СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Кирилюк Г.М., Панченка М.М.

при секретарі
Коток К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 31 жовтня 2013р. по цивільній справі за
позовом прокурора Подільського району
м. Києва Нечипоренка С.І. в інтересах
держави в особі Київської міської
клінічної лікарні швидкої медичного
допомоги до ОСОБА_1

про відшкодвання витрат на
стаціонарне лікування потерпілого від
злочину,

встановила:

у серпні 2013р. прокурор Подільського
району м. Києва в інтересах Київської
міської клінічної лікарні швидкої
медичної допомоги звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача 10
741грн. 51коп.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що вироком
Подільського районного суду м. Києва
від 23 липня 2013р. відповідача визнано
винним та засуджено за вчинення
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України. Вироком суду встановлено, що у
зв'язку із порушенням відповідачем
Правил дорожнього руху трапилася
дорожньо-транспортна пригода, у
результаті якої ОСОБА_4 отримала
тілесні ушкодження, у зв'язку із чим
перебувала на лікуванні у Київській
міській клінічній лікарні швидкої
медичної допомоги з 1 травня 2013р. по 21
червня 2013р. і витрати на її лікування
становлять 10 741,51грн.

Рішенням суду від 31 жовтня 2013р.
позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить рішення суду
змінити, зменшивши розмір стягнення до
276,73грн.

Апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин справи та не
врахування тієї обставини, що ним на
лікування потерпілої було витрачено 10
464грн. 78коп., що підтверджується
відповідними квитанціями.

У судовому засіданні апелянт
підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники судового розгляду,
будучи належним чином повідомленими
про день та час розгляду апеляційної
скарги (с.с.165,166), у судове засідання не
з'явилися, представник Київської
міської клінічної лікарні швидкої
медичної допомоги направила лист про
розгляд апеляційної скарги у її
відсутність, позивач причини неявки не
повідомив, тому відповідно до положень
ст. 305 ЦПК України колегія судів провела
судовий розгляд у відсутність осіб, що
не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення апелянта,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що вироком
Подільського районного суду м. Києва
від 23 липня

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/1353/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Гребенюк В.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.2013р.,
яким відповідача засуджено за вчинення
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК

- 2
-

України, встановлено, що у результаті
порушення відповідачем Правил
дорожнього руху трапилася
дорожньо-транспортна пригода, у
результаті якої ОСОБА_4 були заподіяні
тілесні ушкодження.

Згідно довідки Київської
міської клінічної лікарні швидкої
медичної допомоги від 15 липня 2013р.
ОСОБА_4 перебувала на лікуванні у
лікарні з 1 травня 2013р. по 21 червня 2013р.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
з вини відповідача лікувальній
установі завдано матеріальної шкоди у
вигляді витрат, понесених на лікування
ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він відповідає обставинам
справи та ґрунтується на нормах
матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК
України особа, яка вчинила злочин,
зобов'язана відшкодувати витрати
закладові охорони здоров'я на
лікування потерпілого від цього
злочину, крім випадку завдання шкоди
при перевищенні меж необхідної оборони
або у стані сильного душевного
хвилювання, що виникло раптово
внаслідок насильства або тяжкої образи
з боку потерпілого.

З довідки Київської міської
клінічної лікарні швидкої медичної
допомоги від 15 липня 2013р. вбачається, що
лікарнею було витрачено на лікування
ОСОБА_4 10 741грн. 51коп. (с.с.15).

Доводи апелянта про те, що він
повністю оплатив лікування потерпілої,
що підтверджується відповідними
квитанціями, не спростовують
твердження лікарні про понесені нею
витрати у зв'язку із перебуванням на
лікуванні ОСОБА_4, так як визначення
суми витрат на лікування потерпілого
залежить не тільки від понесених
витрат на придбання ліків, а також
враховує фактичні витрати, понесені
лікарнею, у зв'язку із перебуванням у
ній на лікуванні потерпілої від
злочину особи, про що зазначається у
Постанові Кабінету Міністрів України
№ 545 від 16 липня 1993р. «Про затвердження
Порядку обчислення розміру фактичних
витрат закладу охорони здоров'я на
стаціонарне лікування потерпілого від
злочинного діяння та зарахування
стягнених з винних осіб коштів до
відповідного бюджету і їх
використання».

Отже, суд першої інстанції
прийшов до правомірного висновку про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог і їх доведеність під час судового
розгляду.

Разом з тим, зазначаючи у
рішенні статтю, на підставі якої
вирішено справу, суд послався на ч. 1 ст.
1166 ЦК України, що на думку колегії
суддів, є помилковим.

Стаття 1166 ЦК України розташована у
главі 82 «Відшкодування шкоди» у
параграфі «Загальні положення про
відшкодування шкоди» та визначає
загальний порядок відповідальності за
майнову шкоду.

Однак, позивачем заявлені вимоги
про відшкодування витрат на лікування
потерпілого від злочину.

Порядок відшкодування такої
шкоди регулює спеціальна норма, яка
розташована у параграфі 2 глави 82 ЦК
України «Про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю», а саме стаття 1206,
на яку посилався позивач у позовній
заяві.

Норми правового інституту
відшкодування шкоди, завданої
неправомірними діями, за змістом
поділяють на ті, що включають загальні
правила та застосовуються до всіх
зобов'язань із заподіяння шкоди, у тому
числі передбачених ст. 1166 ЦК України, та
на ті, що містять правила для певних
випадків завдання та відшкодування
шкоди.

За умови регулювання правовідносин
спеціальною нормою загальна норма не
застосовується.

Оскільки обов'язок відповідача
відшкодувати витрати, понесені
лікарнею на лікування потерпілої від
його злочину, передбачений спеціальною
нормою (стаття 1206 ЦК), положення
загальної норми, а саме частини 1 статті
1166 ЦК України, застосуванню не
підлягають.

Враховуючи неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального

-
3 -

права, колегія суддів вважає, що
рішення суду підлягає зміні в цій
частині.

В іншій частині рішення суду зміні не
підлягає, так як судом правильно
встановлені обставини справи, а
помилкове застосування норми
матеріального права не впливає на
загальний висновок суду про
обґрунтованість позовних вимог та
наявність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Подільського районного
суду м. Києва від 31 жовтня 2013р. змінити,
виключивши із мотивувальної частини
рішення посилання на статтю 1166 ЦК
України, та вказавши, що стягнення
проводиться відповідно до статті 1206 ЦК
України.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: