Справа № 154/3729/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Лященко О.В. Провадження №
22-ц/773/151/14 Категорія: 79 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Русинчука М.М.,

суддів - Мудренко Л.І., Матвійчук
Л.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку справу за
скаргою ОСОБА_1 на рішення державного
виконавця, за апеляційною скаргою
представника скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на ухвалу Володимир-Волинського
міського суду від 02 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Володимир-Волинського
міського суду від 02 грудня 2013 року у
відкритті провадження в справі за
скаргою ОСОБА_1 на рішення державного
виконавця відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, покликаючись
на порушення судом першої інстанції
норм процесуального права, просив
ухвалу суду скасувати, а справу
направити для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід відхилити, а
ухвалу суду першої інстанції залишити
без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження в
даній справі в порядку п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України, суд першої інстанції виходив з
того, що оскарження постанови про
накладення штрафу за невиконання
рішення державного виконавця, не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства, оскільки дана справа
належить до юрисдикції
адміністративного суду та
розглядається в порядку
адміністративного судочинства.

Такий висновок суду відповідає нормам
процесуального права та обставинам
справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
13.12.2010 року № 3 "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" із змінами внесеними
постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 21
травня 2012 року N 5, судам необхідно
враховувати, що постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на справи з приводу
оскарження постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані. Також до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу, як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

Отже, оскільки постанова державного
виконавця про накладення штрафу на
ОСОБА_1 за невиконання рішення суду
належить до юрисдикції
адміністративного суду, висновок суду
першої інстанції про відмову у
відкритті провадження в порядку п. 1 ч. 2
ст. 122 ЦПК України щодо неможливості
розгляду скарги в порядку цивільного
судочинства є обґрунтованим та
узгоджується з нормами процесуального
права.

Зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що
він свої вимоги обґрунтовує
покликаючись на норми ЦПК України (ст.
ст. 383-389 ЦПК України) з чого можна
зробити висновок, що він подав скаргу в
порядку цивільного судочинства. Крім
того, в порядку адміністративного
судочинства подається
адміністративний позов, а не скарга.

У своїх доводах апеляційної скарги
представник скаржника ОСОБА_2 вказує на
те, що суд першої інстанції дійшов
помилково висновку про відмову у
відкритті провадження в справі,
оскільки ч. 4 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
рішення державного виконавця щодо
виконання судового рішення можуть бути
оскаржені сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а тому скарга
ОСОБА_1 на рішення державного виконавця
підсудна суду загальної юрисдикції.

Однак такі доводи представника
скаржника ОСОБА_2 є безпідставними та
необґрунтованими з тих підстав, що
законом передбачено розгляд справи
даної категорії лише в порядку
адміністративного судочинства, і така
скарга може бути розглянута місцевим
загальним судом як адміністративним
судом відповідно до положень ст. 18 КАС
України.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять підстав для скасування
оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала суду
першої інстанції постановлена у
відповідності до норм процесуального
права. Підстави для її зміни чи
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Володимир-Волинського міського
суду від 02 грудня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: