Справа №577/3161/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - Разумова І.Є.Номер
провадження 22-ц/788/19/14 Суддя-доповідач -
Таран С. А. Категорія - 46
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Таран С. А.,

суддів - Левченко Т. А., Собини О. І.,

за участю секретаря - Чуприни В.І. ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 22 жовтня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
треті особи: Конотопська міська рада,
виконавчий комітет Конотопської
міської ради, комунальне підприємство
«Конотопське міжміське бюро технічної
інвентаризації», реєстраційна служба
Конотопського міськрайонного
управління юстиції

про поділ майна подружжя, визнання
права власності,-

в с т а н
о в и л а

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 22 жовтня 2013
року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину комплексу нежитлових будівель
та споруд загальною площею 392,2 кв.м,
розташованих по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір у розмірі 384 грн.

В апеляційній скарзі відповідача
ОСОБА_3 зазначено, що рішення суду
першої інстанції, є необґрунтованим і
незаконним, таким, що неповно та
поверхово відображає обставини справи
і неправильно встановлює юридичну
сутність і характер спірних
правовідносин.

Відповідач вважає, що суд першої
інстанції не вірно вказав на те, що
відсутність розписки в силу ст. 1047 і 1051
ЦК України позбавляє права посилатись
на отримання коштів від ОСОБА_5,
оскільки договір про заснування
товариства не є договором позики.

Також судом першої інстанції невірно
враховано, що оскільки майно придбано у
власність громадянина ОСОБА_3, а не
підприємця ОСОБА_3 то воно не для
комерційної діяльності відповідача,
оскільки суб'єктом права приватної
власності в Україні є юридичні та
фізичні особи, а правовий режим
господарського обороту майна
визначається цілями його продажу і
придбання на умовах Закону України
«Про приватизацію невеликих державних
підприємств».

Зазначено, що суд першої інстанції не
оцінив той факт, що кошти на придбання
майна дійсно використовувались з
поточного банківського рахунку
приватного підприємця ОСОБА_3, які
попередньо були отримані від
підприємця ОСОБА_5 і внесені на цей
банківський рахунок.

Апелянт вказав, що суд першої
інстанції, задовольняючи оскаржуваним
рішенням позові вимоги позивача у
повному їх обсязі, не встановив
рішенням суду жодних обставин, які були
підставою позовних вимог останнього,
та які свідчили б про реальне існування
обставин набуття подружжям спільного
майна за кошти подружжя, чим порушив
вимоги ЦПК України.

Просить суд скасувати рішення суду
першої інстанції від 22 жовтня 2013 року
по даній справі, та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Апелянт ОСОБА_3 в судове засіданні
апеляційної інстанції не з'явився, про
розгляд справи повідомлений належним
чином.

Заслухавши доповідь судді, позивачку
ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що з рішення
Роменського міськрайонного суду
Сумської області від 27 червня 2012 року
вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
розірвано шлюб, зареєстрований 02
вересня 2006 року у відділі РАЦС
Роменського міськрайонного управління
юстиції (а.с.13).

В договорі № 2011/03-92 купівлі-продажу
комплексу нежитлових будівель та
споруд, укладеному між Конотопською
міською радою (продавець) та ОСОБА_3
(покупець), посвідченому 08 грудня 2011
року приватним нотаріусом
Конотопського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за №1532, зазначено, що
продавець зобов'язується передати у
власність покупця комплекс нежитлових
будівель та споруд, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1. В п. 1.2. договору
вказано, що право власності на об'єкт
приватизації переходить до покупця з
моменту повної сплати за об'єкт,
підписання акту прийому-передачі та
державної реєстрації цього договору в
порядку, передбаченому законодавством.
Згідно п. 1.5 договору об'єкт
приватизації продано шляхом викупу
покупцю, котрий один подав заяву на
аукціон, за 76608 грн. (а.с.4,5).

В судовому засіданні було встановлено,
що в грудні 2011 року відповідач у
повному обсязі сплатив кошти за
придбання спірного комплексу, 13 грудня
2011 року був підписаний акт
прийому-передачі комплексу, 14 грудня 2011
року він зареєстрував договір
купівлі-продажу в Конотопському МБТІ
(а.с.51), що підтвердила в судовому
засіданні представник третіх осіб:
Конотопської міської ради та виконкому
Конотопської міської ради ОСОБА_7,
проти чого не заперечувала жодна із
сторін. Таким чином, в грудні 2011 року до
відповідача згідно умов договору №
2011/03-92 купівлі-продажу комплексу
нежитлових будівель та споруд перейшло
право власності на спірне майно.

Також у судовому засіданні було
встановлено, що відповідач придбав
комплекс нежитлових приміщень та
споруд як фізична особа, що видно з
самого договору купівлі-продажу (а.с.4,5),
це майно зареєстроване за ОСОБА_3 як за
фізичною особою (а.с.51), що пояснила в
судовому засіданні і представник
Конотопської міської ради та виконкому
Конотопської міської ради ОСОБА_7

При цьому згідно довідки приватного
нотаріуса Конотопського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 08 грудня
2011 року нею була засвідчена
справжність підпису ОСОБА_4 як дружини
покупця ОСОБА_3 на заяві компетентним
органам нотаріату щодо дачі згоди на
купівлю чоловіком у Конотопської
міської ради комплексу нежитлових
будівель в м. Конотоп, вул.
Успенсько-Троїцька, 72/12 у спільну
сумісну власність їх подружжя, на
відомих їй умовах та за ціною 76608 грн.
При цьому ОСОБА_4 стверджувала, що
договір купівлі-продажу
вищезазначеного нерухомого майна
укладався в інтересах сім'ї на умовах,
які були попередньо обговорені і
вигідні для них, і укладання цього
договору відповідає спільному
волевиявленню. Зміст ст. 61 та ст. 65 СК
України роз'яснено. Примірник
вищевказаної заяви знаходиться в
справах приватного нотаріуса
Конотопського міського нотаріального
округу ОСОБА_6

Правильно встановивши вказані
обставини на підставі належним чином
досліджених та оцінених доказів, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Висновок суду першої інстанції що,
відповідач не надав доказів на
підставу своїх заперечень щодо того, що
спірний комплекс був придбаний під час
шлюбу з позивачкою, але за кошти, які
належали особисто йому, є вірним.

Частиною 1 ст. 60 СК України передбачено,
що майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Спільною сумісною власністю подружжя ,
що підлягає поділу ( ст. ст. 60, 69 СК
України , ч. 3 ст. 368 ЦК України )
відповідно до ч.2,3 ст. 325 ЦК України
можуть бути будь - які види майна, за
винятком тих, які згідно зі законом не
можуть належати( виключені з
цивільного обороту) , незалежно від
того, на ім'я кого із подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

Не належать до спільної сумісної
власності майно одного із подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу, але за кошти, які належали одному
із подружжя особисто;. речі
індивідуального користування , в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
придбані за рахунок спільних коштів
подружжя; кошти, одержані як
відшкодування наданої їй моральної
шкоди, страхові суми, одержані за
обов'язковим або добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувалися за рахунок коштів ,
що були особистою власністю кожного з
них.

Відповідно до статті 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка , є 1. майно, набуте нею, ним до
шлюбу; 2. майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3.
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй , йому
особисто.

За відсутності доказів придбання
майна за особисті кошті само по собі
придбання нерухомого майна одним з
подружжя для здійснення
підприємницької діяльності , або як
суб'єктом підприємницької діяльності
не є підставою для виключення майна із
спільної сумісної власності подружжя.

Судом першої інстанції встановлено ,що
спірне майно придбано сторонами під
час шлюбу і джерелом його набуття
були спільні гроші подружжя.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 59 ЦПК України суд
не бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи , які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

З урахуванням статей 218, 717 ЦК України,
оскільки відповідачем не подано суду
допустимих доказів на підтвердження
своїх заперечень проти позову, на думку
колегії суддів, суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
заперечення відповідача.

З витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців вбачається , що на
час створення ПП « Консультант» у 2003
році , засновником якого був ОСОБА_3
розмір статутного капіталу складав 0,00
грн.

На час купівлі - продажу ОСОБА_5 частки
ОСОБА_3 в статутному капіталі ПП «
Консультант» розмір статутного
капіталу рівнявся 24 000грн.

Відповідачем не надано доказів того, що
саме гроші одержані ним відповідно до
договору від 2 грудня 2011 року були
вкладені в придбання спірного майна.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, місцевий суд
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що позов ОСОБА_4 обґрунтований і
підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про невірність
застосування судом норм матеріального
чи порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
невірного вирішення справи.

За таких обставин, коли суд ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
підстав для його зміни чи скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст.
308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 22 жовтня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -