АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/2208/13-ц
Провадження №22-ц/774/47/К/14
суддя Рибаєв О.А.
Суддя-доповідач -
УХВАЛА

Іменем України

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі - Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення
Довгинцівського районного суду
м.Кривого Рогу від 02 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання майна особистою приватною
власністю одного з подружжя, та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, визнання права
власності та поділ нерухомого майна
між колишнім подружжям.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_4,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_3, від імені та в
інтересах якого на підставі
довіреності діяла ОСОБА_5, звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
майна особистою приватною власністю
одного з подружжя, та просив визнати
квартиру АДРЕСА_1 його особистою
приватною власністю, посилаючись на те,
що ця квартира куплена у період шлюбу з
відповідачкою за особисті кошти
позивача, отримані від продажу
належної йому на праві приватної
власності квартири АДРЕСА_2.

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та
просила: визнати майно: 2-кімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 50,3
кв.м., спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як таке, що придбане
під час шлюбу; визнати право власності
за ОСОБА_2 на ? частку цієї квартири;
поділити спільне сумісне майно
наступним чином: а) житлову кімнату №2
залишити у власності позивача, б)
житлову кімнату №3 залишити у
власності відповідача, в) решту
приміщень квартири залишити у спільній
сумісній власності сторін; стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір
за зустрічним позовом у сумі 635,40 грн.;
винести ухвалу, якою повернути зайво
сплачені кошти при оплаті судового
збору, яка була зроблена при подачі
зустрічного позову, в сумі - 370,75грн., з
урахуванням суми позову на теперішній
час.

Ухвалою суду від 16 липня 2013 року
частково задоволено заяву ОСОБА_2 про
забезпечення позову та накладено арешт
на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
належну на праві власності ОСОБА_3

Рішенням Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 02 грудня 2013
року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3

Визнано квартиру загальною корисною
площею 52,0 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м.
за адресою: АДРЕСА_1, особистою
приватною власністю ОСОБА_3

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя, визнання права власності та
поділ нерухомого майна між колишнім
подружжям відмовлено.

Повернуто ОСОБА_2 зайво сплачені кошти
при оплаті судового збору за
зустрічним позовом у сумі 370,75 грн.

Скасовано заходи забезпечення позову у
вигляді накладення арешту на квартиру
загальною корисною площею 52,0 кв.м.,
житловою площею 29,9 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, що були застосовані
відповідно до ухвали Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від 16
липня 2013 року.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2 ставить питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 та задоволення
зустрічного позову, посилаючись на
неповне з'ясування обставин справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими та порушення і
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Так, судом не враховано письмову
згоду ОСОБА_2 на придбання чоловіком
спірної квартири, що свідчить про
придбання цього майна саме за спільні
кошти подружжя для реалізації потреб
сім'ї.

Кошти отримані від продажу особистої
квартири позивача по АДРЕСА_2 надходити
до бюджету сім'ї разом із іншими
коштами ( зарплатня, соціальна допомога
та ін.) і є сумісно набутими подружжям.

Суд не з'ясував обставин за яких
збільшилась вартість придбаного за
період шлюбу майна та не звернув уваги
на той факт, що квартира по АДРЕСА_2 була
продана з метою придбання двокімнатної
квартири у тому ж будинку, де
проживають у трикімнатній квартирі
батьки відповідача ОСОБА_2, щоб у
подальшому обмінятись із батьками
квартирами.

Висновок суду щодо придбання спірної
квартири за кошти отримані від продажу
власної квартири ґрунтується на
поясненнях свідків та не підтверджений
належними доказами, тоді як угоди
купівлі-продажу відбулися у різних
нотаріусів та не мають зв'язку одна з
одною.

Порушення норм процесуального права
полягає в тому, що судом не взято до
увагу позицію її представника в
судових дебатах.

Крім того, судом не враховано
інтереси неповнолітньої дитини сторін.

Заслухавши суддю-доповідача,
відповідача ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_4, які, кожен окремо, підтримали
доводи апеляційної скарги та просили
її задовольнити, представника позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка заперечувала проти
доводів апеляційної скарги та просила
залишити без змін рішення суду першої
інстанції, як законне та обґрунтоване,
відхиливши апеляційну скаргу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
17.11.2001 року по 22.02.2013 року (а.с.8,22).

Мають неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

19 листопада 2004 року ОСОБА_3 продав
належну йому на праві приватної
власності (згідно договору від 21.06.2000
року - а.с. 10) двокімнатну квартиру
загальною площею 52,7 кв.м., житловою
площею 30,0 кв.м., розташовану на 8-му
поверсі дев'ятиповерхового житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с. 11). Дана квартира була
особистою власністю ОСОБА_3, оскільки
була ним придбана до укладення шлюбу,
що сторонами не оспорюється та, в силу
ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягає
доказуванню.

У той же день за договором
купівлі-продажу, посвідченого
державним нотаріусом Четвертої
криворізької державної нотаріальної
контори ОСОБА_7, зареєстрованого в
реєстрі за №1-6550, ОСОБА_3 купив
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та
відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що спірна квартира
придбана за особисті кошти чоловіка
від продажу його нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Стаття 60 СК України презумує
виникнення права спільної сумісної
власності подружжя на майно, якщо воно
набуте ними за час шлюбу.

Перелік майна, яке є особистою
приватною власністю дружини, чоловіка,
визначено статтею 57 СК України.
Зокрема, особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним
за час шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування;
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто; речі індивідуального
користування, в тому числі коштовності,
навіть тоді, коли вони були придбані за
рахунок спільних коштів подружжя, тощо.

Верховний Суд України в п.п.23, 24
Постанови Пленуму від 21.12.2007 р. № 1 «Про
практику застосування судами
законодавства про розгляді справ право
на шлюб, розірвання шлюбу, визнання
його недійсним та поділ спільного
майна подружжя»роз'яснив, що при
вирішенні спорів між подружжям про
майно необхідно з'ясувати джерело і час
його придбання, а також роз'яснив, що не
належить до спільної сумісної
власності майно набуте за час шлюбу,
але за кошти, які належали одному з
подружжя особисто.

Як вбачається з матеріалів справи та не
спростовано відповідачем, 19 листопада
2004 року ОСОБА_3 продав належну йому на
праві особистої приватної власності
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за 11 135,00
грн. (а.с. 11) та, у той же день - 19.11.2004р., за
договором купівлі-продажу,
посвідченого державним нотаріусом
Четвертої криворізької державної
нотаріальної контори ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за №1-6550,
ОСОБА_3 купив також двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 за 5 252,00 грн. (а.с. 12).

Враховуючи те, що продаж квартири
позивача за 11 135,00 грн. та купівля
спірної квартири за 5 252,00 грн. було
вчинено в один день, квартиру АДРЕСА_1
не можна визнати об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин суд обґрунтовано
відповідно до п.3 ч. 1 ст. 57 СК України
визнав спірну квартиру особистою
приватною власністю ОСОБА_3, а в
зустрічному позові ОСОБА_2 відмовив.

Доводи апеляційної скарги щодо
придбання спірної квартири в інтересах
сім'ї не спростовують того факту, що
квартира придбана за власні кошти
позивача, а укладення договорів
купівлі-продажу у різних нотаріусів не
є суттєвим для вирішення даного спору.

Не надано відповідачем й жодного
доказу того, що квартира позивача
АДРЕСА_1 за час шлюбу позивача з нею
істотно збільшилася у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або її затрат, а тому
відсутні підстави, зазначені в ч. 1 ст.
62 СК України, для визнання цієї
квартири об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Доводи відповідача ОСОБА_2 щодо
придбання спірної квартири для
подальшого обміну квартирами із її
батьками колегією суддів не
приймаються до уваги, адже власник має
право розпорядження майном на власний
розсуд і тимчасовий обмін квартирами з
батьками відповідача, без належного
оформлення договору міни, не може
вплинути на його правовий режим та не є
підставою для визнання такого майна
спільною сумісною власністю подружжя.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці. Проте відповідно до вимог
ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є
виключною компетенцією суду,
переоцінка доказів діючим
законодавством не передбачена. Судом
першої інстанції повно та всебічно
досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

Таким чином, розглядаючи позовні
вимоги ОСОБА_3 та зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2, установивши дійсні
обставини справи, суд першої інстанції
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, а тому рішення суду
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313 - 315 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 02 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: