Справа № 463/404/13
Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/628/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Ванівського
О.М., Шеремети Н.О.

при секретарі:
Ясиновській Я.М.

з участю: представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 22 жовтня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 22 жовтня 2013 року
задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третьої особи ТОВ « Телерадіокомпанія
«Студія 1+1», про захист честі, гідності,
ділової репутації, спростування
недостовірної інформації та заборони
її поширення.

Визнано такою, що принижує честь,
гідність, ділову репутацію ОСОБА_2
інформацію, розповсюджену ОСОБА_4 у
статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», розміщену на веб
-сайті http://tsn.ua/ 11 квітня 2012 року за
адресою: АДРЕСА_1, стосовно того, що:
«Минулої п`ятниці мене запросили на
«Большую политику» для участі в
останньому блоці програми,
присвяченому українській та
російськомовній літературі України.
Окрім кількох літераторів, був там і
ОСОБА_2. Який свою думку продовжує
пропагувати: російська мова і
література перспективніші, а
українська книга нікого не цікавила
навіть і в совєтські часи. Правди тут ні
на гріш, але сперечатися з ним не буду.»
- визнавши таку недостовірною.

Зобов'язано ОСОБА_4 спростувати
недостовірну інформацію, а саме:»
«Минулої п'ятниці мене запросили на
«Большую политику» для участі в
останньому блоці програми,
присвяченому українській та
російськомовній літературі України.
Окрім кількох літераторів, був там і
ОСОБА_2. Який свою думку продовжує
пропагувати: російська мова і
література перспективніші, а
українська книга нікого не цікавила
навіть і в совєтські часи. Правди тут ні
на гріш, але сперечатися з ним не буду.»,
розповсюджену на веб -сайті http://tsn.ua/ 11
квітня 2012 року за адресою: АДРЕСА_1,
протягом одного місяця з моменту
вступу рішення в законну силу шляхом
складення повідомлення під заголовком
«ІНФОРМАЦІЯ_2» наступного змісту:
«Мною, ОСОБА_4 11 квітня 2012 року на веб -
сайті http://tsn.ua/ за адресою: АДРЕСА_1 була
оприлюднена стаття під заголовком
«ІНФОРМАЦІЯ_1», в якій містилась
недостовірна інформація щодо ОСОБА_2
стосовно того, що: «Минулої п'ятниці
мене запросили на «Большую политику»
для участі в останньому блоці програми,
присвяченому українській та
російськомовній літературі України.
Окрім кількох літераторів, був там і
ОСОБА_2. Який свою думку продовжує
пропагувати: російська мова і
література перспективніші, а
українська книга нікого не цікавила
навіть і в совєтські часи. Правди тут ні
на гріш, але сперечатися з ним не буду».

Зобов'язано ОСОБА_4, ТОВ
«Телерадіокомпанія «Студія 1+1»
протягом одного місяця з часу вступу
рішення в законну силу розмістити на
веб-сайті http://tsn.ua/ текст під заголовком
«ІНФОРМАЦІЯ_2» наступного змісту:
«Мною, ОСОБА_4 11 квітня 2012 на веб - сайті
http://tsn.ua/ за адресою: АДРЕСА_1 була
оприлюднена стаття під заголовком
«ІНФОРМАЦІЯ_1», в якій містилась
недостовірна інформація щодо ОСОБА_2
стосовно того, що: «Минулої п»ятниці
мене запросили на «Большую политику»
для участі в останньому блоці програми,
присвяченому українській та
російськомовній літературі України.
Окрім кількох літераторів, був там і
ОСОБА_2. Який свою думку продовжує
пропагувати: російська мова і
література перспективніші, а
українська книга нікого не цікавила
навіть і в совєтські часи. Правди тут ні
на гріш, але сперечатися з ним не буду.»
та вилучити з веб-сайту http://tsn.ua/ статтю
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним та необґрунтованим,
прийнятим без врахування того, що
спростовувана інформація містить
оціночні судження, не враховано
доказів, які надані відповідачем, судом
застосовано спосіб захисту порушеного
права, який не підлягав до
застосування. Вказує, що районний суд
всупереч вимогам ч.1ст.277 ЦК України
зобов'язав відповідача спростувати
відомості, які відповідають дійсності,
та не стосуються позивача.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції
незаконно зобов'язав спростувати
відомості «який… основну свою думку
продовжує пропагувати: російська мова
і література перспективніші, а
українська книга нікого не цікавила
навіть в совєтські часи», які містять
оціночні судження відповідача про
особу позивача і в цій частині
оскаржуване рішення суперечить
вимогам ч.1 ст.47-1 Закону України «Про
інформацію» та ст. 10 Конвенції про
захист прав та основних свобод людини,
судовій практиці Європейського суду з
прав людини.

Стверджує, що районний суд дійшов до
помилкового висновку про те, що ОСОБА_2
не висловлював під час телепрограми
тверджень, які зазначені у статті
ОСОБА_4, оскільки висловлювання ОСОБА_2
під час ефіру цілком давали підстави
ОСОБА_4 робити висновки, сформульовані
у спростовуваному фрагменті. Зазначає,
що речення, спростування яких вимагає
позивач, не містять інформації, яка є
образою чи наклепом, а тому не існує
застережень, передбачених ч.1 ст. 47-1
Закону України «Про інформацію», щодо
віднесення цієї фрази до оціночних
суджень.

Апелянт звертає увагу суду на те, що
ОСОБА_2 є відомим політиком,
громадським діячем, тобто публічною
особою, межі допустимої критики щодо
якої є ширшими, ніж щодо пересічних
людей, а оцінка, яку висловив ОСОБА_4,
була зроблена ним під час обміну
думками в рамках публічної дискусії,
яка велася з політиком з приводу
мовного питання, яке в Україні
становить підвищений суспільний
інтерес.

Апелянт також вважає, що районний суд
незаконно застосував спосіб захисту
цивільного права шляхом визнання
інформації недостовірною та
опублікуванню її спростування,
оскільки такий не підлягав
застосуванню до спірних правовідносин,
у зв'язку з тим, що оціночні судження не
можуть бути спростовані, а у випадку їх
поширення відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК
України позивач має право вимагати
публікування відповіді на поширену
інформацію, а не спростування
інформації.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
повністю.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, у тому числі
і апелянта, котрі належним чином
відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України повідомлені про час та місце
розгляду справи, але не з'явилися в
судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно із ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не у повній мірі відповідає
даним вимогам.

Статтею 269 ЦК України визначено, що
особисті немайнові права належать
кожній фізичній особі від народження
або за законом. Особисті немайнові
права фізичної особи не мають
економічного змісту.

Види особистих немайнових прав,
перелік яких не є вичерпним, визначений
статтею 270 ЦК України.

Одними із таких прав є право на повагу
до гідності та честі особи та право на
недоторканість ділової репутації.

Конституція України визначає честь і
гідність людини найвищою соціальною
цінністю, а також право кожного на
повагу до його гідності (ст.ст.3,28).

Статтею 297 ЦК України визначено, що
кожен має право на повагу до його
гідності та честі. Гідність та честь
фізичної особи є недоторканними.
Фізична особа має право звернутися до
суду з позовом про захист її гідності
та честі.

Фізична особа має право на
недоторканість своєї ділової
репутації. Фізична особа може
звернутися до суду з позовом про захист
своєї ділової репутації(ст.299 ЦК
України).

Згідно із ст.32 Конституції України
кожному гарантується судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і право вимагати
будь-якої інформації, а також право
вимагати відшкодування матеріального
і морального збитку, заподіяного
використовуванням і розповсюдженням
такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Районним судом встановлено, що 11квітня
2012 року на веб -сайті http://tsn.ua/ за
адресою: АДРЕСА_1 була оприлюднена
стаття ОСОБА_4 під заголовком
«ІНФОРМАЦІЯ_1», частину якої, а саме
такого змісту: «Минулої п'ятниці мене
запросили на «Большую политику» для
участі в останньому блоці програми,
присвяченому українській та
російськомовній літературі України.
Окрім кількох літераторів, був там і
ОСОБА_2. Який свою думку продовжує
пропагувати: російська мова і
література перспективніші, а
українська книга нікого не цікавила
навіть і в совєтські часи. Правди тут ні
на гріш, але сперечатися з ним не буду.»,
позивач вважав недостовірною
інформацією, яка принижує його честь,
гідність та ділову репутацію.

Згідно ст.30 ЦПК України сторонами в
цивільному процесі є позивач і
відповідач. Позивачами і відповідачами
можуть бути фізичні і юридичні особи, а
також держава.

Згідно з положеннями цивільного
процесуального законодавства
відповідач - це особа, яка має
безпосередній зв'язок зі спірними
матеріальними правовідносинами та, на
думку позивача, порушила, не визнала
або оспорила його права, свободи чи
інтереси і тому притягується до участі
у цивільній справі для відповіді за
пред'явленими вимогами.

Суд за клопотанням позивача, не
припиняючи розгляду справи, замінює
первісного відповідача належним
відповідачем, якщо позов пред'явлено не
до тієї особи, яка має відповідати за
позовом, або залучає до участі у справі
іншу особу як співвідповідача(ч.1ст.33
ЦПК України).

Відповідно до закріпленого в ст.11 ЦПК
України принципу диспозитивності
цивільного судочинства та за змістом
ч.1 ст.33 ЦПК України залучення судом до
участі у справі особи як
співвідповідача можливе лише як
результат вирішення судом клопотання
позивача про заміну первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом.

Відповідно п.11 постанови Пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14
«Про судове рішення у цивільній
справі» оскільки правом на звернення
до суду за захистом наділена особа в
разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб або державні та
суспільні інтереси (частини перша та
друга статті 3 ЦПК), то суд повинен
встановити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, а якщо були, то
вказати, чи є залучений у справі
відповідач відповідальним за це.

Згідно роз'яснень, викладених у п.15
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року №1 «Про
судову практику у справах про захист
честі, гідності фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи», належним
відповідачем у разі поширення
оспорюваної інформації в мережі
Інтернет є автор відповідного
інформаційного матеріалу та власник
веб - сайта, особи яких позивач повинен
установити та зазначити в позовній
заяві (пункт 2 частини другої статті 119
ЦПК).

Оскаржуваним рішенням районний суд
зобов'язав ОСОБА_4 та ТОВ
«Телерадіокомпанія «Студія 1+1»
протягом 1 місяця з часу вступу рішення
в законну силу розмістити на веб-сайті
http://tsn.ua/ текст під заголовком
«ІНФОРМАЦІЯ_2» наступного змісту:
«Мною, ОСОБА_4 11 квітня 2012 на веб - сайті
http://tsn.ua/ за адресою: АДРЕСА_1 була
оприлюднена стаття під заголовком
«ІНФОРМАЦІЯ_1», в якій містилась
недостовірна інформація щодо ОСОБА_2
стосовно того, що: «Минулої п»ятниці
мене запросили на «Большую политику»
для участі в останньому блоці програми,
присвяченому українській та
російськомовній літературі України.
Окрім кількох літераторів, був там і
ОСОБА_2. Який свою думку продовжує
пропагувати: російська мова і
література перспективніші, а
українська книга нікого не цікавила
навіть і в совєтські часи. Правди тут ні
на гріш, але сперечатися з ним не буду.»
та вилучити з веб-сайту http://tsn.ua/ статтю
«ІНФОРМАЦІЯ_1», тобто вирішив питання
про права та обов'язки особи, яка не
була залучена до участі у справі в
якості відповідача, а саме - власника
веб - сайту http://tsn.ua/ - ТОВ
«Телерадіокомпанія «Студія 1+1».

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що оскільки ТОВ
«Телерадіокомпанія «Студія 1+1» до
участі у справі в якості відповідача не
було залучено, а суд апеляційної
інстанції згідно чинного
законодавства позбавлений на стадії
апеляційного розгляду змінювати
процесуальне положення будь - кого з
учасників процесу та залучати до
участі у справі осіб, які не приймали
участі у справі у суді першої
інстанції, то оскаржуване рішення слід
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2, що не позбавляє його можливості
у подальшому звернутись з даними
позовними вимогами і до ТОВ
«Телерадіокомпанія «Студія 1+1».

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 22 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи ТОВ «
Телерадіокомпанія «Студія 1+1», про
захист честі, гідності, ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації та заборони її поширення.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: