Справа № 1316/117/12
Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/768/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 52
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Курій Н.М.,

при секретарі Данилик І.І.,

з участю з участю прокурора Захарко
А.С., позивача ОСОБА_2, представника
позивача ОСОБА_3, представника
відповідача Мартиновича С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 21 серпня 2012
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства
/ВАТ/ "Львівагротранссервіс" про
поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2005 року ОСОБА_2 звернулась
до суду із позовом до /ВАТ/
«Львівагротранссервіс» про поновлення
її на роботі на посаді начальника
відділу кадрів та стягнення з
відповідача на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
11.05.2005 року по дату поновлення на роботі
та моральну шкоду в розмірі 5000 (п'ять)
тисяч гривень. Уточнивши позовні
вимоги позивач просить скасувати
рішення правління ВАТ
«Львівагротранссервіс» відповідно до
ст.ст.22, 1166, 1172 ЦК України зобов'язати
відповідача відшкодувати матеріальну
шкоду, що полягає у невиплаті
заробітної плати за шість років і сім
місяців, розмір якої становить 70 тисяч
гривень. Разом з тим просить,
враховуючи на думку позивача, злочинні
дії, в яких містяться ознаки злочинів,
передбачених ст.ст.172, 190 КК України
відшкодувати за рахунок відповідача
моральну шкоду в розмірі 70 тисяч грн. та
вжити заходів щодо порушення
кримінальної справи за фактом грубого
порушення трудового законодавства.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що в
голови правління ВАТ
«Львівагротранссервіс» не було
підстав заміни її посади начальника
відділу кадрів на інструктора по
кадрах, так, як на її думку об'єм роботи
не змінився. На усну пропозицію щодо
зайняття позивачем посади інструктора
по кадрах, остання вимагала
представити їй для ознайомлення
відповідну посадову інструкцію, чого
головою правління зроблено не було.
Вважає, що її звільнення з роботи із
зазначенням підстав п.6 ст.36 КЗпП
України не правомірний, оскільки таке
підлягало проведенню на підставі п.1 ст.
40 КЗпП України, так як посада
начальника відділу кадрів ліквідована,
і не проведені зміни істотних умов
праці. Покликається, що при її
звільненні було допущено суттєві
порушення самої процедури, а саме в
поданні профкому не зазначено, згідно
яких норм матеріального права просять
дати згоду на звільнення позивача, на
засіданні профспілкового комітету не
були присутні представники
відповідача, а в цілому профком згоди
на її звільнення не надавав. Вказує, що
звільнення її з роботи негативно
вплинуло на її стан здоров'я, з'явились
болі в серці, головокружіння, головні
болі, нудота, артеріальний тиск
збільшився до кризового стану.

Рішенням Пустомитівського
районного суду Львівської області
від 21 серпня 2012 року в задоволені
позову відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку оскаржила ОСОБА_2. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.
Вважає рішення суду таким, що прийнято
внаслідок неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
які привели до неправильного вирішення
питання, а відтак підлягає скасуванню.
Зазначає, що роботодавець звільнив
позивача з роботи до закінчення трьох
місяців до намічуваних звільнень без
надання первинній профспілковій
організації інформації про звільнення,
без належного повідомлення про
наступне звільнення, а суд під час
розгляду справи у цьому випадку не
встановив порушень її трудових права,
які передбачені ст.ст. 49-2 і 49-4 КЗпП
України, тобто безпідставно захистив
незаконні дії роботодавця. Крім того,
суд, з'ясовуючи обставини проігнорував
вимоги п.п. 10, 16, 19, 31 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992
року із змінами і не дослідив матеріали
про виконанню адміністрацією вимог
ст.49-2 КЗпП України при звільненні
позивача (відсутність в повідомленні
про звільнення пропонування іншої
посади, відсутність акту про відмову
від запропонованої посади),
проігнорував матеріали перевірки
Львівського обкому профспілки
працівників агропромислового
комплексу від 20 листопада 2005 року.
Також незаконне звільнення з роботи
тяжко відбилось на її матеріальному
положенні, так як позбавлено права
стати на облік в центрі зайнятості і
одержувати допомогу по безробіттю.
Неправильно звільнивши позивача з
роботи, відповідач завдав їй моральної
шкоди, яка проявилась в душевних
стражданнях і відбилось на її здоров'ї.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
звільнення позивача по справі з роботи
відбулося із дотриманням вимог чинного
законодавства на той час трудового
законодавства України, позивача
правомірно звільнено з роботи у зв"язку
з відмовою від продовження роботи
внаслідок зміни істотних умов праці, а
завдання їй моральної шкоди позивач по
справі не довела. Рішення про
скорочення посади, яку обіймала
позивач, прийнято легітимним складом
правління підприємства, звільнення
позивача на підставі п.6 ч.1 36 КЗпП
України відбулося з дотриманням норм
трудового законодавства, поскільки
ОСОБА_2 було своєчасно попереджено про
наступне скорочення посади, яку вона
займала, в тому числі про можливе
припинення трудового договору, в своїх
поясненнях остання ствердила, що
відмовилась від запропонованої їй
посади інспектора по кадрах, тобто
відмовилася від продовження роботи у
зв"язку із зміною істотних умов праці, а
саме зменшення розміру заробітної
плати.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновками суду першої інстанції,
поскільки вони не ґрунтуються на
нормах трудового законодавства та не
відповідають зібраним по справі
доказам.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є відмова працівника від
переведення на роботу в іншу
місцевість разом з підприємством,
установою, організацією, а також
відмова від продовження роботи у
зв'язку із зміною істотних умов праці.

З наказу № 83-к від 05.08 2005 року "Про
затвердження нової редакції штатного
розпису та введення його в дію"
вбачається, що начальна відділу кадрів
ОСОБА_2 зобов"язано у встановлено
законодавством України порядку, до
завершення робочого дня 05.08.2005 року
персонально письмово повідомити
працівників, посади яких
скарочуватимуться, про зміну істотних
умов праці в тому числі про можливе
припинення трудового договору з
останніми з ініціативи адміністрації в
порядку п.1 ст.40 КЗпП України. Таке
повідомлення підписане головою
правління ВАТ "Львівагротранссервіс" -
Д.П. Гриник, отримала ОСОБА_2 05.08.2005 року
/т.2, а.с.52/.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у разі зміни в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Однак, звільнення ОСОБА_2 було
проведено на підставі п.6. ч.1 ст.36 КЗпП
України, про можливість звільнення з
таких підстав їй не повідомлялося.

Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України у із
змінами організації виробництва і
праці допускається зміна істотних умов
праці при продовженні роботи за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою. Про зміну істотних умов праці -
систем та розмірів і найменування
посад та інших - працівник повинен бути
повідомлений не пізніше ніж за два
місяці.

Отже зі змісту зазначено норми
вбачається, що зміна істотних умов
праці може бути визнана законною
тільки в тому випадку, якщо буде
доведена наявність змін в організації
виробництва і праці.

Даний висновок викладений у Постанові
Верховного Суду України від 04 липня 2012
року № 6-59цс12 і відповідно до вимог
ст.360-7 ЦПК України є обов"язковим для
всіх суб"єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Як вбачається з подання голови
правління ВАТ "Львівагротранссервіс"
Д.П. Гриник від невідомої дати, яке було
адресоване голові профкому ВАТ
"Львівагротранссервіс" І.Е. Грицевичу,
просив розглянути питання скорочення
посад, в перелік яких входить посада
начальника відділу кадрів, та питання
про можливість припинення трудового
договору з працівниками, одним з яких є
ОСОБА_2 у зв"язку з необхідгістю
оптимізації виробнитва в частині
підвищення прибутковості і внаслідок
зменшення витратної частини за рахунок
скорочення апарату управління
товариства та перехід на повне
обслуговування офісу, складських та
виробничих приміщень товариства
спеціалізованою сторожовою охороною.

З урахуванням вищенаведеного, ВАТ
"Львівагоротранссервіс" при введенні в
дію нової редакції штатного розпису
товариства, де посада начальника
відділу кадрів була виведена поза штат
та ввів нову посаду - інспектора по
кадрах.

Також, як вбачається з протоколу
засідання членів профспілкового
комітету ВАТ "Львівагротранссервіс"
від 07 жовтня 2005 року ОСОБА_2 погодилася
зайняти посаду інспектора по кадрах,
але щоб за нею була збережена попередня
заробітна плата. Члени профкому
погодилися з скороченням посади
начальника відділу кадрів і введення
посади інструктора по кадрах із
збереженням заробітної плати, тобто
адміністрація не отримала згоди
профспілки на звільнення ОСОБА_2
/а.с.8-11/.

Згідно протоколу засідання членів
профкому ВАТ "Львівагротранссервіс"
від 10.02.2006 року повторно розглядалося
питання про скорочення посад
начальника відділу кадрів, головного
інженера і про можливість скорочення
(припинення трудового договору) з
даними працівниками. Після винесення
питання головою профкому та
голосування членів профкому дано
згоду на скорочення начальника відділу
кадрів і дано згоду на розірвання
трудового договору між ВАТ
"Львівагротранссервіс" і ОСОБА_2 /а.с.
58-60/, однак така була звільнена з роботи
10 жовтня 2005 року в зв"язку із відмовою
від продовження роботи внаслідок зміни
істотних умов праці, п.6 ст. 36 КЗпП
України /а.с. 7/.

Беручи до уваги вищезгадані протоколи
засідань профкому, колегія суддів
приходить до висновку, що
профспілковий комітет надав згоду на
скорочення посади начальника відділу
кадрів і введення посади інструктора з
кадрів із збереженням попередньої
заробітної плати, у зв"язку з фактичним
збереженням об"єму роботи, тобто дав
згоду на звільнення по п.1 ст.40 КЗпП
України, що не може вважатися наданням
згоди на зміну істотних умов праці
позивача, зокрема зменшення її
заробітної плати.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» із наступними змінами,
роз»яснено, що розглядаючи трудові
спори, пов»язані зі звільненням за п.1
ст.40 КЗпП України, суди зобов»язані
з»ясувати, чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва
і праці.

Суд першої інстанції в порушення
зазначених вимог не перевірив
наявність підстав для звільнення, а
також чи мало місце скорочення штату
або чисельності працівників, якими
доказами зазначене підтверджується.

Відповідно до протоколу № 4 засідання
правління від 04.08.2005 року вбачається, що
на засіданні правління були присутніми
члени правління, зокрема, ОСОБА_8,
ОСОБА_7., ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Доводи
апеляційної скарги, щодо протоколу № 1
загальних зборів акціонерів ВАТ
"Львівагротранссервіс" від 03.09.2004 року у
відповідності до якого ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_10, ОСОБА_9 обрані членами
правління товариства та про
фальшивість протоколу правління ВАТ
"Львівагротранссервіс" від 04.08.2005 року,
колегія суддів не приймає до уваги,
поскільки такі не скасовані у
встановленому чинним законодавством
порядку.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів прийшла до висновку, що позивач
звільнений з посади начальника відділу
кадрів ВАТ «Львівагротранссервіс» з
порушенням встановленого законом
порядку, а тому задовольняє позовні
вимоги про скасування наказу голови
правління ВАТ «Львівагротранссервіс»
№103 - К від 08 жовтня 2005 року «Про
звільнення» та поновляє ОСОБА_2 на
посаді начальника відділу кадрів ВАТ
«Львівагротранссервіс» з 10 жовтня 2005
року.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більше, як за
один рік. Якщо заява про поновлення на
роботі розглядається більше одного
року, не з вини працівника, орган, який
розглядає трудовий спір, виносить
рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

Враховуючи положення ч.2 ст.235 КЗпП
України на користь позивача підлягає
стягненню середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Вимушений прогул позивача на день
ухвалення рішення апеляційним судом
склав 2076 днів ( 2005 рік - 60 днів; 2006 р. - 250
днів, 2007 р. - 251; 2008 р. - 252 дні; 2009 р. - 251
день; 2010 р. - 251 день; 2011 р. - 250 днів; 2012 р. -
251 день; 2013 р. - 251 день; 2014 р. - 9 днів).

Виходячи із штатних розписів від 01
січня 2005 року, 01 квітня 2005 року, 01 липня
2005 року посадовий оклад начальника
відділу кадрів становить 450 грн.,
середня заробітна плата ОСОБА_2 в
робочий день становить 23 грн. 07 коп.

Відтак, середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу становить 47893 грн. 32
коп, який підлягає стягненню з ВАТ
«Львівагротранссервіс».

Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України
підставою для відшкодування моральної
шкоди у сфері трудових відносин є
порушення роботодавцем будь - яких із
передбачених законом прав працівника,
якщо таке порушення поєднане з його
моральними стражданнями, втратою ним
нормальних життєвих зв»язків і вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Враховуючи незаконність звільнення
позивача з посади начальника відділу
кадрів ВАТ «Львівагротранссервіс», що
є порушенням його законних прав, які
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв»язків і
вимагали від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, колегія
суддів, враховуючи положення ст.
237-1КЗпП України, вважає обгрунтованою
позовну вимогу про стягнення з
відповідача моральної шкоди, однак
враховуючи характер та обсяг страждань
(душевних, психічних), які зазначив
позивач, характер немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин,
виходячи із засад розумності,
виваженості, справедливості, колегія
суддів приходить до висновку, що розмір
моральної шкоди, який просить стягнути
позивач, є надто великим, а тому вважає,
що з ВАТ «Львівагротранссервіс» слід
стягнути моральну шкоду в розмірі 2000
грн.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1
ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК
України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 21 серпня 2012
року скасувати та постановити нове
рішення яким позов ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства
/ВАТ/ "Львівагротранссервіс" про
поновлення на роботі - задовольнити
частково.

Скасувати наказ №103 К від 08 жовтня 2005
року "Про звільнення" та поновити
ОСОБА_2 на посаді начальника відділу
кадрів /ВАТ/ "Львівагротранссервіс" з 10
жовтня 2005 року.

Стягнути з /ВАТ/ "Львівагротранссервіс"
на користь ОСОБА_2 47893 грн. 32 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Стягнути з /ВАТ/ "Львівагротранссервіс"
на користь ОСОБА_2 2000 грн. моральної
шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішення законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.П. Крайник

Н.М. Курій