СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/535/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року Святошинський районний
суд м. Києва у складі головуючого судді
Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Відділ громадянства, міграції та
реєстрації фізичних осіб
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві про визнання особи такою, що
втратила право користуватися житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку,

В С Т А Н О В И В:

09.10.2013 року представник позивача ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку, а саме,
квартирою АДРЕСА_1. Вимоги мотивовані
тим, що 27.07.2013 року між позивачем та
ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. На
виконання умов укладеного договору
продавець забрав речі та звільнив
квартиру. Проте відповідач залишився
зареєстрованим у квартирі,
місцезнаходження його не відомо.
Наведеними діями порушуються права
позивача як власника, створюються
перешкоди в користуванні та
розпорядженні квартирою.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.
Зазначила, що оскільки відповідач
зареєстрований у квартирі позивача,
останній змушений оплачувати
комунальні послуги з розрахунку двох
зареєстрованих у квартирі осіб, хоча
фактично проживає і має право на
проживання лише позивач.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, про розгляд справи
повідомлявся в установленому порядку.
В судове засідання 16.01.2014 року
викликався через оголошення в пресі (а.
с. 31).

Представник третьої особи також не
з'явився в судове засідання,
повідомлявся належним чином.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд
вирішив ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.07.2013 року між
ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець)
укладено договір купівлі-продажу
квартири, відповідно до п. 1. якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупця квартиру під
АДРЕСА_1, а покупець зобов'язується
прийняти цю квартиру та сплатити за неї
ціну відповідно до умов, що визначені в
цьому договорі. Продавець
зобов'язується звільнити відчужувану
квартиру до 31.07.2013 року та зняти з
реєстраційного обліку всіх
зареєстрованих осіб до 31.08.2013 року (п. 13
договору). Договір посвідчено
приватним нотаріусом КМНО,
зареєстровано в реєстрі за №1725 (а. с. 4 -
копія договору).

Відповідно до витягу з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності, серії
ЕАІ №311724 від 27.07.2013 року, ОСОБА_1 є
власником об'єкта житлової
нерухомості, а саме, квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 61,2 кв. м., житловою
площею 42,1 кв. м. (а. с. 5 - копія витягу).

Згідно довідки з місця проживання сім'ї
та реєстрації форми №3 від 27.09.2013 року
(а. с. 6), у квартирі АДРЕСА_1,
зареєстрований ОСОБА_1 - власник
квартири, ОСОБА_2 - фізична особа без
власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321
ЦК України). При цьому відповідно до ст.
391 ЦК України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Між сторонами відсутні договірні
відносини щодо проживання ОСОБА_2 в
квартирі АДРЕСА_1, а тому відповідач
немає правових підстав для проживання
в квартирі ОСОБА_1 Факт реєстрації
відповідача у квартирі, що є власністю
позивача, створює останньому перешкод
у здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, оскільки
він змушений оплачувати комунальні
послуги з розрахунку двох
зареєстрованих у квартирі осіб.

Відповідач не має договірних
зобов'язань з позивачем щодо
користування квартирою, та не мешкає у
квартирі тривалий час, ОСОБА_1 є
власником квартири, а тому, в силу ч. 1
ст. 319 ЦК України, на власний розсуд
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном, а тому
має право вимагати щоб відповідача
визнали таким, що втратив право
користування житловим приміщенням.

На підставі наведеного, суд вбачає
підстави для задоволення позовних
вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Вирішуючи позовні вимоги про
зобов'язання ВГІРФО Святошинського РУ
ГУ МВС України в м. Києві зняти
відповідача з реєстраційного обліку,
суд керується наступним.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

В силу наведеної норми позивач повинен
звертатися до органу реєстрації з
вимогою про зняття з реєстрації місця
проживання відповідача, на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права
користування житловим приміщенням. Суд
не вправі підміняти функції державних
органів (органів реєстрації), на які
покладені обов'язки з реєстрації місця
проживання громадян. В установленому
порядку позивач не звертався до
компетентних органів із заявою про
зняття відповідачів з реєстрації місця
проживання, а тому заявлена вимога є
безпідставною.

Керуючись ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», ст. ст. 319,
321, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215, 224-226
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1)
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовити в задоволенні інших вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги та може
бути оскаржене до апеляційного суду м.
Києва, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21.01.2014
року.

СУДДЯ:
Т.О. ЗАЄЦЬ