АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/423/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2010/2-1217/11
Доповідач - Котелевець А.В.
13 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
суддів - Кіпенка
за участю секретаря -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 21
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Акціонерної
компанії «Харківобленерго»,
Комунального підприємства
«Дергачікомунсервіс», за участю третіх
осіб - Головного управління Державної
міграційної адміністрації в
Харківській області, Служби у справах
дітей Дергачівської районної
державної адміністрації
Дергачівського району Харківської
області, про поновлення порушеного
права, усунення перешкод,
В березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся у
суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
Акціонерної компанії
«Харківобленерго», Комунального
підприємства «Дергачікомунсервіс», за
участю третіх осіб - Головного
управління Державної міграційної
адміністрації в Харківській області,
Служби у справах дітей Дергачівської
районної державної адміністрації
Дергачівського району Харківської
області, про поновлення порушеного
права, усунення перешкод.
На обґрунтування вказав, що є
власником житлового будинку літ. А-2,
загальною площею 886, 20 кв. м., АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 9 листопада 2010 року
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області за реєстровим №
1806. Державна реєстрація його права
власності проведена комунальним
підприємством технічної
інвентаризації «Інвенрос» 12 листопада
Відповідачі фактично мешкають в
квартирах НОМЕР_1, НОМЕР_2 цього будинку
без будь-яких правових підстав. Укласти
з ним договір найму відмовляються.
Посилаючись на вказані обставини,
просив виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 з
займаних ними вказаних приміщень та
зобов'язати відділення ГІРФО
Дергачівського РВ ГУМУС в Харківській
області зняти їх з реєстрації за
адресою даного житла.
В уточнених вимогах просив
визнати, що ОСОБА_3 як єдиний власник
житла має виключне право володіти,
користуватися та розпоряджатися
спірним житлом на свій розсуд, а
відповідачі не мають такого права;
поновити порушене право власності
шляхом витребування кімнат НОМЕР_1,
НОМЕР_2 за вказаною адресою з чужого
незаконного володіння; усунути
перешкоди у здійсненні права власності
шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
кімнат НОМЕР_1, НОМЕР_2 в будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення, а також визнання
недійсними договорів, укладених з
Акціонерною компанією
«Харківобленерго» (далі - АК
«Харківобленерго») на надання послуг з
електропостачання та з Комунальним
підприємством «Дергачікомунсервіс»
(далі - КП «Дергачікомунсервіс») на
надання послуг з водопостачання за
адресою: АДРЕСА_1, кім. НОМЕР_1, НОМЕР_2.
Ухвалою Дергачівського районного
суду Харківської області від 21
листопада 2013 року позов ОСОБА_3 в
частині усунення перешкод у здійсненні
права власності шляхом визнання
недійсними договорів, укладених з АК
«Харківобленерго» на надання послуг з
електропостачання та з КП
«Дергачікомунсервіс» на надання
послуг з водопостачання за адресою:
АДРЕСА_1, кім. НОМЕР_1, НОМЕР_2 залишено
Рішенням Дергачівського
районного суду Харківської області
від 21 листопада 2013 року позов
задоволено.

Визнано, що ОСОБА_3 як єдиний власник
має виключне право володіти,
користуватися, розпоряджатися
кімнатами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в житловому
будинку АДРЕСА_1.

Визнано, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 не мають
право володіти користуватися,
розпоряджатися кімнатами НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 в житловому будинку АДРЕСА_1.

Порушене право власності ОСОБА_3
поновлено шляхом витребування кімнат
НОМЕР_1, НОМЕР_2 в житловому будинку
АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Усунено перешкоди у здійсненні
ОСОБА_3 права власності шляхом
виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з кімнат
НОМЕР_1, НОМЕР_2 в житловому будинку
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідачки,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
просять скасувати рішення суду першої
інстанції, постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позову в
повному обсязі. Зокрема, зазначають, що
посилання в позові та рішенні лише на
норми цивільного законодавства не є
достатнім для задоволення вимог;
посилання на статі 150, 158 ЖК України є
неправомірним, оскільки ці норми
регулюють відносини, що виникають з
приводу користування індивідуальним
житловим фондом; вони проживають в
гуртожитку тривалий час, зареєстровані
за адресою будинку АДРЕСА_1, з боку
попередніх власників до них не було
пред'явлено жодних претензій, а їх
виселення можливо лише з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 19 Закону України
від 4 вересня 2008 року № 500-У1 «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків».

Позивач в запереченнях на
апеляційну скаргу просить залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Інші відповідачі, треті особи
рішення суду першої інстанції не
оскаржили, своїх заперечень на
апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції - судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції вважав, що вимоги ОСОБА_3 про
поновлення порушеного права, усунення
перешкод є доведеними. Однак повністю
погодитись з таким висновком не можна,
оскільки суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, неправильно застосував норми
матеріального права.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону від
17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, №
4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.

Спірними є кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2 в
гуртожитку літ. «А-2»» по АДРЕСА_1.

Матеріали справи свідчать, що
вказаний гуртожиток перебував на
балансі Державного підприємства
«Пересувна механічна колона № 5 тресту
«Харківагробуд».

На підставі рішення Господарського
суду Харківської області від 18 червня
2009 року право власності на гуртожиток
визнано за Товариством з обмеженою
відповідальністю «Галлан ЛТД» (далі -
ТОВ «Галан ЛТД»).

9 листопада 2010 року приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу Харківської
області за реєстровим № 1806 посвідчений
договір купівлі-продажу, за умовами
якого ТОВ «Галан ЛТД» передав у
власність, а ОСОБА_3 прийняв у власність
гуртожиток літ. «А-2»» по АДРЕСА_1 (а. с.
4-6).

ОСОБА_1 зареєстрована в гуртожитку з 1
грудня 1999 року. При цьому фактично
мешкає в кімнаті НОМЕР_3.

ОСОБА_2 зареєстрована в гуртожитку
з 3 серпня 2006 року. При цьому фактично
мешкає в кімнаті НОМЕР_4 (а. с. 7, 10, 92).

В суді апеляційної інстанції
представник позивача пояснив, що
підставою для їх поселення в кімнати
НОМЕР_3 та НОМЕР_4 було усне
розпорядження мера м. Дергачі
Харківської області. Однак, їх
реєстрація незаконною не визнана.

Відповідно до ст. 127 ЖК України, п. 2
Примірного положення гуртожитки
призначаються для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
їх роботи або навчання.

Пленум Верховного Суду України в
п. 22 постанови від 12 квітня 1985 р. № 2
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» указав, що,
вирішуючи спори про виселення з
гуртожитків, судам слід з'ясовувати,
крім інших питань, і питання щодо
видачі відповідно до Примірного
положення ордера на зайняття жилої
площі в гуртожитку.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК України,
ч. 1 п. 10 Примірного положення на
підставі спільного рішення
адміністрація підприємства, установи,
організації чи органу кооперативної
або іншої громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
про надання жилої площі в гуртожитку
адміністрація підприємства, установи,
організації видає громадянинові
спеціальний ордер, який є єдиною
підставою для вселення на надану жилу
площу.

Оскільки спеціальні ордери, які видає
адміністрація підприємства, установи,
організації на підставі спільного з
профспілковим комітетом рішення про
надання відповідачкам кімнат НОМЕР_1,
НОМЕР_2 в гуртожитку літ. «А-2»» по
АДРЕСА_1 відсутні, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_3
права власності шляхом виселення
ОСОБА_1, ОСОБА_2 з цих кімнат.

Рішення суду першої інстанції в цій
частині є законним. Підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позов ОСОБА_3 містить лише посилання на
норми цивільного законодавства за
відсутності посилань на норми
житлового законодавства, не можуть
бути прийняті до уваги. Підставами
позову, які відповідно до вимог статей
31, 214 ЦК України суд не може змінити за
власною ініціативою, є не саме по собі
посилання на певну норму закону, а
обставини, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги. Тому суд уточнює підстави
й застосовує норму закону, яка їм
відповідає, незалежно від згоди на це
позивача.

Посилання на рішення судів про
відмову в позові ОСОБА_3 щодо виселення
відповідачок з спірного житла не
ґрунтуються на законі. Доказів тощо,
ухвалено рішення, яке набуло чинності,
між тими самими сторонами, про той
самий предмет, з тих самих підстав,
матеріали справи не містять. Не надано
таких доказів і суду апеляційної
інстанції.

Разом з тим, з висновком суду в іншій
частині погодитись не можна.

Право власності ОСОБА_3 на гуртожиток
АДРЕСА_1 належним чином зареєстроване
та є чинним на даний час. Тому додатково
визнавати, що ОСОБА_3 як єдиний власник
має виключне право володіти,
користуватися, розпоряджатися
кімнатами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в житловому
будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
мають такого права не має потреби.

Норми гл. 29 ЦК України є спеціальними.
У них закріплено основні способи
захисту права власності, що можуть
застосовуватися власником майна,
зокрема, з метою повернення майна в
натурі, переданого за недійсним
правочином (наприклад, віндикація).
Однак ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права на кімнати
НОМЕР_1, НОМЕР_2 за спірною адресою не
набували, це житло їм на підставі
укладеного правочину не передавалось.
З огляду на це, рішення суду першої
інстанції в частині поновлення
порушеного права власності ОСОБА_3
шляхом витребування цих кімнат з
чужого незаконного володіння
відповідачок не є законним.

Рішення суду першої інстанції в
цих частинах підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п.
п. 1, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія

в и
р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 21
листопада 2013 року змінити.

Рішення в частині усунення перешкод
у здійсненні ОСОБА_3 права власності
шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
кімнат НОМЕР_1, НОМЕР_2 в житловому
будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення залишити без
змін.

В іншій частині рішення скасувати та
в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає чинності негайно і
може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
його проголошення безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді