Справа № 202/8495/14-ц
УХВАЛА

Іменем України

28 жовтня 2014 року Індустріальний
районний суду м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді

-           Шклярука
Д.С.,

при секретарі

-           Пугач Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську скаргу
ОСОБА_1, заінтересована особа –
Публічне акціонерне товариство
“ОСОБА_2 Дніпро”, на дії та
бездіяльність державного виконавця
Індустріального відділу Державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції при
виконанні виконавчого листа, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська із скаргою на дії та
бездіяльність державного виконавця
Індустріального відділу Державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції при
виконанні виконавчого листа, у якій
просить суд: визнати неправомірною
відмову в.о. начальника
Індустріального відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ОСОБА_3 у
розгляді її скарги, зобов'язати вжити
заходи по розгляду усіх зазначених у
скарзі порушень та забезпечити
виконавче провадження відповідно до
вимог законів; встановити
необґрунтованість, упередженість та
протиправність дій головного
державного виконавця Індустріального
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_4 та скасувати
постановлені ним постанови від 02.07.2014 р.
про відкриття виконавчого провадження
та про накладення арешту на належне їй
нерухоме майно з метою вчинення дій
відповідно до вимог законів, у тому
числі й шляхом надання достатнього
строку для добровільного виконання
рішення суду та з'ясування питань щодо
майна, яке підлягає відчуженню та
непорушності права власності.

В обґрунтування вимог
скарги ОСОБА_1 вказує на те, що в
провадженні Індустріального відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції служби знаходиться
провадження за виконавчим листом 2/202/213
виданим 23.06.2014 р. Індустріальним
районним судом м. Дніпропетровська про
здійснення в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ
"ОСОБА_2 Дніпро" за кредитним договором
№ 210607 -ІІЗБ від 21.06.2007 р. в сумі 1104862,16
грн. звернення стягнення на предмет
іпотеки - домоволодіння, яке належить
їй та яке знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Балтійська, 24,
розташоване на земельній ділянці 658,00
кв.м., шляхом продажу з прилюдних торгів
за ціною визначеною в межах
виконавчого провадження.

Вона вважає, що як при відкритті, так й в
процесі виконавчого провадження
Індустріальний ВДВС грубим чином
порушив вимоги законів, а також її
законні права та інтереси.

17 липня 2014 р. вона отримала по пошті дві
постанови від 02.07.2014 р. головного
державного виконавця Індустріального
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_4 про
відкриття виконавчого провадження та
про арешт майна боржника.

Враховуючі, що обидві ці постанови було
постановлено з порушенням вимог
законів, 24 липня 2014 р. вона подала
скаргу на ім'я в.о. начальника
Індустріального відділ' державної
виконавчої служби ОСОБА_3, в якій
просила скасувати ці постанови.

06 серпня 2014 р. вона отримала відповідь,
з якої вбачається, що керівництво
виконавчої служби не бажає
дотримуватися вимог законів та своєю
бездіяльністю створює значні
перешкоди у здійсненні громадянами
своїх прав і свобод. У зв’язку з цим
вона й просить суд визнати
неправомірною відмову в.о. начальника
Індустріального відділу державної
виконавчої служби ОСОБА_3 у розгляді
скарги та зобов'язати її вжити заходів
по розгляду усіх зазначених у скарзі
порушень та забезпечити здійснення
виконавчого провадження відповідно до
вимог законів.

Підставою для зазначених дій є
порушення, а вірніше не визнання
відповідачем вимог законів. По-перше,
відмова Індустріального ВДВС у
задоволенні її вимог, викладених у
скарзі з підстав, що такі дії
оскаржуються виключно в судовому
порядку, є хибною та свідчить про те, що
керівник ВДВС не тільки не знайомився з
матеріалами справи, а й неуважно читав
скаргу. Такі дії керівника підрозділу
ВДВС не відповідають вимогам ст. 82
Закону України «Про виконавче
провадження».

Як вбачається зі змісту виконавчого
листа, вона не є боржником перед банком
й тому має право на оскарження дій у
визначеному вимогами закону порядку.

По-друге, згідно ч.8 ст.82 Закону України
«Про виконавче провадження», за
результатами розгляду скарги
начальник відділу виносить постанову
про її задоволення чи відмову. Але, як
вбачається керівник відділу не
дотримується вимог закону й у
порушення законності відмовив у
розгляді скарги шляхом письмової
відповіді листом.

По-третє, у її скарзі зазначені
конкретні порушення вимог законів,
допущені державним виконавцем, у
вигляді несвоєчасного повідомлення,
позбавлення права на добровільне
виконання постанови, відсутність
підстав для здійснення виконавчих дій,
тому керівник відділу повинен був
перевірити зазначені факти та в
будь-якому випадку повідомити про
наслідки їх розгляду. Але, як
вбачається, керівник відділу державної
виконавчої служби самоусунувся від
виконання цих обов'язків та своєю
бездіяльністю порушив вимоги закону.

По-четверте, як зазначено у скарзі,
виконавчий лист неможливо виконати, бо
не вирішено ряд питань, що потребує їх
роз'ясненню судом, який ухвалив
рішення. Вона є власником нерухомого
майна по вул. Балтійська, 24 в м.
Дніпропетровську, що підтверджується
витягом з реєстру речових прав на майно
та до теперішнього часу не позбавлена
права власності.

Тому, до вирішення питання щодо
позбавлення її права власності та
виселення з будинку виконати це судове
рішення не передбачається можливості.

До того ж, виданий судом виконавчий
лист не відповідає вимогам закону. Як
вбачається, виконавчий лист повністю
не відповідає цим вимогам, бо не
містить індивідуальні ідентифікаційні
номери, номери та серію паспорту, тощо,
що унеможливлює виконавче провадження.

Крім того, у виконавчому листі взагалі
не зазначено, яке саме майно підлягає
відчуженню.

Справа у тому, що як Цивільний Кодекс,
так й Закон України "Про іпотеку" не
містять терміну "предмет іпотеки -
домоволодіння", тому їй як власниці
садиби не відомо та не зрозуміло яке
саме майно підлягає відчуженню.

Вважає, що неправомірними діями
головного державного виконавця Ванжи
О.В. навмисно створені перешкоди у
реалізації права на добровільне
виконання умов постанови з метою
незаконного збагачення за її рахунок.

Крім того, запропонувавши їй
добровільно виконати виконавчий
документ, який передбачає продаж її
майна, державний виконавець одночасно
постановив накласти арешт на її
домоволодіння, що взагалі унеможливлює
виконання попередньої постанови.

Таким чином, державний виконавець
вчинив завідомо неправомірні дії, які
направлені на порушення її прав та
завдання їй майнової шкоди у великих
розмірах.

Підставами для скасування постанови є
недотримання державним виконавцем
вимог законів та порушення її
конституційних прав.

В обох постановах не зазначені розмір
грошових коштів, які підлягають
стягненню на користь стягувана, що вже
є підставою для їх скасування.

Зазначені обставини мають вважливе
значення для забезпечення законності,
добросовісності, додержання принципу
рівності перед законом та дотримання
необхідного балансу між любими
несприятливими наслідками для прав і
свобод особи.

Справа у тому, що згідно наданих
доказів вона є власником як житлового
будинку з господарськими будівлями і
спорудами, так і земельної ділянки, на
якій вони розташовані.

Сукупна вартість цього майна по
ринковій вартості вдвічі перевищує
заборгованість ОСОБА_5, тому зайві
гроші від продажу майна підлягають
поверненню їй.

Одночасно державним виконавцем
порушені вимоги ст.50 Закону України
"Про виконавче провадження" щодо
порядку звернення стягнення на майно,
згідно абз. 2 якої стягнення по
виконавчим документам у першу чергу
звертається на грошові кошти.

Також порушені вимоги абз. 8 цієї
статті, згідно якої стягнення на майно
здійснюється у розмірах та сумах,
необхідних для виконання по
виконавчому документу.

Між тим, державний виконавець не
запропонував їй, у порушення вимог ст.56
цього закону сплатити борг, не визначив
його розмір, що вважаю порушенням
вимог.

Вважає, що державний виконавець своїми
необґрунтованими та упередженими
діями також порушив й інші положення
законів та нормативних актів, фактично
позбавивши її права на добровільне
виконання судового рішення.

Так, згідно абз.5 п.4.1. 1 "Інструкції про
здійснення виконавчих дій" якщо при
відкритті виконавчого провадження
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, то боржник має право
у строк, визначений для добровільного
виконання рішення, реалізувати належне
йому майно в рахунок повного або
часткового погашення боргу за
виконавчим документом.

Але державний виконавець не надав їй
такої можливості, як і не надав
достатнього строку для здійснення
цього права.

Крім того, згідно ст.63 Закону України
"Про виконавче провадження" звернення
стягнення на будинок, квартиру, інше
приміщення, земельну ділянку, що є
нерухомим майном, здійснюється у
випадку відсутності в боржника
достатніх коштів або рухомого майна.
При цьому у першу чергу здійснюється
звернення стягнення на окрему від
будинку земельну ділянку, інше
приміщення, а в останню чергу
здійснюється звернення стягнення на
будинок.

Але державний виконавець у порушення
цих вимог не з'ясував та не зазначив у
своїй постанові навіть можливість
відчуження земельної ділянки та наклав
арешт на все належне майно, що
унеможливлює добровільне виконання
цієї постанови.

Вважає, що державний виконавець при
здійсненні владних повноважень діяв як
недобросовісно, так і упереджено, бо
навіть не звернув увагу на суттєві
умови, які унеможливлюють навіть
відкриття виконавчого провадження.

Згідно абз. 3 ст. 63 Закону України "Про
виконавче провадження" при зверненні
стягнення на будинок, квартиру,
приміщення, земельну ділянку державний
виконавець направляє запити до
місцевих органів виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування про
належність зазначеного майна на праві
власності та його вартості, але
вартість мого майна у цих постановах не
зазначена.

Згідно вимог ст.. 62-1 Закону України "Про
виконавче провадження" звернення
стягнення на предмет іпотеки та його
реалізація здійснюються з за умовами
іпотечного договору.

Між тим, державний виконавець у
порушення цих вимог не витребував
іпотечний договір, внаслідок чого поза
увагою залишились ті обставини, що
належна мені на праві власності
земельна ділянка не знаходилась в
іпотеці й тому не може бути витребувана
з її володіння.

Згідно ст. 321 ЦК та ст. 41 Конституції
України право власності є непорушним,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Тому, до вирішення питання про
припинення її права власності
державний виконавець не вправі
здійснювати якісь примусові дії.

До того ж, згідно вимог ч. 1 ст. 153
Земельного Кодексу власник не може
бути позбавлений права власності на
земельну ділянку, крім випадків,
передбачених законом, до який зокрема
згідно ст. 140 цього Кодексу належать
звернення стягнення на земельну
ділянку за вимогою кредитора або її
конфіскація за рішенням суду.

Між тим, питання щодо звернення
стягнення на земельну ділянку судом не
розглядались та ніяке рішення по
припиненню її права власності на
земельну ділянку не ухвалювалось.

Але державний виконавець не звернув
увагу на ці обставини та у порушення
вимог п.3.10 1 "Інструкції про здійснення
виконавчих дій" не звернувся до суду з
питанням про роз'яснення судового
рішення, а саме: чи підлягає вилученню з
її власності вся земельна ділянка, яка
не була в іпотеці, та чи припинено її
право власності на нерухоме майно.

Вважає, що без встановлення зазначених
обставин виконавче провадження не
допускається.

Таким чином, вбачається, що виконавча
служба не дотримувалася балансу щодо
заявлених вимог по виконавчому
документу та її конституційного права
на недоторканість власності та житла, а
також не звернула увагу щодо
неможливості реального виконавчого
провадження за цим документом.

Але, такі дії державного виконавця
суперечать вимогам законів та
Конституції України, й тому є
протиправними та незаконними.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав та
просив її задовольнити за викладених
обставин.

Представники Публічного акціонерне
товариство “ОСОБА_2 Дніпро” та
державний виконавець Індустріального
відділу Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_4 у
задоволенні скарги просили відмовити
зауважуючи на відсутності правових
підстав для її задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи та письмові докази,
матеріали виконавчого провадження,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Так, в провадженні державного
виконавця Індустріального відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_4 перебуває
виконавче провадження ВП № 43842929 з
виконання виконавчого листа № 2/202/213,
виданого 23.06.2014 р. Індустріальним
районним судом м. Дніпропетровська про
звернути стягнення на предмет іпотеки
-домоволодіння, яке належить ОСОБА_1, що
знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Балтійська, 24,
розташоване на земельній ділянці 658,00
кв.м. в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ
"ОСОБА_2 Дніпро" за кредитним договором
№ 210607 – USD від 21.06.2007 р. в сумі 1 104 862, 16
грн.

01.07.2014 року до зазначеного підрозділу
ДВС стягувачем було подано заяву про
примусове виконання судового рішення
та пред'явлено вказаний виконавчий
документ.

Постановою державного виконавця від
02.07.2014 року було відрито виконавче
провадження та було встановлено строк
для добровільного виконання рішення до
09.07.2014 року.

В цей же день, тобто 02.07.2014 року,
державним виконавцем було винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, якою й було накладено арешт
на вищезазначене спірне домоволодіння
та заборонено здійснювати його
відчуження.

Зазначені рішення державного
виконавця були направлені на адресу
скаржника, та були останньою отримані 16
липня 2014 року, про свідчить поштове
повідомлення про вручення наявне в
матеріалах виконавчого провадження.

Не погодившись із вказаними рішеннями
державного виконавця Проскурова Л.П.
24.07.2014 року звернулася до в.о.
начальника зазначеного відділу ДВС
ОСОБА_3 із скаргою, на яку отримала
лист-відповідь від 28.07.2014 року.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, в т.ч. й
виконавчі листи, що видаються судами.

Вимоги до виконавчих документів
визначені ст. 18 згаданого Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих
днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення
у строк до семи днів з моменту
винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.
Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові. Постанова
про відкриття виконавчого провадження
може бути оскаржена сторонами у
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

За змістом ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника
може накладатися державним
виконавцем, в т.ч. шляхом винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Отже, враховуючи вказані вимоги Закону,
державний виконавець прийнявши
рішення про відкриття виконавчого
провадження та про арешт майна ОСОБА_1 і
оголошення заборони на його відчуження
не вийшов за межі вимог ст. 17, 19, 20, 25, 57
Закону України «Про виконавче
провадження», у зв’язку з чим підстав
для визнання його дій неправомірними
та упередженими немає.

Відповідно до ч. 8 ст. 82 Закону України
«Про виконавче провадження» скарга,
подана у виконавчому провадженні
начальнику відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, розглядається у
десятиденний строк з дня її
надходження. За результатами розгляду
скарги начальник відділу виносить
постанову про її задоволення чи
відмову, яка в десятиденний строк може
бути оскаржена до вищестоящого органу
державної виконавчої служби або до
суду. Скарга, подана без додержання
вимог, викладених у частині шостій цієї
статті, розглядається начальником
відділу в порядку, встановленому
Законом України "Про звернення
громадян".

Як було встановлено у судовому
засіданні, скарга ОСОБА_1 на ім'я в.о.
начальника Індустріального ВДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції була подана із
дотриманням вимог ч.ч. 6, 7 ст. 82 Закону
України «Про виконавче провадження»,
проте, керівником зазначеного відділу
ДВС не була розглянута як того вимагає
ч. 8 ст. 82 Закону України «Про виконавче
провадження» із винесенням постанови
про її задоволення чи відмову.

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 у
частині визнання неправомірною
відмови в.о. начальника
Індустріального відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ОСОБА_3 у
розгляді її скарги, зобов'язання вжити
заходи по розгляду усіх зазначених у
скарзі порушень та забезпечення
виконавчого провадження відповідно до
вимог законів, є законними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Що ж стосується доводів скаржника щодо
невизначеності із поняттям
«домоволодіння», то такі доводи не
заслуговують на увагу, оскільки як в
самому договорі, так і у судовому
рішенні, виконавчому листі, у прийнятих
державним виконавцем оскаржуваних
постановах детально вказані ознаки
нерухомого майна, яке було предметом
спору, та на яке звертається стягнення
в рахунок погашення заборгованості.
При цьому, на думку суду, додаткового
роз’яснення це поняття не потребує,
оскільки під домоволодінням слід
розуміти два і більше будинків з
приналежними до них надвірними
будівлями, споруди, мостіння (чи без
таких), що розташовані на земельній
ділянці під одним порядковим номером
по вулиці, провулку, площі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
210, 383-389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність
в.о. начальника Індустріального
відділу Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_3 щодо
неналежного розгляду і вирішення
скарги ОСОБА_1.

Зобов'язати начальника
Індустріального відділу Державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції в порядку
ст. 82 Закону України «Про виконавче
провадження» розглянути і вирішити
скаргу ОСОБА_1 від 24 липня 2014 року.

В задоволенні решти вимог скарги
ОСОБА_1 – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі постановлення її
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя:

Д.С. Шклярук