Справа № 128/4618/13-ц Провадження №
22-ц/772/246/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Васильєва Т. Ю.Категорія: 27
Доповідач: Сорока Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого: Сороки Л.А.

суддів: Стеблюк Л.П., Копаничук С.Г.

при секретарі: Торбасюк О.І.

за участю: представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Вінницького районного суду Вінницької
області від 02.12.2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 10.09.2013 року звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення
боргу.

Мотивуючи позов ОСОБА_3 зазначив, що
28.09.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4
був укладений кредитний договір,
відповідно до якого ОСОБА_4 отримав
кредит в розмірі 10 000 доларів США
строком по 28.09.2012 р.

В забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору 28.09.2007 року між
ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено
договір застави. Відповідно до умов
цього договору ОСОБА_4 передав в
заставу банку належний йому на праві
власності автомобіль марки Fiat,
державний номер НОМЕР_1.

Крім того в забезпечення виконання
зобов'язань за цим же кредитним
договором між ВАТ КБ «Надра» та
позивачем ОСОБА_3 28.09.2007 року укладено
договір поруки № 27/09/2007/419-1.

Також 28.09.2007 року в забезпечення
виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_4
між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено
договір поруки № 419/МК/2007/ЦВ-840.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_4 свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконував ВАТ КБ «Надра» звернулось з
вимогою до ОСОБА_3 про погашення
заборгованості.

В період з 26.11.2009 р. по 20.11.2011 р. позивач
погасив кредит за ОСОБА_4 в повному
обсязі, перерахувавши банку 11 546, 09
доларів США.

Позивач зазначає, що до нього перейшли
всі права кредитодавця по кредитному
договору, в тому числі і ті, що витікали
з договорів забезпечення зобов'язання,
тобто застава транспортного засобу та
порука ОСОБА_2

ОСОБА_3 просив суд визнати його
заставодержателем транспортного
засобу за договором застави між банком
та боржником ОСОБА_4, а також стягнути з
відповідачів солідарно сплачену ним
суму боргу за кредитним договором з
урахуванням трьох відсотків річних з
часу сплати ним зазначеного боргу, а
саме 97 133 грн.

Рішенням суду позов задоволено
частково.

Суд визнав ОСОБА_3 заставодержателем
транспортного засобу Fiat, 2000 року
випуску, що належить ОСОБА_4 та стягнув
солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 борг в сумі
92 287, 89 грн., а також 1 037, 58 грн. судових
витрат. В решті позовних вимог суд
відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову в
частині визнання ОСОБА_3
заставодержателем транспортного
засобу, а також в частині стягнення з
ОСОБА_2 92 287,89 грн. Скаржник посилається
на необ'єктивність, необґрунтованість,
неповноту оскаржуваного рішення та
вважає його таким, що ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з доведеності та
обґрунтованості позовних вимог та
солідарного обов'язку відповідачів по
виконанню кредитних зобов'язань ОСОБА_4

Проте, такий висновок суду не
відповідає нормам матеріального права.

За правилами ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник. Особи, які спільно дали поруку
відповідають перед кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором поруки. Тобто, зміст вказаної
норми передбачає можливість
встановлення поруки щодо виконання
одного і того ж зобов'язання одночасно
з боку декількох осіб. Проте, така
порука виникає лише на підставі її
спільного надання у формі укладення
одного договору декількома
поручителями. Лише у випадку укладення
одного договору декількома
поручителями (спільна порука)
поручителі відповідають перед
кредитором солідарно з боржником та
солідарно між собою.

Судом не заборонено укладення кількох
договорів поруки на виконання того
самого зобов'язання. Проте, в цьому
випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України не
застосовується, оскільки поручителі не
несуть у такому разі солідарної
відповідальності між собою, а тому не
можна вважати поруку їхньою спільною
відповідальністю. За таких обставин
кредитор має право пред'явити вимогу до
кожного з поручителів на підставі
відповідного договору, але поручитель,
що виконав зобов'язання, не може
висунути вимогу до іншого поручителя
на предмет розподілу відповідальності
перед кредитором.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
неправильне рішення в частині
солідарного стягнення боргу з ОСОБА_2
та ОСОБА_4 оскільки відповідати перед
ОСОБА_3 мусить тільки ОСОБА_4, борг якого
перед банком погасив ОСОБА_3

Рішення суду в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в частині задоволення
позову про стягнення з ОСОБА_2 боргу.

Апеляційна скарга в частині скасування
рішення про визнання ОСОБА_3
заставодержателем транспортного
засобу (автомобіля марки Fiat)
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

За правилами ч. 2 ст. 556 ЦК України до
поручителя, який виконав зобов'язання,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, в тому числі і ті, що
забезпечували його виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що в
забезпечення виконання умов
кредитного договору між ВАТ КБ «Надра»
та ОСОБА_4 був укладений договір
застави. Згідно цього договору ОСОБА_4
передав в заставу банку транспортний
засіб (мікроавтобус D марки FIAT).

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 512 ЦПК
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
виконання обов'язку боржника
поручителем або заставодержателем
(майновим поручителем).

Суд першої інстанції вірно застосував
ч. 2 ст. 556 ЦК України та визнав ОСОБА_5
заставодержателем транспортного
засобу (мікроавтобуса D марки FIAT), що
належить ОСОБА_4.

Підстав для задоволення апеляційної
скарги ОСОБА_2 в цій частині колегія
суддів не вбачає .

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 02.12.2013 року в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 92 287, 89 грн. скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову
в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 92 288, 89 грн.

В решті рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 02.12.2013 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:
/підпис/

Судді:
/підписи/

Згідно з оригіналом: