Провадження 2/255/641/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого - судді Орєхова О.І.

при секретарі - Ангеліній Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовною заявою до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики, посилаючись на наступні
обставини.

16.03.2013 року між ним - ОСОБА_1
(надалі Позивач), з одного боку та
ОСОБА_2 (надалі Відповідач), з іншого
боку було укладено договір позики, у
підтвердження якого було написано
розписку від 16.03.2013 року написана
власноруч Відповідачем.

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України
«За договором позики одна сторона
передає у власність другій стороні
(позичальникові/ грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцю таку :ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку -ж
кількість речей того ж: роду та такої ж
якості».

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України «Договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми».

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України «На
підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми».

У відповідності до п. 1 договору позики
Відповідач позичив у Позивача грошові
кошти у розмірі 830 000.00 (вісімсот
тридцять тисяч) гривень 00 копійок.
Передачу грошей було здійснено до
підписання відповідного договору, про
що свідчить розписка написана
власноруч Відповідачем.

У відповідності до п. 2. договору позики
Відповідач домовився про повернути
позичені грошові кошти у строк не
пізніше 15 листопада 2013 року.

Факт дійсності укладеного договору
позики та написаної розписки,
передання грошових коштів може
підтвердити його дружина ОСОБА_4, яка у
відповідності до п. 7 договору позики
від 16.03.2013 року дала письмову згоду на
отримання Відповідачем грошових
коштів.

Також факт дійсності укладеного
договору позики та написаної розписки,
передання грошових коштів може
підтвердити свідок ОСОБА_5.

Таким чином, керуючись вищезазначеними
нормами цивільного законодавства,
Позивач та Відповідач уклали між собою
договір позики від 16.03.2013 року, в
підтвердження якого Відповідач надав
Позивачу відповідну розписку від 16.03.2013
року.

Відповідно до Ухвали Верховного суду
України від 01.09.2010 року по справі №
6-4519св09 «Письмова розписка є належним
доказом, що свідчить про укладення
сторонами договору позики».

Згідно положень Ухвали Верховного суду
України від 01.09.2010 року по справі №
6-4519св09 «Допускається пред'явлення на
підтвердження укладення договору
позики та його умов розписку
позичальника або інший документ».

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
«Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцю позику (грошові кошти у
такій самій) сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором».

Як зазначалось вище, Відповідач
зобов'язався повернути грошові кошти у
строк визначений у розписці, написаною
власноруч Відповідачем, не пізніше 15
листопада 2013 року.

15 листопада 2013 року у відповідності до
п. 4 договору позики від 16.03.2013 року він
разом з дружиною, яка давала письму
згоду про надання грошових коштів у
позику, звернулись до Відповідача з
усною вимогою про повернення боргу у
добровільному порядку, однак останній
відмовився у добровільному погашенні
боргу, поверненні грошових коштів, та
виконання зобов'язання в цілому.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України
«Зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог, цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства».

Згідно ст. 612 «Боржник вважається
прострочивши, якщо він не приступив до
виконання зобов»язання, або не виконав
його у строк, встановлений договором».

Однак в порушення вимог вказаної вище
ст.526 ЦК України, Відповідач не виконав
зобов'язання перед Позивачем, щодо
повернення останньому позики не
пізніше 15 листопада 2013 року

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України
«Кожна особа, має право звернутись до
суду за захистом свого особистого
немайнового та майнового права та
інтересу».

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України
«Визначено способи захисту цивільних
прав та інтересів, серед яких (п. 5 ч. 2 ст.
16 ЦК України) містить такий спосіб, як
примусове виконання обов'язку в
натурі».

У відповідності до ст. 610 ЦК України
«Порушенням, зобов'язання являється
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом,
зобов 'язання».

Згідно ст. 611 ЦК України «При порушенні
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом».

Згідно п.4 ст.631 «Витікання строку не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, маюче місце під час
дії договору».

Таким чином, враховуючи вищевикладені
обставини, можна зробити висновок, що
Відповідачем у порушення умов договору
позики і розписки до цього договору, у
порушення вимог цивільного
законодавства України, не виконав
зобов'язання у строк визначений
розпискою, прострочив виконання
зобов'язання, за порушення якого діючим
законодавством передбачено
відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України
«Позови до фізичної особи пред
'являються в суд за зареєстрованим, у
встановленому законом порядку місцем
її проживання або за зареєстрованим у
встановленому порядку місцем її
перебування».

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у
розмірі 830 000,00 (вісімсот тридцять тисяч)
гривень 00 копійок, судові витрати
покласти на Відповідача.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з»явився, надав до суду заяву про
розгляд справи у його відсутність,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з»явився, надав до суду заяву про
розгляд справи у його відсутність,
проти позову не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи
вважає, що позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизначених або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Судом встановлені наступні обставини.

16.03.2013 року між ОСОБА_1, надалі як
«Позикодавець» та ОСОБА_2, надалі як
«Позичальник» було укладено договір
позики.

Відповідно до п. 1 вказаного договору
Позичальник отримав від Позикодавця, а
Позикодавець передав у власність
Позичальникові гроші в сумі 830 000
гривень, Передачу грошей було
здійснено до підписання цього
договору.

Згідно із п. 2 цього договору сторони за
цим договором домовились про те, що:
договір позики є безпроцентним;
остаточний розрахунок щодо повернення
суми позики має бути здійснено не
пізніше 15 листопада 2013 року.

В підтвердження укладання договору
позики та отримання відповідачем
ОСОБА_2 надано до матеріалів справи
розписку яка написана відповідачем та
в якій підтверджується факт отримання
ОСОБА_2 гроші за договором позики від
16.03.2013 року у сумі 830 000 гривень.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 виконав
умови договору та передав відповідачу
ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 830 000
гривень.

Встановлено, що відповідач в строк
визначений договором позики від 16.03.2013
року не виконав зобов»язання та не
повернув позивачу грошові кошти у сумі
830 000 гривень.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин вчиняється у формі,
встановленій законом, має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

З договору позики, укладеного між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 вбачається, що даний договір
підписаний обома сторонами.

Вказаний кредитний договір був
прочитаний та підписаний сторонами.

Таким чином, своїми підписами
сторони письмово підтвердили та
закріпили те, що вони діяли свідомо,
були вільні в укладенні договору,
вільні у виборі контрагента та умов
договору.

Відповідно до ст. 626 ЦКУ договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, а згідно ст.627 ЦКУ сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору (свобода укладення договору).

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК
України, є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди. А
отже, розмір процентів та комісії за
користування кредитом, а також розмір
інших штрафних санкцій до боржника є
істотними умовами договору.

Також у зв»язку з підписанням цього
договору свідчить про те, що сторонам
всі умови даного Договору цілком
зрозумілі і вони вважають його
справедливими по відношенню до кожного
із сторін.

Встановлено, що на сьогоднішній день
відповідач не виконав взяті на себе
зобов»язання та не повернтув позивачу
грошові кошти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов»язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (
позикодавець ) передає у власність
іншій стороні ( позичальнику ) гроші або
інші речі, визначені родовими ознаками,
а позичальник зобов»язується
повернути позикодавцю таку ж суму
грошей або рівну кількість речей того ж
роду та якості. Договір позики
визнається укладеним з моменту
передачі грошей або речей, та є
договором позики.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві грошові кошти у такій
самій сумі, що була передана йому
позикодавцем, у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодвцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов»язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу ( боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов»язання ).

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 не
виконав і не виконує взяті на себе
зобов»язання та не повертає позивачу
ОСОБА_1 отриману суму за договором
позики від 16.03.2013 року, при цьому
визнавши вимоги позивача, то суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики є
цілком обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати
понесені при подачі позовної заяви у
сумі 3 441 гривень, які документально
підтверджені.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 203, 525, 526, 610, 625, 626, 627, 638
1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5,
10, 15, 60, 88, ч. 4 ст. 174, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики, - задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача ОСОБА_1 суму боргу за
договором позики від 16.03.2013 року у сумі
830 000 гривень та судовий збір у сумі 3 441
гривень, а всього 833 441 гривень (
вісімсот тридцять три тисячі чотириста
сорок одна гривня ).

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Ворошиловський районний суд
міста Донецька шляхом подачі протягом
10 днів з дня його проголошення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, однак не були присутні
в судовому засіданні під час
проголошення рішення можуть оскаржити
рішення суду до апеляційного суду
Донецької області через
Ворошиловський районний суд міста
Донецька шляхом подачі протягом 10 днів
апеляційної скарги з дня його
отримання.

Рішення надруковане в нарадчій
кімнаті в одному примірнику.

Суддя
О.І.
Орєхов