АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №682/368/13-ц
Провадження №22-ц/792/59/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Корніюк А.П.,

суддів: П'єнти І.В., Талалай О.І.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

апелянта ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Славутського міськрайонного суду від 06
листопада 2013 року та на ухвалу
Славутського міськрайонного суду від 29
жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору
дарування недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся із
вказаним позовом та в обґрунтування
своїх позовних вимог вказував, що 01.07.2008
року між ним та відповідачкою було
укладено договір оренди приміщення
магазину площею 107 м.кв., що знаходиться
по АДРЕСА_1. В серпні 2008 року
відповідачка запропонувала позивачу
викупити в неї частину приміщення. На
виконання цієї домовленості останній
сплатив аванс на загальну суму 66160грн.,
однак нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу не укладався, а тому в
жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся із
позовом до ОСОБА_3 про повернення
отриманого авансу. Під час розгляду
даної справи відповідачка відчужила
спірне приміщення на користь ОСОБА_4
Позивач вважає, що такими діями
відповідачка бажає свідомо уникнути
повернення йому сплачених коштів, а
тому просив визнати договір дарування
№4612 від 13.11.2009 року недійсним, що
вчинений під впливом обману, який
виразився в ненадані ОСОБА_3
достовірної інформації нотаріусу щодо
наявності обтяжуючих обставин
відносно об»єкта дарування та таким, що
порушує його права і скасувати його
дію.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 подав
заяву про забезпечення позову та
доказів і в обґрунтування даної заяви
зазначав, що обдарований ОСОБА_4 має
можливість повторно відчужити спірне
майно на користь третіх осіб, чим
утруднити або зробити неможливим
виконання рішення суду, а тому просив
негайно забезпечити його позов до
ОСОБА_3 шляхом заборони обдарованому
ОСОБА_4 здійснювати відчуження
будь-яким шляхом магазину, що
знаходиться по АДРЕСА_1 та зобов'язати
Славутське БТІ надати суду договір
дарування №4612 від 13.11.2009 року разом з
доданими документами.

Ухвалою Славутського міськрайонного
суду від 29 жовтня 2013 року відмовлено в
задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині
вимоги щодо забезпечення позову.

Рішенням Славутського міськрайонного
суду від 06 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не
погоджується з рішенням суду, просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.
Посилається на порушення судом
положень ч.3 ст. 11-1, ч.1 ст. 20, ч.1 ст. 21, ч.1,
ч.3 ст. 23, ст.ст. 27, 133 ЦПК України. Апелянт
вказує, що суддя Маршал І.М. вже
проводила судовий розгляд між тими
самими сторонами, щодо одного і того ж
предмета спору, а тому її повторна
участь у розгляді даної справи є
недопустимою, однак йому безпідставно
відмовлено у задоволенні заяви про
відвід судді. Необґрунтованою є також
відмова суду у допиті свідків та
наданні апелянту і його представнику
можливості ознайомитися із копією
спірного договору.

Також, ОСОБА_1 не погоджується із
ухвалою Славутського міськрайонного
суду від 29 жовтня 2013 року, вважає її
незаконною, просить скасувати як таку,
що перешкоджає подальшому провадженню
у справі та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції. Апелянт вказує на
упередженість судді при розгляді його
заяви про забезпечення позову та на
порушення норм, що передбачені ч.1 ст. 210,
та ст.ст. 11-1, 21, 23, 27 ЦПК України.

Апелянт та його представник апеляційні
скарги підтримали в повному обсязі та
просять їх задовольнити.

ОСОБА_3 до суду не з»явилася, однак про
день і час слухання справи повідомлена
належним чином, про причини неявки суд
не повідомила.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судових рішень в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають відхиленню з
наступних підстав та мотивів.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308
ЦПК України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.312 ч.1 п.1 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Судом першої інстанції вірно з'ясовані
фактичні обставини справи та дана їм
належна оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

У відповідності до положень ст.ст. 717, 719
ЦК України за договором дарування одна
сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 13 листопада 2009р. між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір
дарування нежитлового приміщення, що
посвідчений приватним нотаріусом
Славутського районного нотаріального
округу та зареєстрований в реєстрі за
№ 4612.

Відповідно до умов вказаного договору
ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у
дар нежитлове приміщення, що
знаходиться АДРЕСА_1 Дані обставини
підтверджуються матеріалами справи.
(а.с. 116).

Згідно з положеннями ЦК України особа,
яка вважає, що її речові права порушені,
має право звернутися до суду з вимогами
про визнання правочину недійсним,
вказавши конкретну підставу для
визнання його недійсним (ст. ст. 215 - 235 ЦК
України).

Відповідно до роз»яснень, що викладені
в абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" вбачається, що у
відповідності до статей 215 та 216 ЦК
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину (двостороння
реституція), а в разі неможливості
такого повернення, зокрема тоді, коли
одержане полягає у користуванні
майном, виконаній роботі, наданій
послузі, - відшкодувати вартість того,
що одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту визнання
правочину недійсним, позивач у силу ст.
10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу
недійсності правочину.

Статтею 230 ЦК України встановлені
правові наслідки вчинення правочину
під впливом обману, відповідно до яких,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним.

Як роз'яснено в п.20 Постанови №9
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсним» від 06.11.2009 року правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману і сам факт обману повинна довести
особа, яка діяла під впливом обману.
Обман щодо мотивів правочину не має
істотного значення.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що позивачем не
доведено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при
укладені спірного договору дарування
діяли під впливом обману, а посилання
позивача на порушення відповідачкою
ч.1ст.721 ЦК України є безпідставними,
адже вказана норма матеріального права
регулює відносини між дарувальником та
обдарованим, а на протязі усього часу
розгляду справи позивач посилався на
недійсність договору з підстав обману
ОСОБА_3 саме нотаріуса, що виразився у
ненаданні інформації щодо обтяжуючих
обставин відносно об»єкта дарування.
Ці обставини підтверджуються
апелянтом та його представником.

Згідно ч.1ст.151 ЦПК України передбачено,
що суд за заявою осіб, які беруть участь
у справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.152 ЦПК України
позов забезпечується забороною
вчиняти певні дії.

Положеннями ч.3 ст.151 ЦПК України
визначено, що забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду .

При постановленні оскаржуваної ухвали
суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що заявником не
надано належних та допустимих доказів
того, що ОСОБА_4 вчиняються будь-які дії,
що унеможливлять чи утруднять
виконання рішення суду.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг в
тій частині, що судом першої інстанції
порушено норми процесуального права (
ч.3 ст. 11-1, ч.1 ст. 20, ч.1 ст. 21, ч.1, ч.3 ст. 23,
ст.ст. 27, 133 ЦПК України) колегія суддів
вважає їх недоведеними виходячи із
слідуючого.

Як вбачається із матеріалів справи, ця
справа була розподілена судді Маршал
І.М. у відповідності із вимогами ст.11-1
ЦПК України і після скасування 25.09.2013
року апеляційним судом Хмельницької
області ухвали Славутського
міськрайонного суду від 17.07.2012 року про
повернення позовної заяви позивачу не
потребувала повторного
автоматизованого розподілу.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції не було порушено вимоги ч. 1
ст. 20, ч.1ст. 21 та ч.3 ст.23 ЦПК України, адже
заяви ОСОБА_1 про відвід судді Маршал
І.М. від 04.11.2013 року та від 05.11.2013 року
судом першої інстанції були розглянуті
у відповідності з вимогами діючого
законодавства і ці доводи фактично
зводяться до незгоди апелянта із їх
вирішенням.

Щодо порушення судом ст. 27 ЦПК України,
а саме: не задоволення заяв позивача
щодо допиту свідків, колегія суддів
вважає їх необґрунтованими, адже при
розгляді даних клопотань судом не було
порушено вимоги ст.ст. 27, 168 ЦПК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в
тій частині, що судом неправомірно
відмовлено представнику позивача у
ознайомленні із матеріалами справи,
колегія суддів вважає їх
обгрунтованими, адже у відповідності
до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України особи, які
беруть участь у справі мають право
знайомитися із матеріалами справи.
Однак, вказане порушення не призвело до
неправильного вирішення спору.

На думку колегії суддів, доводи
апеляційної скарги на рішення
Славутського міськрайонного суду від
06.11.2013 року в тій частині, що висновки
суду не відповідають чинному
законодавству щодо порядку та умов
здійснення правочинів є
необґрунтованими і зводяться до
незгоди апелянта із оцінкою судом
доказів по справі.

З приводу порушення судом першої
інстанції при постановленні
оскаржуваної ухвали вимог ч.1ст.210 ЦПК
України слід зазначити, що оскаржувана
ухвала містить вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Інші доводи апеляційних скарг на
законність рішення та ухвали суду
першої інстанції не впливають.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Славутського міськрайонного
суду від 29 жовтня 2013 року та рішення
Славутського міськрайонного суду від
06 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
А.П. Корніюк

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції - Маршал
І.М. Справа: №22ц/792/59/14

Доповідач - Корніюк А.П.
Категорія: 19, 21, ухвала