АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/328/14
Головуючий 1 інст. Гаврилюк С.М.
Справа № 639/4763/13-ц
Доповідач - Хорошевський О.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

14 січня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого, судді -
Хорошевського О.М.,

суддів:
Зазулинської Т.П., Кругової С.С.

при секретарі - Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 06 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про визнання недійсними кредитного
договору та договору іпотеки, -

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом після уточнення якого
просила визнати недійсними договори
укладені нею з АКІБ «УкрСиббанк»:
кредитний № від 11.06.2008 року та
іпотеки від 11.06. 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 11.06.2008 року уклала з АКІБ
«УкрСиббанк» договір про надання
споживчого кредиту та отримала 84 5000,00
швейцарських франків з відсотковою
ставкою 9, 490% річних зі строком
повернення до 11 червня 2018 року.

У забезпечення виконання умов
кредитного договору вона уклала з
банком договір іпотеки, предметом
якого є житловий будинок з надвірними
будівлями розташований на земельній
ділянці площею 865 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що видавши споживчій
кредит у іноземній валюті відповідач
порушив правила видачі кредиту,
передбачені діючим законодавством,
просила позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суджу м.
Харкова від 06 листопада 2013 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення
яким задовольнити позовні вимоги.

Скарга містить посилання на те, що
рішення було прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також прав та охоронюваних
законом інтересів позивача.

Зокрема, посилалась на те, що для
укладанні спірної угоди банк повинен
був мати індивідуальну ліцензію, а
договір, укладений без такої ліцензії
суперечить законодавству.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не надано жодних належних і
допустимих доказів.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
При укладанні вказаного договору
сторонами були дотримані всі вимоги,
які необхідні для його дійсності ,
передбачені ст. 203 ЦК України.

Судова колегія з таким висновком
погоджується, оскільки він відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, при
укладанні кредитного договору
сторонами були дотримані всі вимоги,
які необхідні для його дійсності,
передбачені ст. 203 ЦК України. Отже
незмінність курсу гривні до іноземних
валют законодавчо не закріплена. Таким
чином, укладаючи спірний кредитний
договір в іноземній валюті, сторони
приймали на себе певні ризики, на
випадок зміни валютного курсу та в
момент укладання договору не мали
будь-яких законних підстав вважати, що
зміна встановленого валютного курсу не
настане.

Крім того, перед укладанням кредитного
договору позивачка самостійно, на
власний розсуд зазначила бажані умови
кредитування, а саме: суму, валюту
кредиту, строк кредитування та розмір
процентної ставки, що підтверджується
анкетою-заявкою, підписаною нею
власноручно та за заявою поручителя
ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_1 була ознайомлено зі
всіма видами кредитних послуг, в тому
числі і з можливістю отримати кредит в
гривні та в інших іноземних грошових
одиницях, судом правильно встановлено,
що позивач свідомо, без стороннього
примусу надала перевагу умовам
кредитування у швейцарських франках та
уклала спірний договір саме в цій
валюті.

Не можна також взяти до уваги посилання
позивача як на незаконність кредитного
договору, що банк не мав права видавати
кредит у іноземній валюті.

Національним Банком України прийнято
Положення про порядок видачі банкам
банківських ліцензій, письмових зволів
та ліцензій на виконання окремих
операцій, (затвердженого постановою
Правління НБУ від 17 липня 2001 р. 275),
відповідно до п. 5.3. якого письмовий
дозвіл на здійснення операцій з
валютними цінностями є генеральною
лензією на здійснення валютних
операцій згідно з Декретом Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" від 19.02.93 за N 15-93. Відповідно
до п. 2.3 зазначеного Положення за умови
тримання письмового дозволу
Національного банку банки мають право
здійснювати операції з валютними
цінностями по залученню та розміщення
іноземної валюти на валютному ринку
України. Оскільки Банк отримав
банківську ліцензію та дозвіл
Національного банку на здійснення
операцій з валютними цінностями, він
має право на постійній основі
здійснювати операції з розміщення
іноземної валюти.

AT «УкрСиббанк» отримав від НБУ
банківську ліцензію №75 на право
здійснювати банківські операції, в
тому числі, щодо розміщення залучених
коштів від свого імені, на власних
умовах та на власний ризик, та
письмовій дозвіл № 75-2 від 19 листопада
2002 р. на право здійснювати операції з
валютними цінностями, що є генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій згідно з Декретом Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю". Надання банком кредиту в
іноземній валюті та повернення
позичальником такого кредиту
здійснюється на підставі генеральної
ліцензії на здійснення валютних
операцій, виданої Банку Національним
банком України, та не потребує
отримання Банком чи позичальником
індивідуальної ліцензії та дозволу на
операцію з надання і одержання
резидентами кредитів в іноземній
валюті, та операцію з використання
іноземної валюти на території України
як засобу платежу або як застави.

Оскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, судова колегія не вбачає
підстав для скасування оскаржуваного
рішення з огляду на вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст.
308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 06 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: