АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець
Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц
В.О.,

за участю:

представника стягувача Гринчука
С.Д.,

представника боржників ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_3
на ухвалу Дніпровського районного суду
м. Києва від 13 березня 2014 року про
видачу виконавчого листа на примусове
виконання рішення третейського суду по
справі за заявою Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про видачу
виконавчого листа на примусове
виконання рішення третейського суду,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк»
звернулось до суду з заявою про видачу
виконавчого листа на примусове
виконання рішення третейського суду,
яким задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та стягнуто з
останніх в солідарному порядку
заборгованість за кредитним договором
в сумі 1 553 844 грн. 87 коп. та витрати
пов'язані з вирішенням спору в сумі 15 983
грн. 44 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 13.03.2014 заяву задоволено -
видано виконавчий лист на примусове
виконання рішення постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків від 14.02.2011 про
стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Укрсоцбанк»
заборгованості за кредитним договором
в сумі 1 553 844 грн. 87 коп. та витрат
пов'язаних з вирішенням спору в сумі 15
983 грн. 44 коп.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_3, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, просить ухвалу
скасувати та постановити нову, якою
відмовити у задоволенні заяви про
видачу виконавчого листа. Вважає, що
суд першої інстанції не звернув увагу
на те, що відповідачам був виданий
споживчий кредит, відтак на виниклі між
сторонами правовідносини поширюється
дія Закону України «Про захист прав
споживачів», а тому у відповідності з
вимогами п. 14 ст. 6 Закону України «Про
третейські суди» спори у справах щодо
захисту прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку, не можуть
передаватись на розгляд третейського
суду. З огляду на викладене, суд першої
інстанції, з урахуванням вимог п. 2 ч. 6
ст. 56 Закону України «Про третейські
суди», повинен був відмовити в
задоволенні заяви про видачу
виконавчого документу, оскільки
справа, по якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону.

Представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в
судовому засіданні підтримала
апеляційну скаргу з викладених в ній
підстав та просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в
судовому засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю і необґрунтованістю
та просив ухвалу суду залишити без
змін, оскільки вона постановлена з
дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали в
межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву суд першої
інстанції виходив з відсутності
передбачених законом підстав для
відмови у видачі виконавчого листа на
примусове виконання рішення
третейського суду.

Вказаний висновок суду є законними та
обґрунтованими, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків від 14.02.2011
задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та стягнуто з останніх в
солідарному порядку заборгованість за
кредитним договором в сумі 1 553 844 грн. 87
коп. та витрати пов'язаних з вирішенням
спору в сумі 15 983 грн. 44 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 07.04.2014, яка набрала законної
сили, відмовлено в задоволенні заяви
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення
постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків від
14.02.2011.

Заперечуючи проти видачі виконавчого
листа відповідачі вказували, що у
відповідності з вимогами п. 14 ст. 6
Закону України «Про третейські суди»
спори у справах щодо захисту прав
споживачів, у тому числі споживачів
послуг банку, не можуть передаватись на
розгляд третейського суду, а тому суд
повинен був відмовити у видачі
виконавчого документу, оскільки
справа, по якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону.

З вказаними запереченнями та доводами
апеляційної скарги колегія суддів
погодитись не може, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 389-7
ЦПК України питання видачі виконавчого
листа на примусове виконання рішення
третейського суду розглядається судом
за заявою особи, на користь якої
прийнято рішення третейського суду.
Заява про видачу виконавчого листа про
примусове виконання рішення
третейського суду подається до суду за
місцем проведення третейського
розгляду протягом трьох років з дня
прийняття рішення третейським судом.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про
третейські суди» компетентний суд -
місцевий загальний суд чи місцевий
господарський суд за місцем розгляду
справи третейським судом.

Місцезнаходженням постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, який ухвали
рішення, є м. Київ, вул. М. Раскової, 15, що
територіально відноситься до
Дніпровського району м. Києва.

Статтею 389-10 ЦПК України закріплено, що
суд відмовляє у видачі виконавчого
листа на примусове виконання рішення
третейського суду, якщо: на день
ухвалення рішення за заявою про видачу
виконавчого листа рішення
третейського суду скасовано судом;
справа, у якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону; пропущено встановлений строк
для звернення за видачею виконавчого
листа, а причини його пропуску не
визнані судом поважними; рішення
третейського суду прийнято у спорі, не
передбаченому третейською угодою, або
цим вішенням вирішені питання, які
виходять за межі третейської угоди.
Якщо рішенням третейського суду
вирішені питання, які виходять за межі
третейської угоди, то скасовано може
бути лише ту частину рішення, що
стосується питань, які виходять за межі
третейської угоди; третейська угода
визнана недійсною; склад третейського
суду, яким прийнято рішення, не
відповідав вимогам закону; рішення
третейського суду містить способи
захисту прав та охоронюваних
інтересів, не передбачені законом;
постійно діючий третейський суд не
надав на вимогу суду відповідну справу;
третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участі у справі.

Судом першої інстанції не встановлено
вищевказаних підстав, визначених
законом, для відмови у видачі
виконавчого листа і таких підстав
також не встановлено під час
апеляційного розгляду справи.

Твердження апелянта про
непідвідомчість справи третейському
суду є необґрунтованим і
безпідставним.

Так, пунктом 6.2 кредитного договору та
пунктом 5.4 договору поруки сторони,
керуючись ст. 5 Закону України «Про
третейські суди», визначили, що у
випадку неможливості вирішення спору
шляхом переговорів, спір розглядається
одноособово третейським суддею
Ярошовцем В.М. Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У
випадку неможливості розгляду
вказаним третейським суддею, спір
розглядається третейським суддею
Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку
черговості, вказаному у даному пункті.
У разі, якщо спір не може бути
розглянутий визначеними у даному
пункті суддями, суддя призначається
Головою Постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків
відповідно до чинного Регламенту
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
третейські суди» рішення третейського
є остаточним і оскарженню не підлягає,
крім випадків, передбачених Законом.
Рішення третейського суду може бути
оскаржено стороною у випадках,
передбачених цим Законом, до
компетентного суду відповідно до
встановлених законом підвідомчості та
підсудності справ. Рішення
третейського суду може бути оскаржене
та скасоване, серед іншого, якщо справа,
по якій прийнято рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону.

Як вже вказувалось вище, у скасуванні
рішення третейського суду
відповідачам відмовлено і ухвала суду
набрала законної сили.

Слід зазначити, що третейський суд діє
на договірній основі, тобто між
сторонами спору повинна існувати
домовленість про передання спору на
розгляд третейському суду. Дана
третейська угода повинна бути
оформлена належним чином і мати
законну силу.

В матеріалах справи відсутні будь-які
відомості про внесення сторонами змін
до укладених договорів в частині
третейської угоди, а також відсутні
дані про визнання останньої недійсною
у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
обґрунтовано не прийнято до уваги
посилання відповідачів на те, що
розглянута справа третейським судом
йому не підвідомча, у зв'язку з тим, що
спори про захист прав споживачів не
підсудні третейському суду.

Так, правова природа кредитних
зобов'язань урегульована в нормах
цивільно-правового зобов'язання
інституту «Позика. Кредит. Банківський
вклад» (глава 71 ЦК України). Кредитний
договір кваліфікується як
двосторонній, консесуальний та
оплатний. Предметом кредитного
договору - є лише грошові кошти. Гроші,
як предмет кредитного договору,
відносяться до категорії речей,
визначених родовими ознаками, які
можуть вільно відчужуватися чи
переходити від однієї особи до іншої.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Вказаний Закон визначає процедуру
укладання договору, яка включає
питання щодо надання інформації
кредитодавцеві та споживачеві один про
одного та щодо умов кредитування: мету,
для якої споживчий кредит може бути
витрачений, форми його забезпечення,
тип відсоткової ставки, сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту, строк, на який кредит може бути
одержаний, та варіанти його повернення.
При цьому в разі ненадання зазначеної
інформації суб'єкт господарювання,
який повинен її надати, несе
відповідальність, встановлену ст.ст. 15
і 23 цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10.11.2011 року визначено, що дія Закону
України «Про захист прав споживачів»
щодо судового захисту прав споживачів
поширюється на правовідносини між
кредитором та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як під
час укладення, так і виконання такого
договору.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
«Укрсоцбанк» звернулось до
третейського суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, обґрунтовуючи заявлені
вимоги посиланням на норми ЦК України,
спеціальне законодавство у системі
кредитування, а також на порушення
відповідачами умов договорів кредиту
та поруки. Третейський суд розглянув
справу в межах заявлених вимог.

При цьому, матеріали справи не містять
будь-яких даних про те, що відповідачі
звертались до суду з позовом про захист
їх прав, як споживачів послуг за
укладеним кредитним договором.

З наведеного вбачається, що вказаний
спір був підвідомчий третейському
суду, який розглянув справу в межах
третейської угоди, укладеної
сторонами.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам сторін належну правову
оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, а тому цілком правомірно
постановив ухвалу про видачу
виконавчого листа на примусове
виконання рішення третейського суду.

Отже, оскільки при апеляційному
розгляді справи порушень норм
матеріального і процесуального права,
які є підставою для скасування ухвали
суду, в справі не виявлено, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
та ОСОБА_5 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 13 березня 2014 року про видачу
виконавчого листа на примусове
виконання рішення третейського суду -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді