АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.

при секретарі: Троц
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 28 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповіднику,
третя особа: Генеральний директор
Національного Києво-Печерського
історико-культурного заповідника
ОСОБА_3, про визнання звільнення
незаконним, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/8120/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Фролова І.В.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.20 березня 2014 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповіднику,
третя особа: Генеральний директор
Національного Києво-Печерського
історико-культурного заповідника
ОСОБА_3, в якому просила визнати
незаконним накладення на неї
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення та скасувати наказ
Національного Києво-Печерського
історико-культурного заповідника №36-о
від 26 лютого 2014 року, поновити її на
роботі на посаді начальника
науково-організаційного відділу
екскурсійної роботи з 26 лютого 2014 року,
стягнути з Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу, починаючи з 26
лютого 2014 року.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначила, що при звільненні її з
посади на підставі наказу №36-о від 26
лютого 2014 року Національним
Києво-Печерським історико-культурним
заповідником не було додержано правил
і порядку застосування дисциплінарних
стягнень, передбачених ст. ст. 147-1, 148, 149
КЗпП України; звільняючи її на підставі
п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідач не
навів конкретних фактів допущеного нею
невиконання обов'язків, не зазначив,
коли саме вони мали місце, які
проступки вона вчинила після
застосування до неї стягнення та коли.
Крім того, наказ про звільнення було
винесено Національним
Києво-Печерським історико-культурним
заповідником без попередньої згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації, членом якої
вона є.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 квітня 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким визнати
незаконним накладення на неї
дисциплінарного стягнення у виді
звільнення та скасувати наказ
Національного Києво-Печерського
історико-культурного заповідника № 36-о
від 26 лютого 2014 року про її звільнення,
поновити її на роботі в Національному
Києво-Печерському
історико-культурному заповіднику на
посаді начальника
науково-організаційного відділу
екскурсійної роботи з 26 лютого 2014 року,
стягнути з Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу. Зазначає, що суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини справи та, відмовляючи в
задоволені позову, не вказав в чому
саме виявилося порушення, яке стало
причиною звільнення. Також суд не надав
оцінки тому чи могло порушення, яке
стало підставою для звільнення, бути
підставою для розірвання трудового
договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України, не
надав належної оцінки доказам, які
містяться в матеріалах справи та не
з'ясував, чи було додержано
Національним Києво-Печерським
історико-культурним заповідником
правил і порядку застосування
дисциплінарних стягнень, передбачених
ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України. Звертає
увагу, що їй не було надано можливості
реалізувати своє право на надання
письмових пояснень, а при обранні виду
стягнення відповідач не врахував
ступінь тяжкості вчиненого проступку,
крім того оскаржуваний наказ винесено
всупереч наявної відмови профспілки у
наданні згоди на її звільнення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та
її представник ОСОБА_1 підтримали
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

Представник відповідача та третя особа
в судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином. 21 жовтня 2014 року до
Апеляційного суду м. Києва від ОСОБА_6 в
інтересах Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи в зв'язку з тим, що він,
будучи представником відповідача за
довіреністю з 20 жовтня 2014 року по 24
жовтня 2014 року знаходиться у відпустці.
Разом з тим, до вказаного клопотання не
додано доказів, що підтверджують
викладені обставини, крім того, колегія
суддів враховує той факт, що відповідач
є юридичною особою, а тому мав
можливість забезпечити явку в судове
засідання іншого представника. За
таких обставин колегія суддів
відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України вважає за можливе розглядати
справу у відсутності вищезазначених
осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 та її представника,
з'ясувавши обставини справи та
оговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, наказом
Національного Києво-Печерського
історико-культурного заповідника від 06
вересня 2013 року № 234-о ОСОБА_2 було
оголошено догану у зв'язку з порушенням
п. п. 2.1.1., 5.1. посадової інструкції, що
виразилось у відсутності чіткого
контролю за роботою
науково-організаційного відділу
екскурсійної роботи. Підставою для
накладення стягнення на позивача були:
окремі доручення в.о. Генерального
директора Панченка В.В. від 19 серпня 2013
року № 16, від 23 серпня 2013 року № 17 та від
30 серпня 2013 року № 18; пояснення
начальника науково-організаційного
відділу екскурсійної роботи ОСОБА_2 від
15 серпня 2013 року № 581, від 16 серпня 2013
року № 586, 19 серпня 2013 року № 593 , від 23
серпня 2013 року № 608, головного
бухгалтера Землякової Н.О., завідуючого
сектору безпеки та охорони Буюклі О.Є.
від 15 серпня 2013 року № 582 (а. с. 4).

Згідно з наказом від 26 лютого 2014 року №
36-о про звільнення ОСОБА_2, останню було
звільнено із займаної посади
начальника науково-організаційного
відділу екскурсійної роботи 26 лютого
2014 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України за невиконання доручень
керівництва без поважних причин, які
набули систематичний характер.
Підстава: доповідна записка начальника
відділу внутрішнього аудиту від 02
жовтня 2013 року № 716, службова записка
першого заступника Генерального
директора ПанченкаВ.В. від 03 лютого 2014
року №59 (а. с. 3).

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
положень п. 3 ч. 1 ст. 40, ч. 7 ст. 43 КЗпП
України та з того, що позивачка була
звільнена з роботи з дотриманням вимог
чинного законодавства.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом в разі систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Частиною 2 ст. 147 КЗпП України
встановлено, що за кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. Заходами стягнення є догана
і звільнення (ч. 1 ст. 147 КЗпП України).

Згідно з ст. 148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Відповідно до роз'яснень Верховного
суду України, які містяться в п. 22
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41
КЗпП України, чи додержані власником
або уповноваженим ним органом
передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП
України правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

У справі про звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40
КЗпП України суд повинен з'ясовувати,
чи передував безпосередньо звільненню
дисциплінарний проступок, за який не
застосовувалися інші заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення, та чи можна вважати його
вчинення систематичним невиконанням
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз'яснено у п. 23 зазначеної
постанови Пленуму Верховного суду
України, за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40
КЗпП України підставами працівник може
бути звільнений лише за проступок,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного чи громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку. У
таких випадках ураховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП
України), і ті громадські стягнення, які
застосовані до працівника за порушення
трудової дисципліни відповідно до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення не минуло більше одного
року. Отже, чинним КЗпП України
передбачено, що підставою звільнення
може бути лише безпосереднє порушення
трудової дисципліни чи невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку, за
наявності застосованого й не
втратившого юридичної сили за давністю
або не знятого заходу дисциплінарного
чи громадського стягнення, а не
фактична наявність сукупності
застосованих заходів дисциплінарного
стягнення.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що
до застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. При обранні виду
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен враховувати ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяну ним шкоду, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Як вбачається зі змісту наказу
генерального директору Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника № 36-о
від 26 лютого 2014 року ОСОБА_2 було
звільнено за невиконання доручень
керівництва без поважних причин, які
набули систематичний характер на
підставі доповідної записки
начальника відділу внутрішнього
аудиту від 02 жовтня 2013 року № 716 та
службової записки першого заступника
Генерального директора Панченка В.В.
від 03 лютого 2014 року №59.

Разом з тим, у вказаному наказі не було
визначено невиконання яких саме
доручень керівництва потягло за собою
звільнення позивачки.

Відповідно до доповідної записки
начальника відділу внутрішнього
аудиту від 02 жовтня 2013 року № 716,
відділом внутрішнього аудиту
Національного Києво-Печерського
історико-культурного заповідника було
проведено перевірку в частині
дотримання науково-організаційним
відділом екскурсійної роботи порядку
ведення книг (журналів) реєстрації
екскурсій, відомості яких є підставою
для путівок екскурсовода, табелю
розрахунку та табелю обліку робочого
часу. За результатами зазначеної
перевірки виявлено порушення, що
стосуються внесення інформації у книги
(журнали) реєстрації екскурсій та інші
порушення (а. с. 42-43).

Відповідно до положень посадової
інструкції начальника відділу
науково-екскурсійної діяльності, до
обов'язків начальника відділу
науково-екскурсійної діяльності
відноситься, зокрема, планування.
організація та контроль роботи
відділу, контроль проведення
екскурсійного процесу на території
заповідника, несення відповідальності
за достовірність інформації, поданої у
документах для оплати праці
працівників відділу, фінансових та
статистичних даних у щорічних та
поточних звітах відділу.

Проте, в доповідній записці начальника
відділу внутрішнього аудиту відсутні
посилання на те, що виявлені порушення
при внесенні інформації у книги
(журнали) реєстрації екскурсій
призвело до подання недостовірної
інформації для оплати праці
працівників відділу, фінансових та
статистичних даних у щорічних та
поточних звітах відділу.

В службовій записці першого заступника
Генерального директора Панченка В.В.
від 03 лютого 2014 року зазначено, що
ОСОБА_2 неодноразово порушувала
терміни виконання доручень
керівництва, які в свою чергу набули
систематичного характеру. Однак, в
даній службовій записці не було
вказано які саме доручення не було
виконано позивачкою (а. с. 44).

Також, в службовій записці першого
заступника Генерального директора
Панченка В.В. від 03 лютого 2014 року
зазначено, що станом на 03 лютого 2014 року
ОСОБА_2 не було надано письмових
пояснень.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, з 03 жовтня 2013 року по 03 лютого 2014
року ОСОБА_2 була відсутня на робочому
місці в зв'язку із перебуванням на
лікарняному та у відпустці, що не
заперечувалося відповідачем.

З 05 лютого 2014 року по 20 лютого 2014 року
ОСОБА_2 знову перебувала на
лікарняному.

Як зазначила ОСОБА_2, Національним
Києво-Печерським історико-культурним
заповідником їй не було надано
можливості на надання письмових
пояснень відповідно до вимог ст. 149 КЗпП
України. Вказані доводи відповідачем
спростовані не були.

Крім того, відповідно до вимог ст. 43
КЗпП України розірвання трудового
договору з підстав, передбачених,
зокрема, пунктом 3 статті 40 КЗпП
України, може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Як вбачається з матеріалів справи,
генеральний директор Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника
ОСОБА_3 05 лютого 2014 року звернувся до
профкому первинної профспілкової
організації Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника з
проханням надати згоду на звільнення
ОСОБА_2 із займаної посади відповідно
до пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП
України (а. с. 46-47).

Відповідно до протоколу № 2 від 17
лютого 2014 року засідання
профспілкового комітету первинної
профспілкової організації
Національного Києво-Печерського
історико-культурного заповідника в
результаті розгляду та обговорення
листа Генерального директора від 05
лютого 2014 року № 04/25/73 про надання згоди
на звільнення ОСОБА_2 з посади
начальника науково-організаційного
відділу екскурсійної роботи, було
відмовлено у наданні згоди на
звільнення ОСОБА_2 (а. с. 50-51).

При цьому, в запереченнях на позовну
заяву, які були прийняті судом першої
інстанції, Національний
Києво-Печерський історико-культурний
заповідник зазначив, що в рішенні
профспілкового комітету первинної
профспілкової організації про відмову
в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2
немає належного обґрунтування, а тому,
Національний Києво-Печерський
історико-культурний заповідник
прийняв рішення про її звільнення.

Разом з тим, такі посилання не
відповідають матеріалам справи. Так, як
вбачається зі змісту протоколу №2
засідання профспілкового комітету
первинної профспілкової організації
від 17 лютого 2014 року, рішення
профспілкового комітету було прийнято
з урахуванням характеристики
позивачки, а також з урахуванням того,
що за час роботи, ОСОБА_2
зарекомендувала себе досвідченим
фахівцем, виваженим керівником і
організатором роботи, її праця була
відзначена відзнаками та винагородами,
остання була отримана у 2013 році від
Української православної церкви (а. с.
50-51).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» відмова
профспілкового органу в згоді на
звільнення є підставою для поновлення
працівника на роботі.

На зазначене суд першої інстанції
уваги не звернув та дійшов
безпідставного висновку про
законність звільнення ОСОБА_2 з посади
начальника науково-організаційного
відділу екскурсійної роботи
Національного Києво-Печерського
історико-культурного заповідника
відповідно до наказу № 36-о від 26 лютого
2014 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік.

Згідно з п. 8 Постанови Кабінету
міністрів України, № 100 від 08 лютого 1995
року «Про затвердження порядку
обчислення середньої заробітної
плати» нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а
у випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Відповідно до довідки від 25 квітня 2014
року № 04/41-74 середньоденний заробіток
ОСОБА_2 становить 611,19 грн. (а. с. 74).

Відповідно до Розрахунку норм
тривалості робочого часу на 2014 рік
(Лист Міністерства соціальної політики
України від 04 вересня 2014 року №
9884/0/14-13/13) кількість робочих днів
вимушеного прогулу ОСОБА_2 з 27 лютого 2014
року по дату розгляду справи
Апеляційним судом м. Києва по 21 жовтня
2014 року становить: в лютому 2014 року - 2
дні, в березні 2014 року - 20 днів, в квітні
2014 року - 21 день, в травні 2014 року - 19
днів, в червні 2014 року - 19 днів, в липні
2014 року - 23 дні, в серпні - 20 днів, в
вересні 2014 року - 22 дні, жовтні 2014 року -
16 днів, а всього станом на день розгляду
апеляційної скарги - 162 дні.

Таким чином, середній заробіток за час
вимушеного прогулу з дня незаконного
звільнення (з 27 лютого 2014 року) по день
ухвалення рішення апеляційним судом
(по 21 жовтня 2014 року) становить 99 012
(дев'яносто дев'ять тисяч дванадцять)
грн. 78 коп.

Враховуючи викладене, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 квітня 2014 року підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника в
дохід держави підлягає стягненню 990, 13
грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 28 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати наказ № 36-о від 26 лютого 2014 року
про звільнення ОСОБА_2 незаконним.

Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника
науково-організаційного відділу
екскурсійної роботи Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника з 27
лютого 2014 року.

Стягнути з Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 27 лютого 2014
року по 21 жовтня 2014 року в розмірі 99 012
(дев'яносто дев'ять тисяч дванадцять)
гривень 78 копійок.

Стягнути з Національного
Києво-Печерського
історико-культурного заповідника в
дохід держави судовий збір в розмірі 990
(дев'ятсот дев'яносто) гривень 13
копійок.

Рішення в частині поновлення на роботі
підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене протягом 20-ти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

В.В. Саліхов