Справа № 450/690/13 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/783/1619/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.

секретар - Олексів О.А.

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 грудня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.03.2003 р. у вигляді накладення арешту на приватне майно ОСОБА_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на майно, яке буде виявлено при виконанні ухвали судді (в тому числі і транспортні засоби, де б вони не знаходилися) - в межах позовних вимог.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 грудня 2013 року є незаконним та необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд помилково встановив, що у скоєнні ДТП відсутня вина відповідача та правові підстави відшкодування шкоди.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що 21.10.2002 року мало місце ДТП з участю апелянта та відповідача. Відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення. Однак, постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 30.01.2003 року адміністративну справу відносно нього закрито у зв»язку із тим, що дії позивача відповідали вимогам ПДР України.

Наявність в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення відносно апелянта, на думку суду, є доказом його вини у скоєнні ДТП. Проте, судом не надано належної оцінки доказам у справі, зокрема, постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 30.01.2003 року, в якій зазначено, що саме відповідач ОСОБА_4, здійснючи обгін не переконався в безпечності свого маневру для всіх учасників дорожнього руху. Постанова Шевченківського районного суду м. Києва ніким не оскаржувалась, відповідно є чинною, а відтак і є вагомим доказом у справі.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 грудня 2013 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому судова колегія вважає за необхідне у відповідності з вимогами ст. 305 ЦПК України проводити розгляд справи у відсутності позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, так як вони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення такої з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає даним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Встановлено, що 21.10.2002 року на 124 кілометрі автошляху Дніпропетровськ Царичанка Кобеляки - Решетилівка сталося ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 За наслідкам події відносно водія ОСОБА_3 працівниками ДАІ складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

30.01.2003 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва, під час розгляду матеріалів про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, у зв»язку з даною ДТП, що мала місце 21.10.2002 року, не встановив складу правопорушення в діях ОСОБА_3, у зв»язку з чим адміністративне провадження відносно нього закрив.

В цій постанові також зазначено, що з пояснень водія ОСОБА_4 вбачається, що здійснюючи обгін, останній не впевнився у безпечності цього маневру для усіх учасників дорожнього руху.

За приписами статей 440, 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час спірних правовідносин), майнова та моральна шкода, завдана особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 450 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час спірних правовідносин), організації і громадяни, діяльність яких пов»язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов»язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивач не скористався даним правом, оскільки не довів суду існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та не надав доказів на їх підтвердження.

Зокрема, ОСОБА_3 не вважає себе винуватим в ДТП, що мала місце 21.10.2002 року та в результаті якої його автомобіль зазнав механічних пошкоджень, посилаючись на згадану постанову судді від 30.01.2003 року.

Зазначені в постанові пояснення водія ОСОБА_4 про те, що той, здійснюючи обгін, не впевнився у безпечності цього маневру для усіх учасників дорожнього руху, не можуть бути підставою для визнання його винуватим у вчиненні ДТП та як наслідок, задоволення позову по стягнення спричиненої шкоди, оскільки судом не здобуто даних про те, що давалися такі пояснення, а даний факт відповідачем заперечується.

Крім того, відсутні будь-які дані про можливе визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні ДТП, що мало місце 21.10.2002 року та притягнення його за це діяння до відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв»язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення та скасування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 грудня 2013 року відсутні.

В той же час з мотивувальної частини рішення суду слід виключити посилання на вимоги ст. ст. 1166,1167 та 1188 ЦК України в редакції 2003 року, оскільки такі не діяли на час спірних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_6