Провадження №2/761/8020/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової
І.В.,

при секретарі - Вітріщаку Р.
В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі -
відповідач), у якому просила стягнути з
відповідача на свою користь неустойку
у розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за період з 23
січня 2012 року по 31 серпня 2013 року за
кожен день прострочення у сумі 208 872,44
грн. та суму судового збору у розмірі 2
100 грн. Позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 07 листопада
2012 року було постановлено стягнути з
відповідача на користь позивача
аліменти на утримання спільної дитини -
ОСОБА_3 в розмірі 3 500 грн. щомісячно,
починаючи з 23 січня 2012 року і до
досягнення нею повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Постановою
державного виконавця від 24 липня 2013
року було відрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа №2610/2181/2012, виданого
Шевченківським районним судом м. Києва
07 листопада 2012 року. Однак, у період з 23
січня 2012 року по вересень 2013 року
відповідач не сплачував аліменти, в
результаті чого виникла
заборгованість по сплаті аліментів в
розмірі 67 516 грн. Позивач вважає, що такі
дії відповідача порушують її права та
законні інтереси, та права і інтереси
її дитини, а тому з відповідача на її
користь підлягає стягненню неустойка
(пеня) за прострочення сплати аліментів
у розмірі 208 872,44 грн.

Позивач у судове засідання не
з'явилась, про час та місце слухання
справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позову та
просив відмовити у його задоволенні
зауваживши, що за відповідачем
відсутня заборгованість на підставі
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 листопада 2011 року,
адже позивач звернулась до ВДВС 22 липня
2013 року, проте просить стягнути
заборгованість за період з 23 січня 2012
року по 31 серпня 2013 року, тобто за час,
коли рішення суду не існувало. Крім
того зазначив, що ОСОБА_2 неодноразово
звертався до позивача з письмовими
заявами про намір сплатити аліменти,
проте відповіді не отримував. Разом з
тим, ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року
зараховано здійснені ОСОБА_2 платежі на
рахунок ТзОВ «Французька школа міста
Києва» у сумі 87 289,26 грн. за навчання та
харчування ОСОБА_3 у рахунок аліментних
платежів на виконання рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 07 листопада 2012 року в межах
виконавчого провадження № 39007182.

Суд, вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши надані докази,
дійшов висновку, що позовні вимоги є
такими, що не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Як встановлено судом у судовому
засіданні, сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого
народилась дитина - ОСОБА_3. Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 07 листопада 2012 року шлюб між
ними було розірвано та стягнуто з
відповідача на користь позивача
аліменти на утримання спальної дитини
у розмірі 3 500 грн. щомісячно, починаючи
з 23 січня 2012 року і до досягнення нею
повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На підставі вказаного рішення було
видано виконавчий лист, відповідно до
якого постановою державного виконавця
від 24 липня 2013 року було відкрито
виконавче провадження.

Відповідно до вимог ст. 196 СК України
правова підстава для стягнення пені за
заборгованість зі сплати аліментів
виникає лише у разі наявності таких
обов'язкових умов: обов'язок сплачувати
аліменти за рішенням суду; виникнення
заборгованості на підставі рішення
суду; наявність вини платника
аліментів.

Як вбачається із Постанови про
відкриття виконавчого провадження від
24 липня 2013 року ВП № 39007182 заяву про
примусове виконання рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 07 листопада 2012 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання їх спільної
доньки в розмірі 3 500 грн., починаючи з 23
січня 2012 року і до досягнення нею
повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
подана позивачем до ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві 22 липня
2013 року.

Варто врахувати, що відповідачем
неодноразово направлялися листи
ОСОБА_1 про бажання виконати рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 07 листопада 2012 року та про
прохання повідомити спосіб
перерахування коштів на її ім'я на
утримання дитини, однак такі листи не
були отримані позивачем та повернуті
адресату за закінченням встановленого
терміну зберігання, що підтверджується
відповідними копіями конвертів.

Таким чином, враховуючи положення ст. 196
СК України, у ОСОБА_2 наявний обов'язок
сплачувати аліменти згідно рішення
суду на утримання доньки, проте
відсутня заборгованість на підставі
вказаного рішення суду, адже позивач
звернулась до виконавчої служби лише 22
липня 2013 року, при цьому вважає, що
заборгованість виникла у відповідача з
23 січня 2012 року, як зазначено у рішенні
суду від 07 листопада 2012 року.

З таким висновком позивача не можна
погодитись, зважаючи ще й на ту
обставину, що листами, адресованими
ОСОБА_1, ОСОБА_2 виявив бажання виконати
рішення суду у добровільному порядку.

Так, суд приходить до висновку, що
відсутня така обов'язкова умова
виникнення правової підстави для
стягнення пені за заборгованість зі
сплати аліментів, встановлена ст. 196 СК
України, як вина боржника, адже
позивачем не надано до суду жодних
доказів на підтвердження отримання
відповідачем копії постанови про
відкриття виконавчого провадження, а
тому відповідно - з приводу його
обізнаності про таке виконавче
провадження у період, за який
стягується пеня, а також ухилення від
виконання вказаного рішення суду.

Крім того, як вбачається із Довідки ТОВ
«Французька школа міста Києва» у
період з 01 січня 2012 року по 30 червня 2013
року платежами на загальну суму 87 289,26
грн. відповідач повністю оплатив усі
рахунки за навчання та харчування
ОСОБА_3 у якості платежів за утримання
дитини.

Заявою про зарахування сплачених
коштів у рахунок сплати аліментів,
отриманої ВДВС Шевченківського РУЮ в м.
Києві 16 вересня 2013 року, ОСОБА_2
звернувся до державного виконавця з
проханням зарахувати здійснену ним
переплату на загальну суму 88 305,26 грн. у
рахунок сплати майбутніх платежів на
утримання ОСОБА_3 за період з вересня 2013
року по жовтень 2015 року та частково за
листопад 2015 року. У зв'язку з
добровільним виконанням рішення суду
тимчасово призупинити примусове
стягнення аліментних платежів за
виконавчим листом № 2610/2181/2012 від 07
листопада 2012 року.

Аналізуючи викладене, можна вважати, що
відповідачем були здійснені дії задля
виконання рішення суду у добровільному
порядку.

Разом з тим, ухвалою Шевченківського
районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014
року зараховано здійснені ОСОБА_2
платежі на рахунок ТзОВ «Французька
школа міста Києва» у сумі 87 289,26 грн. за
навчання та харчування ОСОБА_3 у
рахунок аліментних платежів на
виконання рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 07 листопада
2012 року в межах виконавчого
провадження № 39007182.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що у відповідача немає заборгованості
зі сплати аліментів, а тому відсутня
правова підстава для стягнення пені.

Крім того, у позовних вимогах позивач
вважає ідентичними поняття «строк
обрахування аліментів» та «строк
прострочення, за який нараховується
пеня», та просить стягнути пеню за
період, коли судового рішення не
існувало, тобто за весь час розгляду
справи у суді до прийняття рішення та
набрання ним законної сили.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» передбачена ст. 196
СК України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилась з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Таким чином, оскільки у відповідача
відсутня заборгованість зі сплати
аліментів, а також позивачем не
доведено наявність вини відповідача,
то і не можна стверджувати про
відповідальність останнього у вигляді
неустойки (пені).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення
по справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та безпідставними, а
позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 159, 208, 209,
212, 213-215, 222, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: