Справа № 751/4350/14 Провадження № 22-ц/795/1776/2014 Головуючий у I інстанції -Мороз К. В. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2014 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача штраф відповідно до п. 4.1 договору застави від 05 січня 2011 року в сумі 20000 грн. В задоволенні решти вимог відмолено. Скасовано заходи забезпечення позову згідно ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 травня 2014 року у вигляді: накладення арешту на транспортні засоби - автомобіль марки RENAULT модель 11GTA11 тип сідловий тягач-Е, 2000 року випуску, та напівпричіп бортовий марки ПП модель KRONE тип н/причіп бортовий-Е, 1998 року випуску, які продані 07 травня 2014 року і передані ОСОБА_6; заборони ОСОБА_6 вчиняти дії з реєстрації, постановці на облік та зняттю з обліку транспортних засобів: автомобіля марки RENAULT модель 11GTA11 тип сідловий тягач-Е, 2000 року випуску, та напівпричіпу бортового марки ПП модель KRONE тип н/причіп бортовий-Е, 1998 року випуску.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог та скасування заходів забезпечення позову, скасувавши його в цій частині, та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що оспорюваний договір не порушує прав позивача як заставодержателя.

Апелянт зазначає, що порушення її прав полягає у відсутності можливості реалізації нею заставлених транспортних засобів відповідно до розділу 6 договору застави у позасудовому порядку, що в подальшому позбавляє її права задовольнити свої вимоги за договором позики.

Вказує, що оскільки відповідачі не укладали жодних письмових правочинів щодо переходу права власності на транспортні засоби, то набуття цих засобів у власність ОСОБА_6 є недійсним і таким, що суперечить нормам ЦК України, а судом не було з'ясовано яку суму та кому сплатив вказаний відповідач за придбані транспортні засоби. Доводи ОСОБА_4 зводяться також до того, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки продавець кошти за продажу транспортних засобів не отримав.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо визнання правочину недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що за позивачем зберігаються права заставодержателя на транспортні засоби, забезпечені договором застави та договором про внесення змін до договору застави, а також право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі, визначене ст. 30 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Оскільки відповідачем ОСОБА_5 не надано доказів письмової згоди позивача на відчуження майна, яке передано у заставу, тому суд, у відповідності до положень ст.ст. 16, 526 ЦК України, прийшов до висновку про стягнення штрафу в сумі 20000 грн., як це визначено в п. 4.1 договору застави.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

По справі встановлено, що 05 січня 2011 року між ОСОБА_4, від імені якої діяв ОСОБА_1, та ОСОБА_5 був укладений договір застави, згідно якого ОСОБА_5 виступив майновим поручителем по зобов'язаннях ОСОБА_7 по договору позики від 04 січня 2011 року (а.с. 4-5). В забезпечення виконання зобов'язання були передані транспортні засоби автомобіль марки RENAULT модель MAGNUM тип сідловий тягач-Е, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та н/причіп бортовий марки KAISER модель S3803L тип н/причіп бортовий-Е, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2. Відповідно п. 1.3 предмет застави оцінений сторонами в сумі 296000 грн.

Пунктом 4.1 визначена відповідальність за порушення будь-яких умов договору у вигляді сплати заставодавцем на користь заставодержателя штраф в розмірі 5 % від вартості заставного майна.

01 червня 2013 року між ОСОБА_4, від імені якої діяв ОСОБА_1, та ОСОБА_5 був укладений договір про внесення змін до договору застави, відповідно до якого сторони узгодили збільшити предмет застави, виклавши п. 1.2 в новій редакції і зазначили транспортні засоби, які передаються в заставу, а саме: автомобіль марки RENAULT модель MAGNUM тип сідловий тягач-Е, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; н/причіп бортовий марки KAISER модель S3803L тип н/причіп бортовий-Е, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; автомобіль марки RENAULT модель 11GTA11 тип сідловий тягач-Е, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3; та напівпричіп бортовий марки ПП модель KRONE тип н/причіп бортовий-Е, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с. 6-7). Предмет застави оцінений сторонами в 400000 грн.

З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що 30 січня 2014 року зареєстровано звернення стягнення на об'єкти обтяження - вищезазначені транспортні засоби (а.с. 8).

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 березня 2014 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 296000 грн. позики; 190846,59 грн. боргу процентів за позикою за період з травня 2011 року по 31 січня 2014 року; 20987,08 грн. пені по несплаченим відсоткам за період з 01 лютого 2013 року по 31 січня 2014 року; 12641,59 грн. пені по несплаченій позиці за період з 01 липня 2013 року по 31 січня 2014 року, а всього 520475,26 грн. (а.с. 9).

Згідно довідки-рахунку, що видана ПП «Ок Де-Лайн» 07 травня 2014 року, ОСОБА_6 придбав за 18000 грн. і йому видано н/причіп бортовий марки ПП модель KRONE тип н/причіп бортовий-Е, 1998 року випуску (а.с. 10). З іншої довідки-рахунку від 07 травня 2014 року вбачається також, що ОСОБА_6 продано за 37000 грн. і видано автомобіль марки RENAULT модель 11GTA11 тип сідловий тягач-Е, 2000 року випуску (а.с. 44).

В запису 3 витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 24 червня 2014 року зазначено, що 30 січня 2014 року зареєстровано звернення стягнення на рухоме майно, підставою для чого став договір застави від 05 січня 2011 року. Об'єктами обтяження є визначені в договорі транспортні засоби, позивач по справі - обтяжувачем, відповідач ОСОБА_5 - боржником за основним зобов'язанням в сумі 296000 грн., строк виконання якого 04 січня 2016 року. В зазначені відомості 13 травня 2014 року реєстратором внесені зміни, а саме, додано боржника ОСОБА_6 на підставі заяви ОСОБА_4 (а.с. 50-51).

30 квітня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Центру ДАІ про проведення операції «Зняття з обліку для реалізації» транспортних засобів: автомобілю марки RENAULT модель 11GTA11 тип сідловий тягач-Е, 2000 року випуску та напівпричепа бортового модель KRONE, тип н/причіп бортовий-Е, 1998 року випуску, які в подальшому були зняті з обліку (а.с. 65, 66).

Звернувшись до суду з вимогою про визнання недійсними правочинів з відчуження (купівлі-продажу) заставлених транспортних засобів, ОСОБА_4 зазначила підставою для цього порушення умов п. 3.1.6 договору застави, ст.ст. 10, 26, 30 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та фіктивність правочину згідно ст. 234 ЦК України.

Проте, як вказані підстави позову, так і доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки є невірним та довільним тлумаченням положень норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Статтею 26 вказаного закону визначений перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Так, згідно ч. 1 даної норми обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги тощо.

Відповідно ч. 1 ст. 30 закону обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому ст. 27 цього закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах.

Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи в сукупності, суд першої інстанції правильно зазначив, що за позивачем зберігаються права заставодержателя на транспортні засоби, забезпечені договором застави і договором про внесення до нього змін, які відповідачами не порушуються.

Апелянт вказує, що його права застовадержателя порушуються внаслідок неможливості відчужити транспортні засоби через їх відсутність та ненадання відповідачами ключів та документів. Разом з тим, доказів на підтвердження цих доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 не надано. Колегія суддів вважає, що в усякому випадку позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з відповідним позовом про їх витребування, але наведені обставини не являються тими правовими підставами, виходячи з яких оспорюваний правочин купівлі-продажу може бути визнаний недійсним.

В частині 3 ст. 10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», на порушення якої при укладенні оспорюваного правочину, в тому числі, посилається апелянт, чітко визначено лише можливість для обтяжувача, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Фактично суд першої інстанції виконав вимогу цієї правової норми, стягнувши на користь позивача у відповідності до п. 4.1 договору застави визначений у правочині розмір штрафу.

Правильним також апеляційний суд вважає зроблений при вирішенні спору судом першої інстанції висновок про відсутність у ОСОБА_4 належних та допустимих доказів на підтвердження фіктивності правочину. Представники обох відповідачів в апеляційній інстанції заперечували ці твердження позивача, вказуючи на те, що транспортні засоби дійсно були відчужені, що підтверджено довідками-рахунками, виданими ПП «Ок Де-Лайн» 07 травня 2014 року, а кошти за придбані транспортні засоби ОСОБА_8 сплачені, що засвідчено квитанцією про сплату ним відповідного податку з суми продажу. Таким чином, ці твердження апелянта є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення, якщо їх заперечує інша сторона.

Є безпідставними вказівки ОСОБА_4 на те, що набуття у власність ОСОБА_8 транспортних засобів є недійсним через неукладення жодних письмових правочинів з переходу права власності на транспортні засоби, оскільки відповідно до п. 12 Правил державної реєстрації та обліку великотоннажних автомобілів та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, що затверджені наказом Держнаглядохоронпраці України від 1 липня 2004 року, N 163, і зареєстровані в Міністерстві юстиції України 15 липня 2004 року за N 888/9487 правомірність придбання транспортного засобу підтверджується, в тому числі, довідкою-рахунком, яка видана заводом-виготовлювачем або іншим суб'єктом господарювання, що реалізує транспортний засіб. В даному випадку таким суб'єктом являється ПП «Ок Де-Лайн».

Таким чином, проаналізувавши наявні у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що обставини, на які позивач посилався в позові та які зазначає в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження наданими доказами і не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального права та підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2014 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: