Справа № 367/3801/14 Головуючий у І
інстанції Оладько С.І.Провадження №
22-ц/780/5051/14 Доповідач у 2
інстанції ЖурбаКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

20 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Франюк Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 14 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Національної медичної академії
післядипломної освіти ім. П. Л. Шупика,
третя особа - ректор Національної
медичної академії післядипломної
освіти ім. П.Л. Шупика ОСОБА_2, про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом. Свої вимоги
мотивувала наступним:

Рішенням Ірпінського міського суду від
23 вересня 2011 року позивача було
поновлено на роботі на посаді
головного лікаря стоматологічної
поліклініки національної медичної
академії післядипломної освіти імені
П.Л.Шупика. Відповідач добровільно
відмовився поновити її на роботі, тому
державною виконавчою службою його
двічі було притягнуто до
адміністративної відповідальності, а 16
лютого 2012 року державною виконавчою
службою до прокуратури
Шевченківського району м. Києва було
направлене подання для порушення
кримінальної справи. За результатами
розгляду даного подання прокуратурою
Шевченківського району м. Києва двічі
було відмовлено у порушенні
кримінальної справи.

Рішенням Ірпінського міського суду від
31 серпня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 10 жовтня 2012 року, був
частково задоволений позов ОСОБА_1,
було стягнуто на її користь 27 321,00 грн. в
якості компенсації за 10 місяців
затримки виконання рішення суду від 23
вересня 2011 року за період з жовтня 2011
року по липень 2012 року.

Рішенням Ірпінського міського суду від
13 серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 02 грудня 2013 року, рішення
Ірпінського міського суду від 23
вересня 2011 року було скасовано у
зв'язку із нововиявленими обставинами,
у позові про поновлення ОСОБА_1 на
роботі було відмовлено. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 26 грудня 2013 року у відкритті
касаційного провадження за скаргою
ОСОБА_1 відмовлено.

Незважаючи на скасування у серпні 2013
році рішення суду про поновлення її на
роботі, позивач вважає, що у зв'язку з
невиконанням зазначеного рішення суду
на протязі тривалого періоду часу з
відповідача на її користь підлягає
стягненню середній заробіток за час
такої затримки за 14 місяців, а саме з
серпня 2012 року по вересень 2013 року
включно. Так як її середньомісячний
заробіток складав 2732 грн. 10 коп.,
просила суд стягнути з відповідача на
її користь матеріальну шкоду в розмірі
38 249 грн. 40 коп., а також 10000,00 грн. як
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 14 липня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, позивач подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, неповноту та
неправильність встановлення обставин,
що мають значення для справи, просила
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтувала апеляційну скаргу тим, що
судом першої інстанції не було взято до
уваги доводи, викладені у позовній
заяві.

Відповідач подав до суду заперечення
на апеляційну скаргу, в яких зазначив,
що наданими доказами у суді першої
інстанції підтверджено відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог. Вважає оскаржуване рішення суду
законним та обґрунтованим, тому
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
суду в повній мірі відповідає
наведеним вимогам, підстави для його
скасування чи зміни відсутні.

У відповідності до ст.236 КЗпП України у
разі затримки виконання рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого працівника, йому має бути
виплачений середній заробіток за час
затримки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
правова підстава для виплати позивачу
середнього заробітку за час
невиконання рішення про поновлення на
роботі на даний час відсутня, оскільки
рішення суду про поновлення на роботі
було скасоване за нововиявленими
обставинами, а в задоволенні позову про
поновлення на роботі було відмовлено у
зв'язку з відсутність порушень вимог
законодавства при звільненні позивача.
Вказане рішення Ірпінського міського
суду від 13 серпня 2013 року ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 02 грудня 2013 року було залишене без
змін, а ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 26 грудня 2013 року у відкритті
касаційного провадження позивачу
відмовлено. За таких умов передбачені
ст.236 КЗпП України підстави для
стягнення середнього заробітку на
користь позивача відсутні. З
наведеними висновками суду першої
інстанції в повній мірі погоджується й
колегія суддів апеляційного суду,
вважаючи їх виваженими та
обґрунтованими.

Не вбачає колегія суддів порушень
вимог закону й при вирішенні судом
першої інстанції позовної вимоги про
стягнення відшкодування позивачу
моральної шкоди. При вирішенні спору
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди мають бути з'ясовані:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діями заподіювача, вини
останнього в її заподіянні. При цьому
суд повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.
Дана позиція відповідає й позиції
Пленуму Верховного Суду України,
висловленій в постанові «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип
змагальності сторін в цивільному
процесі, який полягає в тому, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, прямо встановлених Законом.
Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях. За
таких умов суд може приймати та
покладати в основу рішення по справі
лише ті обставини, які були доведені
сторонами. В той же час позивачем в ході
розгляду справи не було доведено не
тільки характеру й розміру моральної
шкоди та її зв'язку з протиправними
винними діями відповідача, але й
взагалі факту її спричинення. За таких
умов вимоги про відшкодування
моральної шкоди залишилися
недоведеними, у зв'язку з чим підстави
для їх задоволення відсутні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи тому визнає дане рішення
законним та обґрунтованим. Таким чином
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, відтак
передбачених законом підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 14 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді