Справа № 567/1402/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської
області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Лєщенко І.В.

з участю:

представника ПАТ КБ "ПриватБанк"
Поповича С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
передачу рухомого майна в заклад,
звернення стягнення на предмет застави

в с т а н о в и в:

в Острозький районний суд з позовом до
ОСОБА_2 про передачу рухомого майна в
заклад, звернення стягнення на предмет
застави звернулось ПАТ КБ "ПриватБанк",
яке свої позовні вимоги мотивує
невиконанням ОСОБА_2 кредитного
договору від 20.01.2010 року, в забезпечення
виконання якого з відповідачем було
укладено договір застави автомобіля.

Відповідач ОСОБА_2, не заперечив
укладення кредитного договору
№ ROH0AD40308822 від 20.01.2010 року,
отримання за ним в кредит 77777 грн. 60 коп.
та укладення на його забезпечення
договору застави автомобіля.

В судовому засіданні представник ПАТ
КБ "ПриватБанк" позов банку підтримав
та пояснив, що 20.01.2010 року між ПАТ КБ
"ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір, згідно з умовами
якого ПАТ КБ "ПриватБанк" надав ОСОБА_2
кредитні кошти у розмірі 77777 грн. 60 коп.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 20,04% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 19.01.2015
року, а останній зобов'язався повернути
надані кредитні кошти, сплачувати
проценти за користування кредитними
коштами, комісію за користування
кредитом.

Пояснив, що відповідач мав погашати
заборгованість за кредитом
щомісячними платежами по 2335 грн. 99 коп.
відповідно до п. 17.8 договору.

Пояснив, що ОСОБА_2 порушив умови
кредитного договору в частині
повернення кредитних коштів та плати
за користування кредитними коштами,
прострочена заборгованість в нього
виникла в лютому 2013 року, а в липні 2013
року відповідач вніс платіж в розмірі
600 грн. та в подальшому кредит не
погашав, в результаті чого в нього
виникла заборгованість за договором в
загальній сумі 76576 грн. 64 коп. станом на
01.10.2013 року, яка складається: 59144 грн. 78
коп. - заборгованість за кредитом; 6769
грн. 70 коп. - заборгованість за
відсотками; 2085 грн. 73 коп. -
заборгованість з комісії; 4691 грн. 83 коп.
- нарахована пеня; 250 грн. - штраф
(фіксована частина); 3634 грн. 60 коп. -
штраф (процентна складова).

Зазначив, що в забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором кредитором прийнято договір
застави автомобіля BMW, модель 528, рік
випуску 1997, № кузова/шасі: НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2

Пояснив, що у зв'язку з неналежним
виконанням ОСОБА_2 зобов'язання
застоводержатель може задовольнити
свої вимоги за зобов'язанням шляхом
звернення стягнення на предмет
застави, що і просить зробити.

Просить звернути стягнення на предмет
застави, відповідно до договору
застави від 20.01.2010 року - автомобіль BMW,
модель 528, рік випуску 1997, № кузова/шасі:
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1,
зазначивши, що розмір вимог, що
підлягають сплаті обтяжувачу з
вартості предмета застави становить
76576 грн. 64 коп., вказавши спосіб
реалізації предмету застави шляхом
надання права ПАТ КБ "ПриватБанк" на
продаж зазначеного автомобіля
будь-якій особі-покупцеві шляхом
укладення договору купівлі-продажу.

Зазначив, що для надання можливості
такого продажу, просить вилучити
автомобіль у відповідача, оскільки
останній всупереч договору банку його
не надав, не представляє для огляду та
передати його в заклад банку.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов банку визнав та пояснив, що 20.01.2010
року уклав з позивачем договір кредиту
на суму 77777 грн. 60 коп. зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 20,04% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 19.01.2015 року.

Зазначив, що за вказаним договором він
отримав кошти та мав повертати
заборгованість за кредитом
щомісячними платежами по 2300-2500 грн. в
місяць. Під час сплати заборгованості
за кредитним договором в нього
траплялися затримки в оплаті і із-за
скрутного матеріального становища
останнім часом заборгованість він не
погашав.

Підтвердив, що в забезпечення
виконання обов'язків за кредитним
договором між ним та банком було
укладено договір застави автомобіля BMW,
моделі 528, рік випуску 1997, реєстраційний
номер НОМЕР_1, який належить йому і під
купівлю якого фактично він отримував
цей кредит.

З письмових доказів, досліджених в
судовому засіданні встановлено
наступне.

20 січня 2010 року між позивачем та ОСОБА_2
було укладено кредитно-заставний
договір, відповідно до якого банк надав
останньому кредит в сумі 77777 грн. 60 коп.
зі сплатою за користування кредитом
відсотків у розмірі 20,04% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 2.1, 17.8 договору та
графіку погашення кредиту встановлено,
що ОСОБА_2 зобов'язався погашати кредит
рівними частинами по 2335,99 грн. та
виконати свої обов'язки по поверненню
коштів до 19.01.2015 року.

Пунктами 4.1, 4.2, 17.1.6 зазначеного
договору передбачений обов'язок
відповідача сплачувати кошти за
користування кредитном в розмірі 20,04%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом, а п. 4.3, 5.2, 6.2.3, 17.1.8 договору
передбачений обов'язок відповідача
сплачувати винагороду за резервування
ресурсів в розмірі 5,76% річних від суми
зарезервованих ресурсів з 21 по 25 число
кожного місяця.

Пунктами 14.2, 14.3 договору передбачено,
що при порушенні позичальником
обов'язків по сплаті процентів та
винагороди, позичальник зобов'язаний
сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від
суми простроченого платежу, але не
менше 1 гривні за кожний день
прострочки та таку ж пеню в разі
порушення зобов'язання по поверненню
основної суми кредиту.

Пунктом 14.9 договору передбачено, що при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених кредитним
договором більш ніж на 30 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 250 грн. та 5% від
суми невиконаного зобов'язання.

Відповідно до умов зазначеного
договору сторони домовились, що
забезпеченням виконання зобов'язань за
договором виступає автомобіль BMW,
модель 528, рік випуску 1997, №
кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1, належний відповідачу,
вартість якого на час укладення
договору становила 77000 грн.

Відповідно до додатку № 2 до кредитного
договору вбачається, що відповідач був
ознайомлений банком з загальною
вартістю кредиту.

Відповідно до меморіальних ордерів від
20.01.2010 року встановлено, що за
кредитно-заставним договором ОСОБА_2
отримав 77777 грн. 60 коп.

Належність відповідачу предмета
застави підтверджується тимчасовим
реєстраційним талоном ДАО №963433 на
автомобіль BMW, модель 528, рік випуску 1997,
№ кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1.

З повідомлення про усунення порушення
умов кредитного договору, реєстрів
відправлення рекомендованих листів
встановлено, що 18.08.2013 року позивач
звертався до ОСОБА_2 як позичальника та
заставодавця з вимогою про сплату
заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до витягу з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
встановлено, що по договору застави
автотранспорту ROH0AD40308822 від 20.01.2010 року
03.09.2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
зареєстровано звернення стягнення.

Відповідно до розрахунку
заборгованості ОСОБА_2 за кредитним
договором вбачається, що станом на
01.10.2013 року банком позичальнику
нарахована сума боргу в загальній сумі
76576 грн. 64 коп., яка складається: 59144 грн.
78 коп. - заборгованість за кредитом; 6769
грн. 70 коп. - заборгованість за
відсотками; 2085 грн. 73 коп. -
заборгованість з комісії; 4691 грн. 83 коп.
- нарахована пеня; 250 грн. - штраф
(фіксована частина); 3634 грн. 60 коп. -
штраф (процентна складова).

Суд, вислухавши представника ПАТ КБ
"ПриватБанк", відповідача ОСОБА_2,
вивчивши матеріали справи вважає, що
позов ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає
задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 20
січня 2010 року між позивачем та
ОСОБА_2 було укладено
кредитно-заставний договір, відповідно
до якого банк надав останньому кредит в
сумі 77777 грн. 60 коп. зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 20,04% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Даний договір відповідає вимогам ст..
1054 ЦК України та вимогам ст. 6 Закону
України "Про фінансові послуги і
державне регулювання ринку фінансових
послуг", оскільки між сторонами при
укладенні договору досягнуто згоди по
всіх істотних умовах договору,
волевиявлення учасників правочину
було вільним і відповідало їх
внутрішній волі та не було допущено
порушень вимог ст.. 203 ЦК України і
сторонами не оспорювався. Не
заперечувався і відповідачем ОСОБА_2
факт отримання ним кредитних коштів за
даним договором.

Видача кредиту підтверджується
меморіальними ордерами банку від 20.01.2010
року.

Відповідно до п. 2.1, 17.8 договору та
графіку погашення кредиту встановлено,
що ОСОБА_2 зобов'язався погашати кредит
рівними частинами по 2335,99 грн. та
виконати свої обов'язки по поверненню
коштів до 19.01.2015 року.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач в лютому 2013 року свої
зобов'язання по поверненню кредитних
коштів порушив, чим допустив настання
події дефолту, визначеної в п. 12
кредитно-заставного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено,
що якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.. 1048 ЦК України.

Оскільки відповідач допустив
прострочення повернення чергової
частини позики, то в банку виникло
право дострокового повернення позики
та сплати процентів.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві грошові кошти у строк та
в порядку, встановленому договором. Так
як п. 17.8 кредитно-заставного договору
було передбачено повернення коштів
рівними частинами в сумі 2335 грн. 99 коп.
щомісячно і оскільки ОСОБА_2 дані умови
порушив, то з нього на користь позивача
підлягає стягненню заборгованість по
кредиту, яка станом на 01.10.2010 року
становить 59144 грн. 78 коп.

Пунктами 4.1, 4.2, 17.1.6 зазначеного
договору передбачений обов'язок
відповідача сплачувати проценти за
користування кредитними коштами в
розмірі 20,04% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, а п. 4.3, 5.2,
6.2.3, 17.1.8 договору передбачений
обов'язок відповідача сплачувати
винагороду за резервування ресурсів в
розмірі 5,76% річних від суми
зарезервованих ресурсів з 21 по 25 число
кожного місяця.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики. Кредитно-заставним договором
від 20.01.2010 року визначено, що ОСОБА_2
отримав в кредит 77777 грн. 60 коп. зі
сплатою 20,04% річних за користування
кредитом та винагороду за резервування
ресурсів в розмірі 5,76% річних від суми
зарезервованих ресурсів і оскільки
борг по процентах станом на 01.10.2013 року
становив 6769 грн. 70 коп., а борг по
комісії на вказану дату становив 2085
грн. 73 коп., то зазначені суми
підлягають стягненню з відповідача.

Пунктами 14.2, 14.3 договору передбачено,
що при порушенні позичальником
обов'язків по сплаті процентів та
винагороди, позичальник зобов'язаний
сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від
суми простроченого платежу, але не
менше 1 гривні за кожний день
прострочки та таку ж пеню в разі
порушення зобов'язання по поверненню
основної суми кредиту.

Пунктом 14.9 договору передбачено, що при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених кредитним
договором більш ніж на 30 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 250 грн. та 5% від
суми невиконаного зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
пенею є грошова сума, яку боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Оскільки ОСОБА_2 зобов'язання по
кредитно-заставному договору порушив,
то відповідно до вимог ст.. 1050 ЦК
України з нього на користь ПАТ КБ
"ПриватБанк" слід стягнути пеню в
розмірі 4691 грн. 83 коп. та штрафи в
розмірі 250 грн. та 3634 грн. 60 коп.

Відповідно до умов зазначеного
договору сторони домовились, що
забезпеченням виконання зобов'язань за
договором виступає автомобіль BMW,
модель 528, рік випуску 1997, №
кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1, належний відповідачу,
вартість якого на час укладення
договору становила 77000 грн.

Вказаний договір відповідає нормам
Закону України "Про заставу". В суді
встановлено, що зазначений договір
відповідачем не оспорювався.

Належність відповідачу предмета
застави підтверджується тимчасовим
реєстраційним талоном ДАО №963433 на
автомобіль BMW, модель 528, рік випуску 1997,
№ кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Відповідно до ст.. 1 Закону України "Про
заставу", в силу застави кредитор має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Підпунктом 13.9 зазначеного договору
передбачено, що заставодержатель має
право звернути стягнення на предмет
застави в судовому порядку.

Таким чином, з моменту прострочення
ОСОБА_2 виконання зобов'язання за
кредитно-заставним договором у
позивача виникло право на звернення
стягнення на предмет застави.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачем 03.09.2013 року в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна
зареєстровано звернення стягнення на
предмет застави по кредитно-заставному
договору № ROH0AD40308822 від 20.01.2010 року.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду зі спором,
пов'язаними з виконанням
кредитно-заставного договору, позивач
мав право самостійно обирати спосіб
захисту своїх прав, який визначений
договором та Закону України "Про
заставу".

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору,
вимог ЦК України та інших актів
цивільного законодавства.

Згідно з кредитно-заставним договором,
звернення стягнення та реалізація
предмету застави здійснюється
відповідно до чинного законодавства та
договору, в тому числі шляхом
безпосереднього продажу конкретному
покупцю з правом укладання
заставодержателем договору
купівлі-продажу предмету застави від
імені заставодавця (п.п.2.2.6, п.13
договору).

Суд вважає, що невиконання ОСОБА_2
зобов'язання за кредитно-заставним
договором завдає збитків банку,
оскільки протягом тривалого часу
відповідач не вчиняє дій, направлених
на погашення заборгованості, в
судовому засіданні про можливість
вчинення таких дій не заявив. Одночасно
суд враховує співрозмірність
заборгованості ОСОБА_2 з вартістю
предмета застави та вважає, що
необхідно звернути стягнення на
заставне майно, відповідно до ст.. 20
Закону України "Про заставу", ст.. 590 ЦК
України.

Статтею 24-26 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" визначено, що
спосіб реалізації предмета іпотеки
може бути визначений шляхом надання
права заставодержателю на продаж
предмету застави. Оскільки саме така
процедура продажу предмету застави
була погоджена сторонами в п. 13
договору, то саме таку процедуру слід
застосувати при зверненні стягнення на
предмет застави.

Відповідно до ст.. 44 Закону України " Про
заставу", заклад - застава рухомого
майна, при якій майно, що складає
предмет застави передається
заставодавцем у володіння
заставодержателя.

Умовами кредитно-заставного договору
визначено, що в разі настання події
дефолту, відповідач зобов'язаний
передати предмет застави, який на той
час був в його користуванні, в
користування заставодержателя. Тобто,
фактично, сторони договору погодили, що
при настанні події дефолту, автомобіль
BMW, модель 528, рік випуску 1997, №
кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1 мав бути переданий в
користування банку.

Відповідно до п. 17.9 кредитно-заставного
договору визначено, що предмет застави
передається в заставу разом з усіма
його приналежностями.

Оскільки виконання рішення про
звернення стягнення на предмет застави
неможливо без фактичного знаходження
предмету застави у володінні
заставодержателя, а згідно ст.. 25 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень", в
рішенні суду має бути зазначено заходи
щодо забезпечення збереження предмета
забезпечувального обтяження або
передачі його в управління на період до
його реалізації, то предмет застави
необхідно вилучити у відповідача та
передати в заклад ПАТ КБ "ПриватБанк".

За таких обставин, суд вважає, що спосіб
захисту своїх прав, обраний ПАТ КБ
"ПриватБанк" відповідає вимогам закону,
а тому його позов підлягає задоволенню.

На підставі ст.. 1, 12, 17, 20, 44 Закону
України "Про заставу", ст.. 1, 24, 25 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст.
526, 590, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст. 10,
57, 60, 62, 88, 212 ЦПК України, суд

вирішив:

позов задоволити повністю.

В рахунок погашення заборгованості, що
підлягає стягненню з ОСОБА_2 за
кредитно-заставним договором №
ROH0AD40308822 від 20.01.2010 року, в загальній
сумі 76576 грн. 64 коп., з яких: 59144 грн. 78 коп.
заборгованість за кредитом; 6769 грн. 70
коп. заборгованість за відсотками за
користування кредитом; 2085 грн. 73 коп.
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 4691 грн. 83 коп.
нарахована пеня, 250 грн. штраф
(фіксована частина); 3634 грн. 60 коп. штраф
(процентна складова) вилучити в ОСОБА_2
та передати в заклад публічному
акціонерному товариству комерційний
банк "ПриватБанк" автомобіль BMW, модель
528, рік випуску 1997, № кузова/шасі:
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2,
комплект ключів, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу на
зазначений автомобіль і звернути
стягнення на предмет застави -
автомобіль BMW, модель 528, рік випуску 1997,
№ кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить на праві
власності ОСОБА_2, шляхом надання права
публічному акціонерному товариству
комерційний банк "ПриватБанк" на продаж
зазначеного автомобіля з укладенням
від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з наданням
публічному акціонерному товариству
комерційний банк "ПриватБанк" всіх
повноважень, необхідних для здійснення
такого продажу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" 765 грн. 77
коп. витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Острозький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Сторони, які не були присутніми під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу в цей же строк з дня
отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Острозького районного
судуНазарук В.А.