АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай
Л.Д.,

суддів: Семенюк
Т.А., Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Росукр-консалтінг» поданою через
представника Цибрій Жанну Едуардівну,
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Новоліта»
та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 04 грудня 2013 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новоліта»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Росукр-консалтінг»,
ОСОБА_2 до Прокуратури м. Києва про
усунення перешкод у користуванні та
розпорядженні об'єктом права власності
і звільнення майна з -під арешту,

в с т а н о в и л а :

у січні 2013 року позивачі звернулися до
суду з позовом до Прокуратури м. Києва,
в якому просили зняти арешт з
нерухомого майна, а саме нежилих
приміщень, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначали, що
12.09.2012 року постановою слідчого в
особливо важливих справах відділу
прокуратури м. Києва, по кримінальній
справі № 50-6224 було накладено арешт на
ряд нежитлових приміщень, у тому числі
і на спірне приміщення, чим їх як
власників позбавлено можливості
вільно володіти та розпоряджатися
своєю власністю. Вони не являються
учасниками кримінального процесу та
зверталися із клопотанням про зняття
арешту з майна до слідчого Підлісного
O.A., проте у задоволенні їх клопотання
було відмовлено.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 04.12.2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/2457/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Декаленко
В.С.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Не погоджуючись з
даним рішенням суду, кожний з позивачів
подав апеляційні скарги, в яких
просять скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову.
Посилаються на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи. А
саме, в матеріалах справи відсутні
докази здійснення перевірки у
кримінальному провадженні
правомірності здійснення приватизації
комунального майна та набуття права
приватної власності на спірне
приміщення. Приватизаційна справа щодо
спірної будівлі не викрадена та
оглядалася судом. Крім того, висновки
суду є суперечливими. Так, відмовляючи
у задовленні позовних вимог суд
виходив з того, що питання про
скасування арешту має вирішуватися в
порядку встановленому КПК України,
проте відмовив у задоволенні
клопотання прокуратури про закриття
провадження у справі.

У судовому засіданні представник TOB
«Росукр-консалтінг» - Цибрій Ж.Е. та
представник TOB «Новоліта» - ОСОБА_9, який
є також представником ОСОБА_2
підтримали апеляційні скарги та
просили їх задовольнити.

Представник прокуратури Олійник А.Д.
просив апеляційні скарги відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
TOB «Новоліта», TOB «Росукр-консалтінг» та
ОСОБА_2 є співвласниками нежитлового
приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

В провадженні слідчого відділу
Прокуратури міста Києва перебувала
кримінальна справа № 49-3015, порушена
Генеральною Прокуратурою України за
фактом перевищення службових
повноважень посадовими особами
Головного управління комунальної
власності міста Києва за ознаками
складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365
КК України.

Постановою слідчого прокуратури міста
Києва від 15.11.2011 року із кримінальної
справи № 49-3015 було виділено в окреме
провадження кримінальну справу № 50-6224
за фактом службової недбалості
службовими особами Головного
управління комунальної власності
міста Києва при видачі депутату
Київської міської ради Іванову П.Ф.
приватизаційних справ за 2007-2009 роки за
ознаками складу злочину, передбаченого
ч. 1 ст. 367 КК України та за фактом
незаконного заволодіння транспортним
засобом «Фольксваген Туарег», в якому
знаходилися приватизаційні справи за
2007-2009 роки за ознаками складу злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

В рамках зазначеної кримінальної
справи постановою слідчого в особливо
важливих справах слідчого відділу
прокуратури м. Києва Підлісного O.A. від
12.09.2012 року було накладено арешт на
нерухоме майно, в тому числі і на
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, що належить позивачам на праві
власності.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що на час розгляду справи у
кримінальному провадженні триває
перевірка правомірності здійснення
приватизації комунального майна та
набуття права власності, а тому
власники майна правомірно обмежені у
здійснені права власності. Питання ж
зняття арешту з майна має вирішуватися
у порядку, визначеному кримінально
-процесуальним законодавством під час
постановлення вироку за результатами
розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
відповідають встановленим обставинам
справи та нормам матеріального права.

Так, судом першої інстанції правильно
встановлено, що нежитлове приміщення,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
належить на праві власності позивачам.

Частки кожного з позивачів у праві
власності на це приміщення є
наступними: ТОВ «Росукр-консалтінг»
належить 416/1000 частини, що
підтверджується договорами купівлі -
продажу від 23.04.2008 року та
реєстраційними посвідченнями; ТОВ
«Новоліта» належить 550/1000 частини цього
приміщення, що підтверджується
рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 11.07.2012 року, яке набрало
законної сили та ОСОБА_2 належить 34/1000
частини цього приміщення, що
підтверджується договором купівлі
-продажу від 06.03.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у постанові Верховного Суду
України від 15.05.2013 року № 6-26 цс 13 вимоги
особи, що ґрунтуються на її праві
власності на арештоване майно,
розглядаються за правилами,
установленими для розгляду позовів про
звільнення майна з - під арешту. В
порядку, передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством, коли
арешт на майно накладено при
провадженні в кримінальній справі,
розглядаються заяви боржників на
правильність арешту майна.

Суд першої інстанції відмовивши у
задоволенні клопотання відповідача
про закриття провадження у справі та
правильно розглянувши справу за
правилами цивільного судочинства,
одночасно зробив помилкові висновки
про те, що зняття арешту з майна можливо
лише при розгляді кримінальної справи.

Кримінальні провадження відкриті за
фактом службової недбалості
службовими особами Головного
управління комунальної власності
міста Києва при видачі депутату
Київської міської ради Іванову П.Ф.
приватизаційних справ за 2007 - 2009 роки,
що потягло їх втрату; за фактом
незаконного заволодіння автомобілем
«Фольксваген Туарег» д.н. НОМЕР_1, який
належить Іванову П.Ф. та в якому
знаходилися приватизаційні справи за
2007 - 2009 роки; за фактом надання
службовими особами Державного
агентства земельних ресурсів України,
Головного управління земельних
ресурсів у м. Києві завідомо незаконних
позитивних висновків державної
експертизи землевпорядної
документації - проектів землеустрою; за
фактом зловживання службовим
становищем службовими особами
Київської міської ради під час
передачі у власність та користування
земельних ділянок; за фактом
зловживання службовим становищем
службовими особами Київської міської
державної адміністрації при видачі у
2007 році в приватну власність фізичним
особам земельних ділянок (а.с. 90-93).

Суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що позивачі не є боржниками у
кримінальному провадженні та у них
відсутній правовий механізм
оскарження постанови про накладення
арешту у рамках кримінального
провадження.

Крім того, за матеріалами справи та з
пояснень представника відповідача
вбачається, що приватизаційна справа,
яка стосується спірної будівлі не
викрадена та оглядалася судом.

З постанови про накладення арешту
вбачається, що арешт накладено з метою
забезпечення можливого в майбутньому
цивільного позову. Суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
відповідач будь - яких доказів
заявлення цивільного позову, що
стосується спірної будівлі не надав.

Крім того, висновки суду про те, що в
рамках кримінальної справи триває
перевірка правомірності здійснення
приватизації комунального майна та
набуття права власності не
відповідають встановленим обставинам,
оскільки відповідачем не надано
доказів порушення кримінального
провадження щодо незаконності
приватизації спірної будівлі. У разі ж
з порушення кримінального провадження
за даним фактом будь - яких перешкод у
накладенні арешту в рамках такого
кримінального провадження на спірну
будівлю немає.

За таких обставин, коли позивачі не є
боржниками у кримінальному
провадженні, та за відсутності
цивільного позову щодо спірної
будівлі, висновки суду про відмову у
позові є помилковими.

Разом з тим, відповідно до положень ст.
15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України захисту
в порядку цивільного судочинства
підлягає лише порушене право.

Позивачам нежитлове приміщення, на яке
накладено арешт, належить на праві
часткової власності, а не спільної
сумісної власності. А тому право
кожного з позивачів, накладенням
арешту на будівлю, порушене лише в тій
частині, яка належить на праві
власності кожному з них. Відтак, вимога
кожного з позивачів підлягає
задоволенню лише в межах тієї частини
будівлі, яка належить кожному з них на
праві влансоті.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Росукр-консалтінг», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Новоліта», ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 04 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новоліта»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Росукр-консалтінг»,
ОСОБА_2 до Прокуратури м. Києва про
усунення перешкод у користуванні та
розпорядженні об'єктом права власності
і звільнення майна з -під арешту,
задовольнити частково.

Звільнити з під арешту 416/1000 частини
нежитлового приміщення, розташованого
за адресою АДРЕСА_1 яка належить на
праві власності Товариству з обмеженою
відповідальністю «Росукр-консалтінг».

Звільнити з під арешту 550/1000 частини
нежитлового приміщення, розташованого
за адресою АДРЕСА_1 яка належить на
праві власності Товариству з обмеженою
відповідальністю «Новоліта».

Звільнити з під арешту 34/1000 частини
нежитлового приміщення, розташованого
за адресою АДРЕСА_1 яка належить на
праві власності ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді