справа № 166/1451/14-ц
провадження № 2/166/333/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

смт. Ратне
02 грудня 2014 року

Ратнівський районний суд Волинської
області в складі:

головуючої судді - Фазан О.З.,

за участю секретаря - Приймачук О.М.,

позивачки - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
колективного малого приватного
підприємства Ратнівська фірма
"Медоліс " ( далі КМПП- РФ " Медоліс") про
скасування наказу,поновлення на роботі
і стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу-

В С Т А Н ОВ И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовною заявою до КМПП " Медоліс" про
скасування наказу,поновлення на роботі
і стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

В обґрунтування поданої заяви позивач
зазначила, що з 2005 року працювала на
посаді лікаря стоматолога-терапевта у
КМПП «Медоліс».У зв'язку з невиплатою
заробітної плати, оплати за час
щорічної відпустки,тобто порушенням
прав як працівника керівництвом
підприємства звернулася до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Волинській області із
заявою про проведення перевірки.

17 вересня 2014 року на її адресу надійшов
лист №А-257/01-11-02 від 01.09.2014 року
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Волинській області з
якого дізналась,що наказом №32 від
31.10.2013 року її звільнено з роботи за
прогули.

На звернення до КМПП «Медоліс» від
25.09.2014 року про видачу трудової книжки
та довідки про заробітну
плату,відправлення якого, підтверджене
квитанцією та описом до цінного листа,
станом на день звернення до суду
відповіді не отримала. Також не надано
і самого наказу №32 від 31.10.2013 року про
звільнення. Вважає, що відповідач
звільнив її заднім числом жодних
грошових коштів від КМПП «Медоліс» не
отримувала і про звільнення її ніхто не
повідомляв.

Крім того, зазначила , що з червня 2012
року неповністю здійснювалась їй
виплата заробітної плати , не
забезпечувалось належних умов праці,
засобів для здійснення лікарської
діяльності. Про дані порушення
трудового законодавства неодноразово
зверталася до керівництва з метою їх
усунення , але жодних дій з їх сторони
не відбулося, про що свідчать копії
долучених заяв.

Також вказує, що по серпень 2014 року
виходила на роботу, зверталась до
директора з заявами про забезпечення
стоматологічними матеріалами та
наданням щорічної відпустки за період
з 28.07.14 року по 20.08.2014 рік, які були
прийняті головним бухгалтером КМПП «
Медоліс» без будь-яких повідомлень про
її звільнення.

Ствердила, що жодних прогулів не
допускала, була присутня на роботі,
керівництво підприємства жодних
пояснень від неї не вимагало , що
підтверджує підроблення наказу № 32 від
31.10.2013 року заднім числом , без її
відома. Після звільнення грошових
коштів від підприємства не отримувала
, про звільнення її не повідомляли.

Просить витребувати у КМПП « Медоліс»
наказ № 32 від 31.10.2013 року, акти, трудову
книжку та інші документи, що стосуються
її звільнення; зобов'язати надати
розрахунок нарахованої та виплаченої
заробітної плати, починаючи з червня
2012 року з доказами про її отримання та
розміру середнього заробітку на момент
звільнення, скасувати наказ про
звільнення з роботи,поновити на роботі
лікаря стоматолога - терапевта з 31.10.2013
року , стягнути на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
31.10.2013 року до дня поновлення на роботі.

18.11.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась
до суду із заявою про уточнення
позовних вимог та просить: визнати
незаконним та скасувати наказ № 32 від
31.10.2013 року про звільнення її з посади
лікаря стоматолога - терапевта КПМПП-
РФ «Медоліс» за угодою сторін згідно п.
1 ст. 36 КЗпПУ; поновити її на роботі
лікаря стоматолога - терапевта на
КПМПП- РФ «Медоліс»; стягнути з КПМПП-
РФ «Медоліс» на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 13764,96 гривень за період з 31.10.2013 по
18.11.2014 рік; стягнути з КПМПП- РФ
«Медоліс» на її користь моральну
шкоду в розмірі 5000 гривень та судові
витрати на правову допомогу в розмірі
3500 гривень.

В судовому засіданні позивачка, її
представники позовні вимоги
підтримали , просять їх задовольнити.
Додатково пояснивши, що з самого
початку укладення трудового договору
мала проблеми із фірмою. Не оплатили
курси підвищення кваліфікації, не
надавали матеріали для роботи, виручку
здавала відповідно до кількості
наданих матеріалів для роботи.
Зверталася із заявами про видачу
матеріалів . Звернулася до інспекції з
питань дотримання трудового
законодавства , щоб встановили розмір
заробітної плати, махінації з
фінансами на підприємстві. Інспектор
повідомила, що мене звільнено з роботи.
В червні 2014 року звернулася про
надання щорічної відпустки, не може
сказати за який відпрацьований період
часу. Ствердила, що на підприємстві
працювала до серпня 2014 року, перейшла
на 3 годинний робочий день , перед цим
працювала 6 годинний робочий день,
робочого графіку не визначено, вихідні
дні субота, неділя. Не пам'ятає кому
здала трудову книжку при прийнятті на
роботу . З 2013 року зареєстрована як
підприємець, є орендований кабінет,
стоматологічні послуги не надає 6
місяців, підприємницькою діяльністю не
займається, податки сплачує.

Заяви на звільнення не подавала ,
заробітна плата була в розмірі 25%, від
зданої виручки. На заяву про надання
відпустки від 18.07.2014 року відповіді не
отримала.

Відповідач, її представник позов не
визнали, просять відмовити в
задоволенні. Додатково пояснивши, що
ОСОБА_1 звільнена із роботи за усною
домовленістю по за згодою сторін ,
оскільки не хотів звільнити за прогули.
31.10.2013 року ОСОБА_1 повідомлено про її
звільнення , але вона відмовилася
підписати наказ про те, що її звільнено
. Відмовилася пред'явити трудову книжку
для внесення відомостей про її
звільнення, про що складено
відповідний АКТ , який підписали:
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та він . Ствердив, що
позивачка надає клієнтам
стоматологічні послуги, знаючи, що
звільнена разом із своїми рідними
мамою : ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 вивезли
стоматологічну установку з
підприємства , на якій працювала , з цих
обставин є звернення до
правоохоронних органів.

Вважає, що позивачка пропустила строк
звернення до суду , не просить стягнути
розрахункові, які не виплачені,
оскільки винна підприємству за
отримані ТМЦ. . 29.04. 2013 року здала
виручку 50 гривень, а з цього часу
позивачка не здає виручку, а приймала
пацієнтів , користувалася приміщення
підприємства , використовувала
електроенергію, за яку не оплачувала.
Ствердив, що виручка на підприємстві
здається через касовий апарат і
виписується прибутковий касовий
ордер , квитанція - прибутковий касовий
ордер видається особі, яка здала
виручку. Ведеться касова книжка , де
відображено сума виручки.

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що
позивачка отримала зарплату в розмірі
25% від зданої виручки , тобто відрядна
оплата праці . Вона часто прогулювала
роботу . За рекомендацією інспектора
праці нараховували без зданої виручки
заробітну плату в розмірі 2/3 від
мінімальної заробітної плати . Наказ
про звільнення оголошено позивачці в
кінці жовтня, яка відмовилася
підписати, що ознайомлена із ним. Про це
склали Акт, який підписав ОСОБА_4, вона і
ОСОБА_7, який ремонтував світло і не є
постійним працівником. Розрахункові не
виплачені ОСОБА_1 , бо вона не
зверталася . Підтвердила показання
позивача щодо ведення обліку зданої
виручки. Заяву прийняла від ОСОБА_1 про
надання відпустки після її звільнення,
оскільки дуже важка психологічна
обстановка в колективі . Інспектор
перевірки не проводила. Після 31.10.2013
року ОСОБА_1 приходила на фірму до
засновника ОСОБА_8 , яка є її матір'ю.

Свідок ОСОБА_11 показала суду , що
надійшло звернення ОСОБА_1 , але
перевірку не проводила, так як з 01.08.2014
року заборонено їх проводити.
Ствердила, що була на підприємстві і
бачила зареєстрований наказ про
звільнення ОСОБА_1 з роботи, а по
телефону ОСОБА_4 повідомив, що вважайте,
звільнена остання за прогули.
Вважала, що так правильно, оскільки в
табелі виходу на роботу в ОСОБА_1 стояли
прочерки. Ствердила, що в кінці серпня
проводила перевірку і бачила Акт
відмови ОСОБА_1 підписати наказ про
ознайомлення із звільненням. Після
проведення перевірки в кінці серпня 2014
року повідомила останню, що вона
звільнена із роботи , ще до офіційно
направленої відповіді про це на її
звернення. Ствердила, що бачила наказ з
липня 2012 року про переведення ОСОБА_1
на неповний робочий день. Підтвердила,
що проводила раніше перевірку на
підприємстві, ОСОБА_1 здала виручку 50
гривень, а її ставили повний робочий
день, а тому рекомендувала
нараховувати зарплату в розмірі 2/3 від
мінімальної заробітної плати.

Свідок ОСОБА_12 показав суду , що ОСОБА_1
працює лікарем - стоматологом у
будинку побуду, виконавчим директором
якого він від власника будівлі, де
орендує у співвласника ОСОБА_13
кабінет. Підтвердив, що останнім часом
її постійно тут бачить, а також одного
разу пацієнта, який сидів у
спеціальному медичному кріслі.
Ствердив , що раніше стоматологічний
кабінет ОСОБА_1 знаходився на першому
поверсі фірми « Медоліс», який точно з
літа 2014 року пустий без медичної
апаратури.

Неповнолітній свідок ОСОБА_14 , яка
допитана в присутності представника
служби у справах дітей ОСОБА_15,
повідомила суду, що лікувала в ОСОБА_1 в
серпні на початку вересня лікувала
зуби, за що сплатила 400 гривень. Перед
тим, у неї лікувала зуби її
однокласниця ОСОБА_16, яка заплатила
останній 300-400 гривень за надання
стоматологічних послуг. Кабінет ОСОБА_1
знаходиться на другому поверсі будинку
побуду на другому поверсі, заходи в
приміщення через центральний вхід.

Суд заслухавши сторони,їх
представників, свідків, дослідивши
надані сторонами докази, приходить до
висновку відмовити в задоволенні
позовних вимог

Між сторонами по справі виникли
правовідносини, які регулюються КЗпПУ.

Позивач ОСОБА_1 з 01.02.2010 року по 31.10. 2013
року знаходився у трудових відносинах
з КПМПП- РФ « Медоліс» , що вбачається
із наказу № 5 від 01.02.2010 року , наказу №
32 від 30.10.2013 року .

Відповідно до Стату підприємства,
свідоцтва про державну реєстрацію,
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємство надає послуги
стоматологічна практика та інші.

Відповідно до ст. 29 КЗпПУ до початку
роботи за укладеним трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний : роз'яснити працівникові
його права і обов'язки та
проінформувати під розписку про умови
праці, наявність на робочому місці, де
він буде працювати , небезпечних і
шкідливих виробничих факторів, які ще
не усунуто, та можливі наслідки їх
впливу на здоров'я, його права на пільги
і компенсації за роботу в таких умовах
відповідно до чинного законодавства і
колективного договору; ознайомити
працівника з правилами внутрішнього
трудового розпорядку та колективним
договором ; визначити працівникові
робоче місце, забезпечити його
необхідним для роботи засобами;
проінструктувати працівника з техніки
безпеки, виробничої санітарії, гігієни
праці і протипожежної охорони.

31 жовтня 2013 року ОСОБА_1 була звільнена
з займаної посади на підставі ст.36 ч. 1
п. 1 ( угода сторін) КЗпПУ.

Як установлено у судовому засіданні
відповідач по усній домовленості
домовилися про звільненні її з роботи
за угодою сторін, як пояснив відповідач
. Позивач ОСОБА_1 не подавала письмової
заяви на припинення трудового
договору. Однак, відповідно до Акту від
30 жовтня 2013 року про відмову від
підпису про ознайомлення з наказом та
про відмову пред'явлення трудової
книжки , де підтверджено , що ОСОБА_1
повідомлено, що її звільнено з роботи,
що підтвердили в судовому засіданні
свідки : ОСОБА_17, ОСОБА_11 та достовірно
стверджено відповідно до звіту
управлінню Пенсійного фонду України в
Ратнівському районі - таблицею 5
Відомості про трудові відносини осіб
звіт за 10 місяців 2013 року, де зазначено ,
що ОСОБА_1 звільнена з роботи за ст. 36 п.1
КЗпПУ, тобто цим спростовується
твердження позивачки, що її звільнення
проведено заднім числом. Факт
звільнення ОСОБА_1 також
підтверджується відсутністю зданої
неї виручки з листопада 2013 року ,
описом , квитанцією Укрпошти від 01.12.2014
року про відправлення їй
розрахункових в сумі 104,34 гривень та
трудової книжки; її заявою про
надання щорічної відпустки від 18.07.2014
року на ім'я директора фірми , на яку до
цього часу не отримала відповіді;
довідкою головного державного
інспектора праці ОСОБА_11 , де зазначено
, що в табелях обліку робочого часу за
період з листопада 2013 року - серпень 2014
року заявниця відсутня, розрахунком
заробітної плати ОСОБА_1 , де зарплата
вказана по жовтень 2013 року, витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців ,
звідки слідує, що ОСОБА_1 з 05.07.2013 року
зареєстрована фізичною особою
-підприємців по стоматологічній
практиці. Крім того, свідок ОСОБА_12
ствердив, що з червня 2014 року пустий
кабінет , де знаходилося робоче місце
ОСОБА_1 на фірмі « Медоліс» , тобто
відсутня медична апаратура для
виконання її трудових обов'язків
лікаря стоматолога. Поряд з цим ,
свідок ОСОБА_12 підтвердив, що ОСОБА_1
перед зимою 2013 року здавала гроші для
придбання дров , при цьому опалювальний
сезон приміщення будинку побуту було
розпочато з 15.10.2013 року, тобто ОСОБА_1
знаходилася в орендованому приміщенні,
де знаходилася медична апаратура , куди
приходили люди лікувати зуби, а не на
своєму робочому місці на фірмі «
Медоліс».

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 неналежним чином виконувала
свої трудові обов'язки, що слідує із
доповідних головного бухгалтера
ОСОБА_6 від 10.05.2013 року,24.05.2013 року, 31.05.2013
року, 27.06.2013 року, 30.07.2013 року, 30.08.2013 року,
06.08.2013 року, наказ № 39 від 01.06.2012 року, що
також пов'язано з тим, що її мама є
засновниками фірми .

Відповідно до наказу № 33а від 31.05.2012
року ОСОБА_1 встановлено неповний
робочий день , з графіком роботи п'ть
днів на тиждень по три години з 14
години до 17 години , оплата праці
проводилася пропорційно до
відпрацьованого робочого часу за
відрядною системою з розрахунку 25% від
виробітку ( зданої виручки), що
підтвердила ОСОБА_1 та відповідач.

Відповідно до відомостей на виплату
грошей : № 4/10 за вересень 2013 року
ОСОБА_1 було 712,59 гривень зарплати, яку
депоновано ; № 4/10 за жовтень 2013 року
було 104,34 гривень зарплати , яку також
депоновано.

В силу ч. 1, ч. 3 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного суду в
тримісячний строк з дня , коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права , а у справах про
звільнення - місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Згідно із пунктом 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України « Про практику
розгляду судами трудових спорів « № 9
від 06 листопада 1992 року , встановлені
статтями 228, 233 КЗпПУ строки звернення
до суду застосовуються незалежно від
заяви сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк. Оскільки при
пропуску місячного і тримісячного
строку у позові може бути відмовлено за
безпідставністю вимог, суд з'ясовує не
лише причини пропуску строку, а всі
обставини справи, права і обов'язки
сторін.

Статтею 234 КЗпПУ передбачено, що у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу ,
районний суд може поновити ці строки.

Представник позивача ствердили, що
вказані строки ОСОБА_1 не порушені,
оскільки про звільнення з роботи
дізналася 17.09.2014 року , тобто з часу
отримання листа від 01.09.2014 року №
А-257/01-11-02 Територіальної державної
інспекції з питань праці у Волинській
області, де зазначено, що з 31.10.2013 року
звільнена з роботи . Про те, дане
твердження спростовується
показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_11,
ОСОБА_12. Крім того, позивачем не надано
оригінал конверта із штемпелем
поштового відділення, що вказаний лист
із м. Луцька отримала через 17 днів .
Слід відмітити , що представник
позивача надав долучити до матеріалів
справи копію конверта, з якого не
вбачається дата на поштовому штемпелі .

Отже, суд вважає, що позивач ОСОБА_1
дізналася , що звільнена з 31.10.2013 року, а
звернулася до суду 17.10.2014 року, тобто
більше як через один рік, не надала
належних, допустимих достатніх
доказів, що строк звернення до суду
пропустила з поважних причин.

Факт , що ОСОБА_1 дізналася про
порушення свого права про її
звільнення з1.10.2013 року
підтверджується: Актом від 30.10.2013 року
про відмову від підпису про
ознайомлення з наказом та про відмову
пред'явлення трудової книжки,
показаннями свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_14,таблицею 5 Відомості
про трудові відносини осіб звіт за 10
місяців 2013 року , які подано до
управління Пенсійного фонду України в
Ратнівському районі, де зазначено , що
ОСОБА_1 звільнена з роботи за ст. 36 п.1
КЗпПУ, витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб- підприємців запис 2, заявою
ОСОБА_1 від 18.07.2014 року про надання
щорічної відпустки , відомостями про
відсутність зданої виручки ОСОБА_1 з
листопада 2013 року.

При цьому, суд враховує, що позивач з
01 листопада 2013 року не отримує
заробітну плату, відсутня медична
апаратура для виконання нею трудових
обов'язків на робочому місці з червня
2014 року, що ствердив свідок ОСОБА_12,
який не є зацікавленою особою.

Крім цього, ОСОБА_1 достовірно
знаючи, що знаходиться на відрядній
оплаті праці , що ствердили сторони, а
також вбачається із наказу № 7 від
01.02.2011 року, яким встановлена заробітна
плата в розмірі 30% від суми наданих
послуг з 01.02.2011 року, а відповідно до
наказу № 33а від 31.05.2012 року з 01.06.2012
року змінено умови праці, встановлено
її неповний робочий день з графіком
роботи п'ять днів на тиждень по три
години з 14 години до 17 години , оплата
праці проводилася пропорційно до
відпрацьованого робочого часу за
відрядною системою з розрахунку 25% від
виробітку ( зданої виручки) з 01
листопада 2013 року не здавала виручки,
що підтверджено відповідачем
оригіналами бухгалтерських
документів, які оглянуті судом, а саме :
копіями до прибуткового касового
ордеру, оригінали яких видавалися
ОСОБА_1 при здачі виручки за період її
роботи на підприємстві « Медоліс» ,
книгою обліку зданої виручки
працівниками фірми « Медоліс»,
квитанціями касового апарату через
який всі працівники проводили виручку
від наданих стоматологічних послуг
лікарями стоматологами, в тому числі і
ОСОБА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_1 з 05.07. 2013 року
зареєстрована як фізична особа -
підприємець, яка, як сама ствердила
сплачує податки, вид діяльності -
стоматологічна практика, що
підтверджено витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до статті 237-1 КЗпПУ
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

З урахуванням вимог КЗпПУ у справах,
в яких оспорюється незаконність
звільнення, саме відповідач повинен
довести, що звільнення відбулося без
порушення законодавства про працю.

Позивач не заявила клопотання про
поновлення строку звернення до суду та
будь-яких поважних причин його
пропуску .

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню в зв'язку з
пропуском позивачем строку звернення
до суду за їх безпідставністю.

За таких обставин, суд не визнає
незаконним та не скасовує наказ № 32
від 31.10.2013 року про звільнення ОСОБА_1
з посади лікаря стоматолога - терапевта
КМПП « Медоліс» за угодою сторін
згідно п.1 ст. 36 КЗпПУ , не поновлює
позивача на роботі лікаря
стоматолога - терапевта з 31.10.2013 року , а
отже відсутні підстави для стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в сумі 13764,96 гривень за період з
31.10.2013 року по 18.11.2014 року , моральної
шкоди в розмірі 5000 гривень.

При цьому, судом встановлено
порушення строку розрахунку КПМПП -РФ
« Медоліс» при звільненні ОСОБА_1,
визначені ст.. 116 КЗпПУ, однак суд не
виходить за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати не підлягають
стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 36 ч. 1 п. 1, ст.. 233 , 234
КЗпПУ , ст. ст. 10, 60, 212- 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Відмовити в скасуванні наказ № 32 від
31.10.2013 року про звільнення ОСОБА_1 з
посади лікаря стоматолога - терапевта
КПМПП- РФ « Медоліс» за угодою сторін
згідно п. 1 ст. 36 КЗпПУ.

Відмовити у поновленні ОСОБА_1 на
роботі лікаря стоматолога - терапевта
КПМПП « Медоліс» з 31 жовтня 2013 року.

Відмовити у стягненні з КПМПП-РФ «
Медоліс» на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 13764,96 гривень за період з 31
жовтня 2013 року по 18 листопада 2014 року.

Відмовити у стягненні з КПМПП-РФ «
Медоліс» на користь ОСОБА_1 моральної
шкоди в розмірі 5000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги , якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України,
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Головуюча підпис
Фазан О.З.

Оригіналу відповідає

Суддя Ратнівського

районного суду
Фазан О.З.