Справа №
Провадження № 2/314/89/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді
Галянчук Н.М.,

при секретарі
Майдановій
Н.І.,

за участю позивача за первісним
позовом ОСОБА_1,

відповідачів за первісним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вільнянськ
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від права
на спадкування та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права
на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач по справі ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовною заявою про усунення
від права на спадкування. В
обґрунтування своїх вимог зазначає, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4.
Після її смерті відкрилась спадщина у
вигляді ? частини житлового будинку
АДРЕСА_1. Заповіт померлою складено не
було. Спадкоємцями за законом є діти
померлої - сторони по справі, які
своєчасно звернулись до нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини. Відповідно до історії
хвороби спадкодавець тривалий час
тяжко хворіла (інсульт, ішемічна
хвороба, кардіосклероз). Через свої
хвороби та похилий вік вона
знаходилась в безпорадному стані та
потребувала постійного догляду. В той
же час відповідачі по справі хоч і
проживали разом із матір'ю, не надавали
їй необхідної допомоги, не здійснювали
належного догляду за нею, навпаки,
застосовували фізичне насилля. За
померлою постійно доглядали позивач та
його рідна сестра ОСОБА_5 Вважає, що
відповідачі під час тяжкої хвороби
спадкодавця, яка перебувала в
безпорадному стані, свідомо ухилялися
від надання будь-якої допомоги. На
підставі викладеного просить усунути
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4

Не погоджуючись з позовом відповідач
ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про усунення від
права на спадкування (а.с. 98-100), у якому
зазначав, що саме позивач за первісним
позовом ОСОБА_1 умисно ухилявся від
надання допомоги спадкодавцеві, яка
перебувала в безпорадному стані. Так,
останній приходив до матері лише в день
її пенсії та видурював з неї гроші,
жодного разу не відвідав ОСОБА_4 у
лікарні та не допомагав у її лікуванні.
Також під час відвідування ОСОБА_1
неодноразово пригощав хвору на
цукровий діабет матір солодощами та
вином, що в січні 2013 року спричинило
критичне підвищення цукру в крові та
повторний інсульт. На підставі
викладеного, просить усунути ОСОБА_1
від права на спадкування за законом
після смерті ОСОБА_4

Ухвалою суду від 08.11.2013 зустрічну
позовну заяву ОСОБА_2 об'єднано в одне
провадження з первісним позовом ОСОБА_1
(а.с. 111).

У судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просить суд позов задовольнити на тих
підставах, що в ньому зазначені. Проти
зустрічного позову ОСОБА_2 заперечував,
зазначивши, що суду не надано жодного
доказу на обґрунтування зустрічної
позовної заяви.

Відповідач за первісним позовом -
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
первісний позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні та
задовольнити в повному обсязі його
зустрічний позов. Пояснив, що
твердження ОСОБА_1, що він ухилявся від
надання допомоги спадкодавцеві, яка
зважаючи на похилий вік, важку хворобу
перебувала в безпорадному стані, не
відповідає дійсності, оскільки саме
він зі своєю сім'єю мешкав разом з
матір'ю та утримував її за свої кошти.
Догляд за матір'ю, окрім нього, постійно
здійснювали його дружина ОСОБА_7 та
його сестри ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_8

Крім того, у судовому засіданні
допитані свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_7
та ОСОБА_13

Так, свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є
рідним братом сторін по справі. З 2007
року спадкодавець ОСОБА_4 у зв'язку з
хворобою не могла самостійно
пересуватися. Догляд за матір'ю
здійснювали відповідач ОСОБА_2 та його
дружина.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що разом з
чоловіком проживала поряд зі
спадкодавцем з 2000 року. У серпні 2007 року
ОСОБА_4 захворіла, потрапила до лікарні,
після чого стала непрацездатною, не
могла самостійно пересуватися. Догляд
за матір'ю здійснювався дітьми
померлої ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх сестрами,
які по черзі чергували в лікарні,
купували ліки. ОСОБА_1 з'являвся дуже
рідко, при цьому догляд за матір'ю не
здійснював, нічим не допомагав.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що являється
сусідкою померлої ОСОБА_4, яка протягом
тривалого часу тяжко хворіла, не могла
самостійно пересуватися. Догляд за
матір'ю здійснювали її діти ОСОБА_2 та
його сестри. Зрідка матір відвідував і
ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_2 пояснила, що у 2007 році її
матір ОСОБА_4 потрапила до лікарні,
після чого остання не могла самостійно
пересуватися, догляд за нею
здійснювали вона, її брати та сестри. З
2010 року разом з матір'ю проживав ОСОБА_2,
який разом зі своєю сім'єю доглядав за
нею. ОСОБА_1 жодної допомоги не надавав.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що у 2007 році її
матір ОСОБА_4 після інсульту не могла
самостійно пересуватися, потребувала
сторонньої допомоги. Догляд за матір'ю
здійснював ОСОБА_2, який постійно
купував ліки, слідкував за правильним
їх прийомом. На лікування та похорон
матері кошти складали усі діти, окрім
ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_12 також підтвердив, що
ОСОБА_4 після інсульту не могла
самостійно пересуватися, потребувала
сторонньої допомоги. Догляд за матір'ю
здійснював ОСОБА_2 та його сім'я.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що у серпні 2009
року вона разом з чоловіком ОСОБА_2
переїхали до матері останнього ОСОБА_4,
яка проживала сама та потребувала
сторонньої допомоги, оскільки з 2007 року
була паралізована, не могла самостійно
пересуватися. ОСОБА_1 відвідував матір
лише один раз на місяць, коли вона
отримувала пенсію. Жодної допомоги він
не надавав, навпаки, незважаючи на те,
що ОСОБА_4 хворіла на цукровий діабет,
пригощав її солодощами, вином,
внаслідок чого у січні 2013 року ОСОБА_4
потрапила до лікарні. Оплату за
лікування здійснював її чоловік ОСОБА_2
ОСОБА_1 не допомагав ні в лікуванні, ні в
організації похорону.

Свідок ОСОБА_13 також підтвердив, що
після інсульту його мати ОСОБА_4
потребувала стороннього догляду,
догляд за матір'ю здійснювали усі члени
родини, окрім ОСОБА_1

Вислухавши пояснення сторін та
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до переконання, що
первісний та зустрічний позови не
підлягають задоволенню з наступних
підстав:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_4, що підтверджується
актовим записом про смерть № 28 від 29
січня 2013 року (копія а.с. 49), повним
витягом з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян щодо
актового запису про смерть (копія а.с.
50-51) та свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_1, виданим відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Вільнянського
районного управління юстиції 05 квітня
2013 року (копія а.с. 4).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4
відкрилась спадщина у вигляді ? частини
житлового будинку АДРЕСА_1.

Заповітів ОСОБА_4 не складала, тому
успадкування спадщини, яка відкрилась
після її смерті, має здійснюватись за
законом.

У передбачений законом 6-місячний строк
до Вільнянської державної
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини за законом
звернулись діти померлої - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 (копії заяв а.с. 32, 37).

Протягом 2013 року інші діти померлої -
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_3,
ОСОБА_15 та ОСОБА_9 звернулись до
Вільнянської державної нотаріальної
контори із заявами про відмову від
прийняття спадщини після померлої
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 (копії заяв
а.с. 64, 69, 74, 79, 84, 87, 92). У строки,
встановлені ч. 6 ст. 1273 ЦК України,
заяви про відмову від прийняття
спадщини не були відкликані.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 протягом тривалого часу
лікувалась та перебувала на
диспансерному обліку у Вільнянській
центральній районній комунальній
лікарні. Згідно з витребуваною судом
медичною карткою, а також наданими
виписними епікризами, ОСОБА_4
проходила лікування та перебувала на
диспансерному обліку з приводу
ішемічного інсульту та його наслідків
у вигляді часткової моторної афазії,
правостороннього геміпареза,
хронічної ішемічної хвороби серця,
кардіосклерозу з порушенням
провідності, гіпертонічної хвороби
тощо (а.с. 7, 108, 115-118, 121). Допитані у
судовому засіданні свідки також
вказували, що з 2007 року ОСОБА_4 не могла
самостійно пересуватися,
обслуговувати себе, внаслідок чого
потребувала постійної сторонньої
допомоги.

Зважаючи на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що померла
ОСОБА_4 дійсно через тяжку хворобу
перебувала у безпорадному стані та
потребувала постійного догляду.

Разом з тим, виходячи зі змісту ч. 5 ст.
1224 ЦК України, суд при вирішенні справи,
згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України,
повинен встановити як факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво, так і факт ухилення особи від
надання спадкодавцеві допомоги та
потребу спадкодавця в допомозі цієї
особи.

Так, ухилення особи від надання
допомоги спадкодавцеві, який її
потребував, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю.
Тобто ухилення пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

У порушення вказаних вимог закону, суду
як за первісним, так і за зустрічним
позовами, не надано належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували факт умисного ухилення
ОСОБА_2, ОСОБА_3, як відповідачів за
первісним позовом, так і відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_1, від
обов'язку щодо надання спадкодавцеві
допомоги.

В порушення вимог ст. 60 ЦПК України
позивачем за первісним позовом ОСОБА_1
не надано суду також належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували факти протиправної
поведінки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по
відношенню до ОСОБА_4, які викладені у
позовній заяві.

Таким чином, оскільки для задоволення
позовних вимог у справах про усунення
від права на спадкування відповідно ч. 5
ст. 1224 ЦК має значення сукупність
обставин: ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи,
а також їх доведеність належними та
допустимими доказами, суд приходить до
висновку, що у задоволенні первісного
позову ОСОБА_1 та зустрічного позову
ОСОБА_2 слід відмовити.

Крім того, суд враховує, що відповідно
до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за
законом має право відмовитися від
прийняття спадщини на користь
будь-кого із спадкоємців за законом
незалежно від черги. Як вбачається з
матеріалів спадкової справи № 93-2013,
відкритої після смерті ОСОБА_4 (а.с. 31-96),
відповідач за первісним позовом
ОСОБА_3, відповідно до ст.ст. 1273, 1274 ЦК
України, відмовився від прийняття
спадщини на користь іншого відповідача
по справі - ОСОБА_2 (копія заяви від
12.06.2013 а.с. 84) та у передбачений законом
строк свою заяву не відкликав.

Тобто на теперішній час відповідач
ОСОБА_3 взагалі відмовився від своєї
частки у спадщині, тому суд також
приймає до уваги цю обставину, як одну з
підстав для відмови у задоволенні
первісного позову в частині усунення
ОСОБА_3 від права на спадкування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
ст. 1224 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від
права на спадкування - відмовити в
повному обсязі.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права
на спадкування - відмовити в повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня його проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.М.
Галянчук

15.01.2014