Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді Гончарука В.П.

при секретарі Погорілій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3, Головне управління юстиції у м.Києві про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_2, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання заповіту від 16.02.2012 року недійсним.

Свої позовній заяві позивач обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_4, яка проживала в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1

09 жовтня 2009 року, мати позивачки ОСОБА_4, склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Ткаченко М. М., в якому належну їй на праві особистої власності ? частину квартири номер АДРЕСА_1 в м. Києві , заповіла ОСОБА_6.

16 лютого 2012 року ОСОБА_4 склала новий заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Герасимів Ю. В., за яким все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповіла ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4 та 17 квітня 2014 року позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини, до Десятої Державної нотаріальної контори, та з"ясувала, що спадкодавець склала заповіт від 16 лютого 2012 року, за яким спадкоємцем всього майна є ОСОБА_2.

Позивачка мотивує свої вимоги тим, що згідно положень ст. 1241 ЦК України, має право на обов"язкову частку на вказане спадкове майно, яке відкрилося після смерті матері ОСОБА_4 тому звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання правочину недійсним, так -як є інвалідом 3-ї групи начас смерті спадкодавця досягла 55 річного віку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_8 разом із своїм представником ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав , зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2, позовні вимоги позивача не визнав, суду пояснив, що ОСОБА_4 була його бабусею, та саем він взяв на себе опікування над хворою бабусею, яка перебувала а безпорадному стані. Вважає, що спірний заповіт був складений ОСОБА_10 за її власною волею, без вчинення будь-якого тиску на неї, тому підстав визнання його недійсним, на думку відповідача, не має.

Представник відповідача ОСОБА_11, позовні вимоги не визнав, суду зазначив, що позивачка ОСОБА_1. практично не відвідувала свою хвору матір, не опікувалась і не надавала їй матеріальну допомогу, а тому померла ОСОБА_4, цілком слушно склала заповіт на ім."я свого онука ОСОБА_2 І тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, та просив відмовити.

Суд , заслухавши сторони, свідків та дослідивши матеріали справи прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 12)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с.10)

16 лютого 2012 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської нотаріальної контори Герасимів Ю. В., згідно якого заповіла все своє майно ОСОБА_2 (а. с. 28).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими , службовими особами , визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 37 Закону України " Про нотаріат" до нотаріальних дій , що вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів сільських , селищних, міських Рад народних депутатів віднесено і посвідчення заповітів.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься в заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Таким чином, недійсність окремих частин заповіту не тягне недійсності його в цілому.

Як встановлено судом, при оформленні даного заповіту були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме, заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем ОСОБА_4 і при його складанні та посвідченні дотримано таємницю заповіту, даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Десятої Київської державно нотаріальної контори Герасимів Ю. В

Із наданих пояснень свідка в судовому засіданні, вбачається наступне. ОСОБА_12, практично не відвідувала матір ОСОБА_4. не опікувалась і не надавала їй матеріальну допомогу, дана обставина фактично не оспорювалась позивачем в судовому засіданні.

Статтею 1241 ЦК україни передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1, є інвалідом 3-ої групи загального захворювання.

На час смерті спадкодавиці ОСОБА_4, позивачці виповнилось 55 років. В розумінні ст.. 1241 ЦК України, позивач дійсно має право на обов»язкову частку у спадщині, не залежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом.

Для реалізації цього права, позивачка повинна була звернутись із відповідною заявою до нотаріальної контори та дана обставина не є підставою для визнання заповіту недійсним в розумінні ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 58-59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги наведене та те, що оскільки, обставини на які посилається позивач та його представник як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203 ч 3, 209, 215 ч.1, 1247, 1248, 1251, 1255, 1257 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3, Головне управління юстиції у м.Києві про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з моменту його проголошення, а для осіб, що брали участь в розгляді справи, але були відсутні в судовому засіданні під час проголошення такого рішення - протягом десяти днів з моменту його отримання.

С у д д я