АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2905/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/242/14
Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А.
Доповідач Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, її
представників - адвоката ОСОБА_2,
адвоката ОСОБА_3, представника
відповідача Євтушевського М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 29
листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Лубенської
міської ради Полтавської області про
визнання права проживання у житловій
кімнаті, визнання рішення виконавчого
комітету Лубенської міської ради
неправомірним,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулася в
суд із позовом до виконавчого комітету
Лубенської міської ради Полтавської
області, в якому, з урахуванням
уточнень, просила визнати за нею право
на проживання в кімнаті АДРЕСА_1;
визнати неправомірним пункт 3 рішення
виконавчого комітету Лубенської
міської ради від 31 жовтня 2012 року №268
про відмову в її подальшому проживанні
за вказаною адресою.

В обґрнутовання своїх позовних вимог
ОСОБА_1 зазначала, що у листопаді 2002
року їй, як працівнику Лубенського
КЖРЕП, видано ордер на спірне
приміщення. На підставі рішення
виконкому Лубенської міської ради № 152
від 28 травня 2008 року між нею та ЛК ПФ
«Житло» було укладено договір найму
житлового приміщення. Однак рішенням
виконкому від 31 жовтня 2012 року № 268 їй
відмовлено в подальшому проживанні у
гуртожитку, як особі, що порушує
Правила користування житловими
приміщеннями з фондів житла для
тимчасового проживання. Вважала
вказане рішення таким, що порушує її
конституційне право на житло, а також
суперечить нормам ЖК України та Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків».

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 29
листопада 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Лубенської міської ради Полтавської
області про визнання права проживання
у житловій кімнаті, визнання рішення
виконавчого комітету Лубенської
міської ради неправомірним відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення її позову.

Вказує, що суд першої інстанції надав
хибну оцінку показам свідка ОСОБА_6
щодо підстав видачі їй ордеру.

Зазначає, що ордер на проживання у
спірній кімнаті вона здала
адміністрації Лубенського КЖРЕП.
Відсутність ордера на час розгляду
справи не спростовує факту його
видачі. Саме на підставі ордеру вона
вселилася та зареєструвалася у спірне
житло.

Крім того, позивач вказує, що
законність її проживання у гуртожитку
підтверджена рішенням викокому про
надання їй дозволу на перерєстрацію, а
також договором найму, які відповідач
не оскаржував.

Вважає, що суд під час ухвалення
оскаржуваного рішення не надав
правової оцінки показам колишнього
коменданта гуртожитку, яка підтвердила
видачу їй ордеру.

Посилається на необґрунтоване та
позбалене процесуальних підстав
порушення її житлових прав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим судом, у
листопаді 2002 року ОСОБА_1 як працівнику
Лубенського КЖРЕП, на балансі якого
знаходився гуртожиток за адресою:
АДРЕСА_1, було надано житлове
приміщення, а саме: кімната НОМЕР_1.
Позивачка 05 листопада 2002 року
зареєструвалася та вселилася за
вищезазначеною адресою.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 07
жовтня 2005 року вказаний гуртожиток
належить територіальній громаді м.
Лубни та відноситься до комунальної
власності /Т.1 а.с.192/.

Рішенням виконавчого комітету
Лубенської міської ради № 152 від 28
травня 2008 року ОСОБА_1 дозволено
перереєстрацію в кімнаті НОМЕР_1, як
мешканці гуртожитку. На підставі
вказаного рішення 01 червня 2008 року між
ЛК ПФ «Житло» та позивачкою укладено
договір найму житлового приміщення у
гуртожитку, яке складається із двох
кімнат житловою площею 20,9 кв. м. /Т.1
а.с.7-8/.

Згідно пункту 3 рішення виконавчого
комітету Лубенської міської ради № 268
від 31 жовтня 2012 року ОСОБА_1 відмовлено
в подальшому проживанні в гуртожитку
за адресою АДРЕСА_1 з підстав порушення
нею правил користування житловими
приміщеннями з фондів житла для
тимчасового проживання /Т.1 а.с.11/.

Відповідно до ст.127 ЖК України для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватись гуртожитки.

Порядок надання жилої площі у
гуртожитку підприємства, правила
користування гуртожитками та їх
утримання регулюються Примірним
положенням про гуртожиток, яке
затверджене Радою Міністрів
Української РСР від 03 червня 1986 року №
208.

Відповідно до п.п.9,10 цього положення та
ст.129 ЖК на підставі рішення про надання
жилої площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові ордер, який є
єдиною підставою для вселення на
надану в гуртожитку жилу площу.

Відповідно до п.10 Примірного положення
про гуртожиток адміністрація
підприємства, установи, організації
веде облік ордерів, що видаються
громадянам на зайняття жилої площі.
Бланки ордерів зберігаються як
документи суворої звітності.

Згідно довідки архівного відділу
виконкому Лубенської міської ради від
27 листопада 2013 року №50/1-17 документи ЛК
ЖРЕП та окремий ордер, виданий на ім'я
ОСОБА_1 на право зайняття кімнати
АДРЕСА_1, на зберігання до архівного
відділу виконкому не передавалися.

Зі змісту довідки виконкому Лубенської
міської ради від 28 листопада 2013 року
документи, які свідчать про підстави
надання ОСОБА_1 кімнати в гуртожитку,
відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_1 не має права на зайняття
спірної житлової площі, оскільки факт
видачі їй ордеру на кімнату не
підтверджено належними доказами.

Проте колегія суддів не може
погодитися із вказаним висновком з
огляду на наступне.

Із позовної заяви вбачається, що вимоги
позивача про захист права на
користування жилим приміщенням по
АДРЕСА_1, ґрунтуються посиланням на
незаконність рішення суб'єкта владних
повноважень щодо відмови їй в
подальшому проживанні з підстав
порушення правил користування
житловими приміщеннями з фондів житла
для тимчасового проживання.

При цьому достовірно встановлено, що
підставою для проживання позивачки у
спірному житлі є договір найму
житлового приміщення у гуртожитку №60
від 01 червня 2008 року, укладений нею з ЛК
ПФ «Житло»/а.с.8/

Стаття 810 ЦК України визначає, що за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій сотороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

Частина 1 ст.821 ЦК України передбачає, що
договір найму житла укладається на
строк, встановлений договором.

Підстави та порядок дострокового
розірвання договору найму житла на
вимогу наймодавця визначені ст.824 ЦК
України та п.4.1.Договору.

Згідно пункту 1.1. вказаного договору
наймодавець надає ОСОБА_1 у тимчасове
користування житло на строк до 28 травня
2013 року.

Вказаний договір ніким із сторін не
оспорювався та був чинним на час
прийняття виконавчим комітетом
рішення про позбавлення ОСОБА_1 права
на гуртожиток.

Під час винесення рішення про відмову в
подальшому проживанні в гуртожитку
ОСОБА_1 виконавчий комітет виходив з
того, що остання порушує Правила
користування житловим приміщенням з
фондів житла для тимчасового
проживання.

Порушення громадянином правил
користування житловим приміщенням є
підставою для дострокового припинення
права на користування житловим
приміщенням з фондів житла для
тимчасового проживання (п.6 Порядку
формування фондів житла для
тимчасового проживання та Порядку
надання і користування житловими
приміщеннями з фондів житла для
тимчасового проживання, затвердженого
Постановою Кабінету Мінстрів України
від 31 березня 2004 року N 422).

При цьому, гуртожиток, з приводу
користування якого виник спір, не має
відповідного правового режиму.
Відповідач не надав суду доказів, що
гуртожиток по АДРЕСА_1 має відповідний
статус, тобто віднесений до фонду житла
для тимчасового проживання.

Крім того, рішення виконавчого
комітету жодним чином не мотивоване.
Відповідач не навів обставин, які б
вказували на порушення позивачкою
правил користування спірним житлом в
розрізі вимог до осіб, які проживають у
гуртожитку, передбачених Примірним
положенням про гуртожиток.

Колегія суддів не приймає до уваги акти
про не проживання ОСОБА_1 в гуртожитку,
оскільки з огляду на предмет і підстави
позову вони не мають правового
значення.

Таким чином, оскільки відносини, що
виникли між сторонами, мають договірне
походження, виконавчий комітет не мав
належного обсягу повноважень для
вирішення питання про відмову ОСОБА_1 в
подальшому проживанні у гуртожитку без
вирішення у передбаченому законом
порядку та підстав питання про
дострокове розірвання договору найму.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню, а саме в частині визнання
за нею права проживання у гуртожитку
впродовж визначеного договором найму
строку та в частині визнання
неправомірним рішення виконкому про
припинення такого права.

Колегія суддів критично ставиться до
суджень виконавчого комітету про те, що
відсутність поряд із договором оренди
спеціального ордеру обумовлює
незаконність проживання позивачки.
Одержання спеціального ордера є
формалізованим підтвердженням
наявності рішення адміністрації та
профспілкового комітету про надання
житла у гуртожитку. Доказів, які б
вказували на додержання процедури
заселення у спірний гуртожиток у 2002
році інших осіб, крім позивачки,
відповідач не надав. З дня заселення
ОСОБА_1 до 2008 року, коли був укладений
договір найму, власник гуртожитку не
заперечував законність її проживання.
З 01 червня 2008 року підставою
виникнення в позивачки права
користування житловим приміщенням у
гуртожитку є цивільно-правова угода (
договір найму), укладений на підставі
рішення виконкому Лубенської міської
ради від 28.05.2008 року /Т.1 а.с.7,8/

Таким чином, рішення суду першої
інстанції не відповідає в повній мірі
вимогам ст.213 ЦПК України щодо
законності і обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст.309 ЦПК України є підставою для
його скасування та ухвалення нового
рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,304,307, п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.314,316,317 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 29
листопада 2013 року - скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право проживання у
кімнаті АДРЕСА_1 на строк дії договору
найму від 01 червня 2008 року.

Визнати неправомірним пункт 3 рішення
виконавчого комітету Лубенської
міської ради від 31 жовтня 2012 року №268 в
частині відмови ОСОБА_1 в подальшому
проживанні в гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1, яки особі, яка порушує Правила
користування житловими приміщеннями з
фондів житла для тимчасового
проживання.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення та
може бути оскаржено протягом 20 днів
шляхом подання касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Л.І. Пилипчук

СУДДІ:
/підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/
П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук