Справа № 182/55/14-ц
Провадження № 2/0182/1344/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Шестакової З.С.

при секретарі -
Пометій Є.Т.

за участю відповідача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Нікополі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства „Дельта Банк"
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, суд

встановив:

Публічне акціонерне товариство
„Дельта Банк" (далі - ПАТ „Дельта Банк")
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що 17
листопада 2006 року між ТОВ „Український
промисловий банк" та відповідачем
ОСОБА_1 був укладений договір про
надання кредиту № 312, згідно якого
позивач надав відповідачу кредит в
розмірі 176 000,00 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 19,5 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом на строк до 16 листопада 2009
року.

Відповідно до умов кредитного
договору № 312 від 17.11.2006 відповідач
зобов'язувався належним чином
прийняти, використовувати і повернути
банку отримані кошти, а також
здійснювати плату за кредит
(встановлені проценти) у терміни,
встановлені кредитним договором.

Попри взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором стосовно
своєчасного повернення сум отриманого
кредиту та своєчасної сплати
нарахованих за користування кредитом
відсотків у встановленні кредитним
договором терміни, відповідач не
виконує, у зв'язку з чим у ОСОБА_1
склалась заборгованість за кредитом.

Станом на 13 грудня 2013 року
заборгованість ОСОБА_1 перед банком
складає 92 523 грн. 90 коп., а саме:

- заборгованість за кредитом - 64
846,79 грн.;

- заборгованість за процентами - 27
677,11 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 512-519 ЦК
України, ст.ст. 92, 95 Закону України „Про
банк та банківську діяльність" 30 червня
2010 року між ТОВ „Український
промисловий банк", ПАТ „Дельта Банк" та
Національним банком України було
укладено договір про передачу активів
та кредитних зобов'язань ТОВ
„Український промисловий банк" на
користь ПАТ „Дельта Банк", відповідно
до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на
умовах, визначених договором, ТОВ
„Український промисловий банк"
передає ПАТ „Дельта Банк" права вимоги
за кредитними та забезпечувальними
договорами.

Отже, враховуючи те, що відповідач
ОСОБА_1 протиправно, всупереч умов
кредитного договору № 312 від 17.11.2006, не
повертає позивачу кредит, позивача
просив суд задовольнити позов та
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором та судові
витрати.

В судове засідання представник
позивача не з'явився. Про день розгляду
справи був належним чином
повідомлений, надав суду клопотання
про розгляд справи без його участі
(а.с.39).

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги
ПАТ „Дельта Банк" не визнав та суду
показав, що умовами кредитного
договору № 312 від 17.11.2006 передбачений
кінцевий термін повернення коштів 16
листопада 2009 року. Відповідно до статті
257 ЦК України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Отже, строк позовної давності за цим
кредитним договором закінчився 16
листопада 2012 року. В той же час, позивач
звернувся до суду з даним позовом 30
грудня 2013 року, тобто після спливу
позовної давності, а тому, відповідно
до вимог частин 3, 4 ст. 267 ЦК України
відповідач просив суд застосувати
строки позовної давності при вирішенні
спору та відмовити банку у позові.

Заслухавши пояснення відповідача,
дослідивши письмові докази, суд
приходить до наступного.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, 17 листопада 2006
року між ТОВ „Український промисловий
банк" та відповідачем ОСОБА_1 був
укладений договір про надання кредиту
№ 312, згідно якого позивач надав
відповідачу кредит в розмірі 176 000,00 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 19,5 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом на
строк до 16 листопада 2009 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 512-519 ЦК
України, ст.ст. 92, 95 Закону України „Про
банк та банківську діяльність" 30 червня
2010 року між ТОВ „Український
промисловий банк", ПАТ „Дельта Банк" та
Національним банком України було
укладено договір про передачу активів
та кредитних зобов'язань ТОВ
„Український промисловий банк" на
користь ПАТ „Дельта Банк", відповідно
до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на
умовах, визначених договором, ТОВ
„Український промисловий банк"
передає ПАТ „Дельта Банк" права вимоги
за кредитними та забезпечувальними
договорами (а.с.22-26).

Під час судового засідання відповідач
не оспорював факт укладання з ТОВ
„Український промисловий банк"
кредитного договору № 312 від 17
листопада 2006 року та отримання
грошових коштів.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

В силу ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Відповідно до п. 1.3. розділу 1
кредитного договору № 312 від 17
листопада 2006 року дата повернення
кредиту - 16 листопада 2009 року.

Пунктом 5.1. розділу 5 кредитного
договору № 312 від 17 листопада 2006 року
передбачено що сторони несуть
відповідальність за невиконання та/або
неналежне виконання умов договору у
порядку передбаченому чинним
законодавством України (а.с.5-10).

З урахуванням викладених
обставин суд вважає, що до
правовідносин, які виникли між
сторонами повинен застосовуватись
строк позовної давності три роки,
передбачений ст. 257 ЦК України.

Строк позовної давності сплинув 16
листопада 2012 року, в той час, як позивач
звернувся з позовними вимогами про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за
кредитом 03 січня 2014 року (а.с.2), тобто
після закінчення строку позовної
давності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Ст. 266 ЦК України передбачено, що
зі спливом строків позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

За таких обставин, а також
враховуючи те, що відповідач під час
судового засідання письмово заявляв
про застосування строку позовної
давності, суд приходить висновку, що в
задоволенні позовних вимог ПАТ
„Дельта Банк" про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором
№ 312 від 17 листопада 2006 року в розмірі 92
523,90 грн. необхідно відмовити у зв'язку
зі спливом строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 10,11,14,15,57,60,212-215,218 ЦПК,
6,11,257,259,266,267,526,629,1054 ЦК України, суд

вирішив:

В задоволені позову Публічного
акціонерного товариства „Дельта Банк"
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: З. С. Шестакова