Справа № 2/593/15/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Крамаря В.М.

при секретарі - Осадці М.Ю, Паньків М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи відділ Держземагенства у Бережанському районі, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_4, про усунення порушень права власності на землю та скасування державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 05 березня 2012 року на ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, треті особи відділ Держземагенства у Бережанському районі, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_4, про усунення порушень права власності на землю та скасування державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 05 березня 2012 року на ОСОБА_3

В позовній заяві позивач вказав, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ТР 140, виданого 04 жовтня 1996 року, йому в передбаченому законом порядку з погодженням меж з відповідачем було приватизовано земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1. Суміжний землекористувач, яка проживає в сусідньому будинку, - ОСОБА_3 частково знищила і перемістила в сторону земельної ділянки позивача огорожу між будинковолодіннями і таким чином зменшила ширину заїзду до господарства позивача на 20-25 см. по довжині усього заїзду і тим самим зменшила площу земельної ділянки позивача. Позивач намагався відновити існуючу межу, однак відповідачем чинилися перешкоди в цьому. На звернення ОСОБА_2 орган місцевого самоврядування та управління держкомзему в Бережанському районі повідомили позивачу про необхідність звернення до суду для вирішення цього питання, в акті земельної комісії Бережанської міської ради від 30 липня 2008 року вказано, що з сторони відповідача ширина заїзду на протязі 18 метрів зменшена на 15 см. На час звернення до суду позивач дізнався, що відповідачем 05 березня 2012 року без відома і погодження з ним межі земельної ділянки виготовлено державний акт на свою земельну ділянку по наявній межі. Відповідач відмовляється відновити раніше встановлені межі земельної ділянки та вважає, що її державний акт змінив розміри земельної ділянки, яка була приватизована ще в 1996 році. На підставі наведеного, просить постановити рішення, яким усунути порушення права власності на землю відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ТР 140, та скасувати державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 05 березня 2012 року на ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні позовній заяві. Оскільки внаслідок дій відповідача зменшена площа земельної ділянки позивача, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 позов не визнали. Представник відповідача пояснив, що достовірно встановити межі земельної ділянки позивача неможливо, оскільки такі не внесені в державний земельний кадастр. Позивач звертався до ліцензованої організації (суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4) з метою винесення меж його земельної ділянки в натурі, тим було встановлено, що розміри земельної ділянки значно більші за 0,10 га, а тому позивач відмовився від послуг останнього. У висновку земельно-технічної експертизи експертом не дано відповіді на перше питання в частині визначення площі земельної ділянки позивача і чи відповідають правовстановлюючі документи на земельну ділянку позивача вимогам нормативно - правових актів з питань землеустрою та землекористування. Висновок експертизи по третьому питанню зроблено без дослідження оригіналу технічної документації відповідача. Зважаючи на викладене, вважає не доведеними обставини, наведені у позовній заяві, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи відділу Держземагенства у Бережанському районі Ковцуняк Н.В. пояснила, що дійсно земельна ділянка позивача не внесена у державний земельний кадастр, при вирішенні позову покладається на думку суду.

Третя особа суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_4 вважає позов безпідставним, оскільки при виготовленні державного акта та технічної документації позивача точність складала 0,01 га і в документах вказувався розмір земельної ділянки до 0,01 га. Окрім цього, координати земельної ділянки вказувались місцеві і не здійснювалась прив'язка до державної геодезичної мережі, при виготовленні державного акта та технічної документації відповідача точність обмірів дорівнює 0,0001 га, що відповідно вказується в документах. На час розгляду справи у позивача в користуванні знаходиться земельна ділянка більша за 0,10 га, вказаних у державному акті, а тому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Експерт ОСОБА_8 при дачі пояснень щодо свого висновку пояснив, що ним при дачі відповіді на перше питання експертизи не дано відповіді про площу земельної ділянки, якою користується позивач, оскільки чітких меж всієї земельної ділянки позивача немає, а огороджена частина земельної ділянки становить 0,0739 га, що відображено в додатку до експертизи, визначення площі земельної ділянки позивача за допомогою публічної кадастрової карти ним не проводилося. Також ним не перевірялась відповідність державного акту позивача та технічної документації на нього вимогам нормативно -правових актів з питань землеустрою та землекористування, в зв'язку з чим висновок експерта в цій частині є неповним. У разі встановлення, що розмір використовуваної позивачем земельної ділянки більший або менший за розмір, вказаний у державному акті на землю та технічній документації, то така документація не буде відповідати вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування. При дослідженні третього питання ним досліджувалась копія технічної документації відповідача, наявна в справі, а не оригінал. А тому у разі наявності в оригіналі технічної документації ОСОБА_3 копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; матеріалів польових геодезичних робіт; рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність; правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна (копії технічного паспорту, нотаріальної копії витягу або свідоцтва про право власності), - технічна документація на земельну ділянку відповідача буде відповідати вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, експерта, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Відповідно до ч.6 ст. 17 Земельного кодексу України (прийнятого 18 грудня 1990 року) земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Ч.1 ст. 79 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з ч.1 ст.791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Ч.12 цієї статті встановлено, що межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь.

Ч.1 ст.106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ч.1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Згідно з ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Ч.3 ст. 319 ЦК України встановлено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 4) серії ТР 140, виданого 04 жовтня 1996 року ОСОБА_2, який проживає по АДРЕСА_1 йому на підставі рішення Бережанської міської ради від 17 травня 1996 року № 158 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 гектарів для обслуговування житлової та господарських будівель на території Бережанської міської ради в межах згідно з планом. Відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки від точки А до точки Г земельна ділянка позивача межує з присадибною ділянкою ОСОБА_9

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 52) серії НОМЕР_1, виданого 02 березня 2012 року ОСОБА_3, яка проживає в АДРЕСА_2, вона на підставі рішення сесії Бережанської міської ради від 08.09.2011 р. № 244 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2, у межах згідно з планом. Відповідно до плану меж земельної ділянки від точки Б до точки В земельна ділянка відповідача межує з землями ОСОБА_2

З акта від 30 липня 2008 року, складеного в АДРЕСА_1, комісією в складі начальника земельного відділу міської ради - Мартинюк О.О., землевпорядника - юриста земельного відділу міської ради Вітковської О.Я., в присутності ОСОБА_2 - випливає, що комісією було виявлено, що ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 0,10 га згідно державного акту серія ТР 140 від 04.10.1996 р. Згідно державного акту ширина заїзду повинна становити 3,5 м, при обмірах виявлено, що він становить 3,35 м. (а.с. 6). Виходячи з викладеного, твердження позивача в позовній заяві, що в цьому акті зазначено, що саме з сторони відповідача ширина заїзду на протязі 18 метрів зменшена на 15 см, не відповідає дійсності.

Позивач ОСОБА_2 вважає, що відповідачем порушено межі його земельної ділянки, в зв'язку з чим позивач в 2013 році звертався до Бережанської міської ради (а.с. 8, 9) та відділу держземагенства у Бережанському районі Тернопільської області (а.с.10), які, виходячи з того, що відсутня земельно-кадастрова документація на земельну ділянку позивача (не внесена до державного земельно кадастру), роз'яснили позивачу, що для вчинення таких дій необхідно, щоб ліцензована організація, як виконавець робіт, виготовила документи на земельну ділянку позивача. Не зважаючи на вказане, позивач вказаних дій не вчинив, оскільки відомості про земельну ділянку позивача, межі якої як він вважає порушено, не внесено до державного земельного кадастру.

Також позивач не надав доказів того, що відповідач частково знищила і перемістила в сторону земельної ділянки позивача огорожу між будинковолодіннями і таким чином зменшила ширину заїзду до господарства позивача на 20-25 см. по довжині усього заїзду і тим самим зменшила площу земельної ділянки позивача.

Оцінюючи висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 29.08.2014 року № 123/14-22 суд виходить з наступного.

Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.1997, № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати:

- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи;

- чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі;

- компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень;

- достатність поданих експертові об'єктів дослідження;

- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним;

- узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи;

- обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Згідно з відповіддю на третє питання технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки гр. ОСОБА_3 в м. Бережани Тернопільської області, 2011 рік /а.с. 42-55/не відповідає вимогам земельного законодавства.

Відповідно до п. 3.3.1. Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему від 03.12.2004 № 391, яку експерт використовував як нормативний акт у відповідності та з використанням проводилось дослідження, - для проведення експертизи подаються оригінали відповідної документації та матеріали. У разі, якщо окремі документи та матеріали об'єкта експертизи за своїм статусом не можуть бути надані в оригіналі, вони додаються у посвідчених у встановленому порядку копіях.

Як пояснив експерт під час судового розгляду, ним досліджувалася копія технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки гр. ОСОБА_3 Оригінал технічної документації відповідача не досліджувався та не ставилась вимога про надання оригіналу. У разі наявності в оригіналі технічної документації: копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; матеріалів польових геодезичних робіт; рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність; правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна (копії технічного паспорту, нотаріальної копії витягу або свідоцтва про право власності), - технічна документація на земельну ділянку відповідача буде відповідати вимогам земельного законодавства з питань землеустрою та землекористування.

Як вбачається з оригіналу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки гр. ОСОБА_3 в м. Бережани, наданої відділом держземагенства у Бережанському районі в технічній документації наявні: заява ОСОБА_3 від 15.06.2011 р. на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчують право на земельні ділянки, які розташовані в АДРЕСА_1 (аркуш технічної документації 4); матеріали польових геодезичних робіт (абрис) (аркуші технічної документації 11, 12); рішення органу місцевого самоврядування - Бережанської міської ради № 244 від 08 вересня 2011 року «Про передачу у власність та надання в оренду земельних ділянок» (аркуш технічної документації 18); правовстановлюючий документ на об'єкт нерухомого майна - нотаріально засвідчена копія реєстраційного посвідчення на ? частину жилого будинку у АДРЕСА_1 (аркуш технічної документації 9). Експерт не використав право подавати клопотання про надання додаткових матеріалів, передбачене п.2 ч.10 ст. 53 ЦПК України та п.1 ч.1 ст. 13 Закону України «Про судову експертизу», оскільки не звернувся з вимогою надати йому для дослідження оригінал технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки гр. ОСОБА_3 Вказане свідчить про неповноту відповіді експерта на порушене питання та не відповідність відповіді іншим фактичним даним справи; не обґрунтованість експертного висновку та його не узгодженість з іншими матеріалами справи. Виходячи з викладеного, суд ставить під сумнів правильність висновку експерта по третьому питанню.

Згідно з відповіддю експерта на перше питання фактичний порядок користування земельною ділянкою і її площа за адресою АДРЕСА_1 відповідно до правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку (державного акту серії НОМЕР_2 від 04 жовтня 1996 року) зображений на додатку 1 до висновку і її площа згідно додатку становить 0,0739 га. Межі земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, не відповідають межам земельної ділянки, які визначені Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 04.10.1996.

З пояснень експерта в судовому засіданні встановлено, що ним проведено обміри земельної ділянки ОСОБА_2 лише в межах твердої огорожі земельної ділянки позивача. Розмір решти земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2, не визначено у зв'язку з відсутністю чітких межових знаків земельної ділянки позивача, а тому відповідь на перше питання в частині фактичної площі земельної ділянки позивача не повна. Також ним не перевірялося, чи правовстановлюючі документи на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 відповідають вимогам нормативно - правових актів з питань землеустрою та землекористування, якщо розмір використовуваної позивачем земельної ділянки, становить більше або менше ніж 0,10 га, це вказує на невідповідність правовстановлюючих документів позивача не земельну ділянку вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування. Для визначення площі земельної ділянки ОСОБА_2 відомості державного земельного кадастру про межі суміжних земельних ділянок, внесених до державного земельного кадастру, не використовувались.

На роз'яснення судом позивачу та його представнику права звернутися з клопотання про призначення додаткової експертизи, позивач та його представник не відреагували, оскільки клопотання про призначення додаткової експертизи не подали.

Згідно з п. 1.7 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня 1993 р. № 28 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 квітня 1993 р. за № 31, яка діяла на час складання, видачі та реєстрації державного акта на право власності на землю позивача (далі - Інструкція) на земельні ділянки, якими користуються громадяни державні акти виготовляються після визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) і складання плану земельної ділянки.

П.1.10. інструкції визначено, що технічна документація при складанні державних актів на право приватної власності на землю, що видаються громадянам на земельні ділянки, якими вони користуються включає: виписку з рішення місцевої Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність або надання її у користування; абриси обміру земельної ділянки; план земельної ділянки, складений за результатами обміру; збірний план землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площ; матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції при заповненні бланків державних актів на право власності на землю всі записи мають бути зроблені чітко і акуратно, помарки і виправлення не допускаються. План зовнішніх меж земельної ділянки у бланках державних актів складається у масштабі, що забезпечує їх чітке зображення. На плані показуються всі елементи, вказані у пункті 2.3.

П. 2.3. вказаної Інструкції встановлено, що план земельної ділянки складається з визначенням на ньому її меж і розмірів, описом меж суміжних власників землі і землекористувачів. На плані показуються:

межі всіх черезсмужних ділянок, що передаються (надаються) у власність або користування в межах відповідної Ради народних депутатів;

лінійні проміри по межі земельної ділянки;

всі поворотні точки меж земельної ділянки;

всі точки, закріплені в натурі (на місцевості) довгостроковими межовими знаками;

всі лінії, які є суходольними межами. Ці межі викреслюються суцільною лінією чорною тушшю;

річки, озера, канали, шляхи, лісосмуги, інші урочища, що співпадають з межами.

В технічному звіті по видачі Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2, що проживає по АДРЕСА_1 відсутні: абриси обміру земельної ділянки; план земельної ділянки, складений за результатами обміру; збірний план землевласників і землекористувачів, - натомість є схема землекористування ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, складена інженером - землевпорядником міськвиконкому та схема розміщення земельної ділянки ОСОБА_2, що проживає по АДРЕСА_1 де відображені: опис суміжників, лінійні проміри по межі земельної ділянки. При порівнянні лінійних промірів по межі земельної ділянки наведених в схемі розміщення земельної ділянки ОСОБА_2 та плану зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_2 в державному акті серії ТР 140 від 04 жовтня 1996 року виявлена невідповідність таких промірів один одному: на схемі між точками 5 та 6 - 3,86, в державному акті - 3,85; на схемі між точками 6 та 15 - 48,27, в державному акті - 48,25; на схемі від точки 15 до межі земельної ділянки, позначеної, як земельна ділянка в приватній власності - 20,74, в державному акті - 20,75; на схемі межа земельної ділянки позначеної, як земельна ділянка в приватній власності - 14,78 в державному акті від точки А до точки Б - 14,80. Вказане свідчить про невідповідність технічного звіту по видачі Державного акту на право приватної власності на землю та державним актом на право приватної власності на землю ОСОБА_2 між собою та вимогам Інструкції.

Окрім цього, з наданих третьою особою суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_4 матеріалів: земельної ділянки ОСОБА_2, сформованої на підставі даних ДЗК щодо суміжних земельних ділянок та відображеної на ортоплані; каталогів кутів зовнішніх меж землекористування ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_12, які є суміжними землекористувачами, до земельної ділянки ОСОБА_2, право власності на яку належить ОСОБА_2 згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ТР 140, - вбачається, що розмір земельної ділянки позивача, площа якої, як стверджує позивач, зменшилась внаслідок порушення меж відповідачем, становить 1079,33 кв.м. (0,107933 га), тобто більше ніж 0,10 га, які належать позивачу згідно державного акта.

Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання про невідповідність правовстановлюючих документів позивача на земельну ділянку вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування.

Вказане свідчить про неповноту відповіді експерта на порушене питання та не відповідність відповіді іншим фактичним даним справи; не узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; не обґрунтованість експертного висновку та його не узгодженість з іншими матеріалами справи. Виходячи з викладеного, суд ставить під сумнів правильність висновку експерта по першому питанню.

Даючи відповідь на друге питання, експерт вважає такими, що відповідають вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування правовстановлюючі документи позивача на земельну ділянку позивача, однак, як було встановлено вище, такі правовстановлюючі документи не відповідають вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування, а тому суд приходить до переконання, що відповідь експерта на порушене питання не відповідає іншим фактичним даним справи і є не обґрунтованою. Виходячи з викладеного суд ставить під сумнів правильність висновку експерта по другому питанню та в підсумку висновки експертизи в цілому.

Зважаючи на зміст вказаних норм, суд при перевірці і оцінці експертного висновку з'ясував, що експертний висновок № 123/14-22 від 29.08.2014 року за результатами земельно-технічної експертизи є необґрунтованим та не повним, а тому суд приходить до висновку, що вирішити спір на підставі зазначеного документа є неможливим.

Враховуючи вищенаведене в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 79, 791, 106, 107, 152, 158 Земельного кодексу України, ст. 17 Земельного кодексу України (18 грудня 1990 року) ст.ст. 319, 391 Цивільного кодексу України, Законом України «Про землеустрій», Законом України «Про Державний земельний кадастр», Законом України «Про судову експертизу», Методикою проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженою наказом Держкомзему від 03.12.2004 № 391, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 21 грудня 2004 р. за № 1618/10217, Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня 1993 р. № 28 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23 квітня 1993 р. за № 31, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», ст. ст. 10, 53, 57, 60, 61, 66, 147, 212, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи відділ Держземагенства у Бережанському районі, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_4, про усунення порушень права власності на землю та скасування державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 05 березня 2012 року на ОСОБА_3 - відмовити за не доведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків на його апеляційне оскарження.

Суддя: