22-ц/772/470/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Романчук Р. В.Категорія:
20Доповідач: Камзалов В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого: Камзалова В.В.

Суддів: Іванюка М.В., Панасюка
О.С.

При секретарі: Руденко О.М.

Розглянувши у відкритому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Вінницького міського суду від 24
грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що йому
на праві приватної власності
належала квартира АДРЕСА_1.

Ця квартира була набута позивачем у
власність шляхом приватизації на
підставі рішення виконкому
Вінницької міської ради від 14
серпня 2008 року № 1897.

Між позивачем і кредитною спілкою «
Метроном» були укладені кредитні
договори : № К73 від 31 жовтня 2011
року на суму - 70 тис. грн. та за № К103
від 9 грудня 2011 року на суму - 30 тис.
грн. Крім того, позивач уклав
кредитний договір з кредитною
спілкою « Злагода» № 6802 к від 2
вересня 2011 на суму -

15 тис. грн., з яких він повернув
лише - 5700 грн.

Позивач, зрозумівши, що не може
належним чином виконувати умови
договорів через недостатній дохід,
оскільки є військовослужбовцем,
отримання виконавчого листа про
стягнення коштів за місцем роботи
означає відсутність перспективи
кар'єрного росту, він звертався до
знайомих з проханням позичити йому
необхідну суму для погашення
боргових зобов'язань.

Відповідач погодився сплатити
своїм коштом усі його боргові
зобов'язання в обмін на оригінали
правоустановчих документів на
квартиру.

Розмір боргу на час проведення
переговорів становив - перед
кредитною спілкою « Злагода» - 12542 грн.
77 коп., перед кредитною спілкою «
Метроном» - 103255 грн. 61 коп.

Позивач домовився з
відповідачем про те, що відповідач
власним коштом вносить готівку для
повного погашення заборгованості
позивача, що становить - 115798 грн. 38
коп., але попередньо відповідач
отримує від позивача право
установчі документи на квартиру
та розписку про отримання ним
коштів в подвійному розмірі. За
усною домовленістю відповідач
надав грошові кошти позивачу під 2%
за кожен місяць, які
нараховувались на залишок боргу.
Такі умови були більш лояльними
ніж ті, які передбачалися
кредитними договорами.

5 січня 2012 року позивач
написав розписку про те, що отримав
від відповідача кошти в сумі - 240
тис. грн. та в якості застави
залишив документи на квартиру. В
цей же день відповідач обміняв у «
Правекс Банку» - 7 тис. доларів США
на гривні і пішов разом в
позивачем в кредитну спілку «
Метроном», де ним особисто було
внесено в касу спілки грошові кошти
в розмірі - 30798 грн. 90 коп. в
погашення боргу за договором № К103
та 72456 грн. 71 коп. за договором № К73.
6 січня 2012 року відповідач вніс в
касу кредитної спілки « Злагода» в
рахунок погашення боргу за
кредитним договором

№ 6802К кошти в сумі - 12542 грн. 77 коп.

Через декілька днів відповідач
почав тиснути на позивача, пояснюючи,
що йому терміново потрібні гроші,
які він йому позичив, тому потрібно
повернути всю суму боргу або
передати квартиру у власність
відповідача. Спірна однокімнатна

квартира є єдиним житлом позивача,
тому він не міг її втратити.

Відповідач запропонував
наступний варіант подальшого
повернення коштів : квартира
переходить у власність відповідача,
позивач продовжує безперешкодно
проживати у квартирі та сплачувати
комунальні послуги, при цьому
позивач частинами повертає
відповідачу грошові кошти, якими
були погашені його борги та
відсотки за користування ними в
розмірі - 2% на місяць. Після
повернення боргу квартира знову
буде оформлена на позивача шляхом
розірвання договору купівлі-продажу.
При цьому відповідач зазначив, що
якщо позивач на такі умови не
погодиться, то він продасть
квартиру третій особі і таким
чином поверне витрачені кошти.
Почувши про такі можливі наслідки,
позивач прийняв рішення погодитися
на пропозицію відповідача.

Таким чином, 13 січня 2012 року між
сторонами було укладено
оспорюваний договір, Після
укладання договору купівлі-продажу
квартири позивач залишився в ній
проживати, сплачуючи при цьому за
комунальні послуги. Якби у позивача
не було заборгованості за
кредитними договорами в такому
розмірі, то він би не продавав
квартиру. Невигідною умовою у даній
ситуації є виплата боргів, яка
була здійснена особисто
відповідачем. Таким чином між
позивачем і відповідачем фактично
склалися боргові зобов'язання, в
якості забезпечення виконання яких
було укладено оспорюваний договір.
Цей договір укладений під час
існування для тяжких для позивача
життєвих обставин, за відсутності
яких позивач ні на яких умовах не
відчужував квартиру.

Позивач просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири, укладений між позивачем і
відповідачем від 13 січня 2012 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу, зареєстрованого в реєстрі
за № 46.

Рішенням Вінницького міського
суду від 24 грудня 2013 року у
задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій просив рішення скасувати,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального
права, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги.

В ч 1 ст. 233 ЦК України зазначено, що
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах, може
бути визнаний судом недійсним
незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

У пункті 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 2009 року « Про судову
практику розгляду цивільних справ
про визнання правочинів недійсними»
роз'яснено, що правочин може бути
визнаний судом недійсним на
підставі ст. 233 ЦК України, якщо
його вчинено особою під впливом
тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, чим друга
сторона правочину скористалася.
Тяжкими обставинами можуть бути
тяжка хвороба особи, членів її
сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити
житло чи загроза банкрутства та
інші обставини, для усунення або
зменшення яких необхідно укласти
такий право чин.

Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності
тяжкої обставини правочин не було б
вчинено взагалі або вчинено не на
таких умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України
за договором купівлі-продажу одна
сторона ( продавець) передає або
зобов'язується передати майно (
товар) у власність другій стороні (
покупцеві), а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (
товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Судом першої інстанції
встановлено, що договір
купівлі-продажу квартири укладено в
письмовій формі, цей договір
нотаріально посвідчений, зміст
правочину не суперечить нормам ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особи, які
вчинили правочин, мали необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Правочин вчинено у формі,
встановленій законом. З тексту
спірного договору вбачається, що
сторони досягли всіх істотних умов
договору, нотаріусом перевірено
дієздатність сторін, сторонам
роз'яснено зміст та правові
наслідки правочину.

Суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
посилання позивача на те, що ним
були укладені кредитні договори, що
він є військовослужбовцем, спірна
квартира є єдиним місцем його
проживання не свідчить про те, що
право чин вчинено під впливом
тяжких обставин. Також позивачем не
доведено вкрай невигідних умов
вчинення правочину.

Позивачем не доведено ті обставини,
що між ним і відповідачем
існували боргові зобов'язання і
тому посилання позивача на ці
обставини є необґрунтованими.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
при укладанні договору
купівлі-продажу квартири сторони
діяли в межах норм цивільного
законодавства, розуміли значення і
умови цього правочину та його
наслідки, підтвердили дійсність
намірів при укладенні договору та
те, що цей договір не носить
характеру фіктивного чи удаваного
правочину, договір не є право чином
зловмисним, не приховує інший
правочин і відповідає дійсним
намірам сторін. Сторони уклали
договір без будь-яких погроз,
примусу чи насильства, як
фізичного так і психічного. Всі ці
обставини підтверджуються самим
договором.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
від 5 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і протягом
двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: