114 (три тисячі сто чотирнадцять) грн. 70
коп.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду
відповідач ОСОБА_1 подав на нього
апеляційну скаргу, посилаючись на його
незаконність та необгрутованість,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нове справедливе
рішення. Зокрема зазначав, що
розрахунок матеріальної шкоди
позивачем є невірним та завищеним і не
узгоджений з відповідачем. Розмір
моральної шкоди не узгоджується із
малозначимими обставинами , а тому на
його думку, моральна шкода не підлягає
задоволенню. Вина відповідача у
скоєнні ДТП визнана лише на підставі
позовної заяви, оскільки відповідач не
притягувався до адміністративної
відповідальності. Окрім того, вказував,
що відповідач ОСОБА_6, як власник
автомобіля, не має до ДТП будь-якого
відношення, оскільки в цей час
перебував у відрядженні. Згода
відповідача ОСОБА_1 на ремонт
автомобіля позивача була надана під
тиском працівників міліції.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого в цій частині рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
частково та покладаючи
відповідальність по відшкодуванню
шкоди, завдану в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди на
власника автомобіля та володільця, суд
першої інстанції виходив з положень
ст.ст. 1166, 1167, 1187 , 1192 ЦК України, якими
передбачено обов'язок особи
відшкодувати матеріальну та моральну
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки.

Проте, повністю погодитись з
такими висновками суду не можна
виходячи з наступного.

Положенням п.п.2-4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України
матеріальна шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі ( право власності , інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Судом встановлено, що 28.08.2008 року
приблизно о 03-04 год. ночі у дворі
будинку №34 по вул. Ревуцького в м.
Києві, сталася дорожньо-транспортна
пригода, внаслідок якої автомобілю
Мерседес-Бенц 638 Е, 2000 року випуску,
синього кольору, номерний знак НОМЕР_3,
який зареєстрований на ім'я ОСОБА_4 (З
особа) та майнові права на який були
передані ОСОБА_2 (позивачу) на підставі
довіреності від 25.05.2007 року та 19.05.2009
року (а.с.62-64, 159-160), було завдано
механічних пошкоджень у вигляді -
деформовано пасажирські двері
автомобіля, внаслідок чого зламано
механічний та електричний замок
дверей, блокіровку ( відкривання дверей
та ручку відкривання пасажирської
двері (а.с. 17).

Твердження позивача ОСОБА_2 щодо
настання такої події та її наслідків
підтверджуються наданою позивачем
копією схеми ДТП, складеної
працівниками ДАІ Дарницького РУ ГУ МВС
України в м. Києві на місці пригоди
28.08.2008 року (а.с.17), показаннями свідка
ОСОБА_5, який підтвердив факт завдання
механічних пошкоджень автомобілю
Мерседес-Бенц 638 Е, номерний знак
НОМЕР_3, внаслідок руху заднім ходом
автомобіля «Ніссан», номерний знак
НОМЕР_2, водій якого залишив місце
пригоди.

По факту дорожньо-транспортної
пригоди винну у вчиненні цієї пригоди
особу (водія автомобіля Ніссан) до
адміністративної відповідальності
притягнуто не було, протокол про
адміністративне правопорушення не
складався, оскільки винна особа з місця
ДТП зникла.

Листом від 22.02.2011 р. відповідач
ОСОБА_6 на адресу ДАІ Дарницького р-ну
м. Києва повідомив, що з жовтня 2007 р. на
відповідній правовій основі-
довіреності автомобілем «Ніссан»,
номерний знак НОМЕР_2, який є власністю
ОСОБА_6 , керує ОСОБА_1, який відповідає
за технічний стан і цільове
використання автомобіля. На момент ДТП
використовувався водієм в особистих
справах. Власник автомобіля ОСОБА_6 в
день дорожньо-транспортної пригоди
знаходився у відрядженні, а тому до ДТП
немає ніякого відношення. Окрім того,
зазначав, що в даній конфліктній
ситуації водій ОСОБА_1 не відмовляється
від проведення ремонту.

Таким чином, встановлено, що на
момент ДТП володільцем автомобіля був
ОСОБА_1 і цей факт в судовому засіданні
належними доказами не був
спростований.

Відповідно до роз'яснень в п.п.4, 6, 13
викладених в постанові №4 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» зазначено, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини; особою, яка зобов'язана
відшкодувати шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки, є фізична або
юридична особа, що на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку; враховуючи, що
відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК
положення щодо захисту права власності
поширюються також на осіб, які хоч і не
є власниками, але володіють майном на
праві господарського відання,
оперативного управління або на іншій
підставі, передбаченій законом чи
договором (речове право), такі особи
також мають право вимагати
відшкодування шкоди, завданої цьому
майну.

За таких обставин, як позивач, так і
відповідач ОСОБА_1 є належними
сторонами по справі - відповідно
позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_1

Так, з матеріалів справи
встановлено, що під час скоєння ДТП
автомобілем зі сторони винної особи
керував ОСОБА_1 - володілець
транспортного засобу.

Стягуючи солідарно з ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 на користь позивача матеріальну
шкоду та судові витрати, завдану
джерелом підвищеної небезпеки
(автомобілем), яким керував на
відповідній правовій підставі ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив із того,
що відповідачі завдали шкоди
позивачеві солідарно, причому ОСОБА_6 -
лише через те, що він є власником
автомобіля.

Така правова позиція суду першої
інстанції при вирішенні справи
вбачається помилковою, оскільки
виходячи із загальних норм ст.ст. 1166, 1167,
1187, 1190 ЦК України, підстави для
цивільної відповідальності ОСОБА_6
перед ОСОБА_2лише через те, що ОСОБА_6, є
власником автомобіля, відсутні.

Тому, рішення суду про стягнення з
ОСОБА_6 солідарно матеріальної та
моральної шкоди не можна визнати
законним та обгрунтованим, воно
підлягає скасуванню в цій частині з
ухваленням нового рішення про відмову
в цій частині позову.

Натомість відповідальність за
спричинену, як матеріальну, так і
моральну шкоду лежить на відповідачі
ОСОБА_1 При цьому відсутність протоколу
про адмінправопорушення відносно
ОСОБА_1 не звільняє його від
матеріальної відповідальності з
урахуванням усіх обставин справи у їх
сукупності, наданих сторонами доказів
та встановлених порушень п.п.10.9, 2.10 ПДР
України

З урахуванням обставин справи та у
відповідності з положеннями ст.1192 ЦК
України суд першої інстанції правильно
визначив спосіб відшкодування шкоди,
завданої майну позивача ОСОБА_2 у формі
відшкодування збитків у повному
обсязі, розмір якої визначений
договором від 15.03.2011 року про надання
послуг з ремонту транспортних засобів
та додатком до цього договору -
розрахунком вартості робіт та послуг -
в сумі 8976,00 грн. (а.с.46-54), враховуючи ту
обставину, що ця сума стороною
відповідача не була спростована
належними та допустимими доказами у
розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України.

До того ж, відповідно до змісту ст.
ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає
цивільні справи на засадах
змагальності сторін, в межах заявлених
вимог і на підставі доказів наданих
сторонами та їх представниками, докази
повинні подаватись належні, тобто
містити інформацію щодо предмета
доказування, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір,
доказування не можуть ґрунтуватися на
припущеннях.

Визначаючи розмір моральної шкоди та
покладаючи обов'язок по його
відшкодуванню у розмірі 3000 грн. на
відповідача ОСОБА_1, суд достатньо
врахував роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, даних у п.9
постанови „ Про судову практику в
справах про відшкодування моральної /
немайнової / шкоди", згідно з якими
розмір відшкодування моральної шкоди
визначається в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеню
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації.

Зваживши на наведене, та враховуючи
характер завданих моральних страждань
і первісні вимоги позивача щодо
розміру моральної шкоди, ту обставину,
що відповідач з місця ДТП зник, шкода не
відшкодована з 2008 р., судова колегія
вважає , що розмір моральної шкоди
судом першої інстанції визначений
правильно.

В іншій частині рішення суду є законним
і правових підстав до його скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,
317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 05 вересня
2013 року про стягнення з ОСОБА_6
солідарно на користь ОСОБА_2 у
відшкодування матеріальної шкоди 8976
грн. та судових витрат в сумі 349 грн. 40
коп . та судових витрат в сумі 114 грн. 70
коп. скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову в
позові.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: