АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Справа №639/1653/13.
Головуючий 1 інст.: - Шиянова
Провадження №22-ц/790/434/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша
Категорія: право власності.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
головуючого - судді: -
суддів: - Бобровського
В.В., Шевченко Н.Ф.,
при секретарі: - Гелашвілі
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 14 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до
Харківської міської ради, 3-особи:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - про
визнання права власності на частку
квартири за набувальною давністю,

в с т
а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернулася в
суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначала, що їй особисто, її дочці
ОСОБА_7 та її сину ОСОБА_8 належить на
праві власності 40/100 частин комунальної
квартири АДРЕСА_1.

По 45/200 частин цієї ж квартири
належить на праві власності ОСОБА_10 та
ОСОБА_9, 15/100 частин квартири належить
на праві власності ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 померла.

Після смерті ОСОБА_11 вона та її члени
сім'ї вселилися до жилої кімнати площею
12,3 кв. м. комунальної квартири АДРЕСА_1,
якою за життя користувалася ОСОБА_12

У вказані кімнаті вони за власні кошти
замінили вікна, поли, переклеїли
шпалери, користуються кімнатою
відкрито та безперервно, вносять плату
за її користування, в кімнаті
зберігаються їх речі.

Вважала, що вона добросовісно
заволоділа нерухомим майном ОСОБА_11,
продовжує відкрито, безперервно
володіти ним понад десять років та
набула права власності на 15/100 частин
квартири, які належать на праві
власності померлій в комунальній
квартирі АДРЕСА_1, за набувальною
давністю.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. 344 ЦК України, ОСОБА_6 просила суд
визнати за нею право власності на 15/100
частин (кімнату пл. 12,3 кв. м.) з
відповідною частиною нежитлових
приміщень в комунальній квартирі
АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Представник Харківської міської ради
позов не визнав, посилаючись на його
безпідставність.

3-особи: - ОСОБА_7, ОСОБА_8 позовні
вимоги визнали.

3-особа: - ОСОБА_10, в судове засідання
не з'явився.

Згідно заяви поданої до суду, просив
розглянути справу за його відсутності
та ухвалити рішення на підставі
доказів, які містяться в матеріалах
справи.

3-особа: - ОСОБА_9, в судове засідання
не з'явилася.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Харкова від 14 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позов.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з того, що позивачка не
довела у суді, що вона є добросовісним
набувачем 15/100 частин комунальної
квартири АДРЕСА_1, власником яких є
померла ОСОБА_11

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

З матеріалів справи вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за:

- ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - 40/100 частин
комунальної квартири на праві спільної
сумісної власності, згідно свідоцтва
про право власності на житло, виданого
Центром (відділом) приватизації
державного житлового фонду
Управлінням комунального майна та
приватизації від 5 грудня 2000 року за р.
№6-00-221203;

- ОСОБА_10 - 45/200 частин комунальної
квартири на підставі договору
купівлі-продажу частки квартири від 10
жовтня 2006 року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_13 за
р. №3903;

- ОСОБА_9 - 45/200 частин комунальної
квартири на підставі договору
купівлі-продажу частки квартири від 10
жовтня 2006 року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_13 за
р. №3903;

- ОСОБА_11 - 15/100 частин комунальної
квартири на підставі свідоцтва про
право власності на житло виданого
Харківським міським центром
приватизації державного житлового
фонду від 15 жовтня 1996 року за р. №6-96-76381
(а. с. 5,6, 35).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 померла (а. с.
11-13).

На теперішній час кімнатою площею
12,3 кв. м. комунальної квартири АДРЕСА_1,
що перебувала у користуванні ОСОБА_11 та
належала їй на праві власності,
користується позивачка зі своєю
родиною.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Набуття права власності на
земельну ділянку за набувальною
давністю регулюється законом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на
підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності. Втрата не з
своєї волі майна його володільцем не
перериває набувальної давності у разі
повернення майна протягом одного року
або пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту зазначеної
статті, обставинами, які мають значення
для справи і які відповідно до
положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен
довести позивач у справі, є: - законний
об'єкт володіння; добросовісність
володіння; відкритість володіння;
давність володіння та його
безперервність (тобто строк володіння).

Відповідно до ст. 555 ЦК УРСР 1963 року,
який був чинним на час смерті ОСОБА_11,
спадкове майно за правом спадкоємства
переходить до держави: якщо
спадкодавець все майно або частину
його заповідав державі; якщо у
спадкодавця немає спадкоємців ні за
законом, ні за заповітом; якщо всі
спадкоємці відмовилися від спадщини;
якщо всі спадкоємці позбавлені права
спадкування; якщо ні один із
спадкоємців не прийняв спадщини.

Спадкоємців за законом і заповітом
на майно померлої ОСОБА_11 немає.

Таким чином, після смерті ОСОБА_11, яка
настала ІНФОРМАЦІЯ_2, її спадкове майно
за правом спадкоємства перейшло до
держави.

Матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів того, що
позивачка ОСОБА_6 є добросовісним
набувачем 15/100 частин комунальної
квартири АДРЕСА_1, які належать на праві
приватної власності померлій ОСОБА_11

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку,
що позивачка не довела у суду, що вона є
добросовісним володільцем майна
померлої ОСОБА_11 та обґрунтовано
відмови їй у визнанні за нею права
власності на спірну частину
комунальної квартири за набувальною
давністю.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
сторонами докази, дав їм належну оцінку
та ухвали законне й обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6
про те, що з літа 2001 року вона разом з
ОСОБА_7, ОСОБА_8 постійно проживає в
кімнаті площею 12,3 кв. м. квартири
АДРЕСА_1, що належала на праві власності
ОСОБА_11, здійснила в ній ремонт,
вносить плату за користування
кімнатою, не можуть бути прийняті до
уваги колегії суддів, оскільки
позивачка вселилася до вказаного житла
самочинно.

Інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

у х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Харкова від 14 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: