РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
Харцизький міський суд Донецької
області у складі:

головуючої судді Сидорової М.В.

при секретарі Кубарєвої М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Харцизьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя
особа Орган опіки та піклування
Харцизької міської ради, про визнання
іпотечного договору недійсним,
визнання недійсними додаткових угод до
договору іпотеки, виключення з
Державного реєстру іпотек записів про
іпотеку та вилучення з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна записів про заборону на нерухоме
майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернувся до суду із
вказаним позовом до відповідачів який
мотивує иим, що між відповідачами
ОСОБА_2 та Закритим акціонерним
товариством Комерційний банк
«Приватбанк», правонаступником прав і
обов'язків якого є Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний
договір № ЕХ 005-05 від 17.08.2005 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між відповідачами
укладено договір іпотеки № 008 ЕХ від
17.08.2005 року. Згідно з п.2 іпотечного
договору за цим договором іпотекою
забезпечується виконання зобов'язань
позичальника - ОСОБА_2, що випливають з
кредитного договору, з повернення
кредиту, наданого у виді
відновлювальної кредитної лінії, на
споживчі потреби у сумі 50000,00 грн. на
термін до 18.08.2008 року.

Додатковою угодою № 1 від 09.11.2005 року,
посвідченою приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, у п.2 абзацу 1 до
іпотечного договору внесено зміни щодо
збільшення суми за кредитним договором
180 000,00 грн., повернення якого
забезпечується іпотекою.

Додатковою угодою № 1 від 04.08.2006 року,
посвідченою приватним нотаріусом
Харцизького нотаріального округу
ОСОБА_3, у п. 2 абзацу 1 до іпотечного
договору внесено зміни щодо збільшення
суми за кредитним договором до 380 000,00
грн. на термін 18.08.2010 року, повернення
якої забезпечується іпотекою.

Договором про зміни № 2 від 18.12.2007 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, у п.2 абзацу до
іпотечного договору внесено зміни щодо
збільшення суми за кредитним договором
до 900 000,00 грн., повернення якої
забезпечується іпотекою.

Відповідно до п.7 договору іпотеки і
додатку № 1 до іпотечного договору
ОСОБА_2 в забезпечення виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором
надав в іпотеку Банку жилий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 79,0 кв.м.

При укладенні іпотечного договору
17.08.2005 року приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 було посвідчено дві
заяви. В одній заяві від 17.08.2005 року
ОСОБА_1 дала згоду ОСОБА_2 на підписання
договору іпотеки, предметом за яким є
житловий будинок під номером АДРЕСА_1,
з яким вона проживає не в
зареєстрованому шлюбі. В іншій заяві
від 17.08.2005 року, також посвідченої
приватним нотаріусом Харцизького
нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 підтвердили, що з 1997 року
проживають однією сім'єю та не
перебувають у зареєстрованому шлюбі
між собою. Шлюбний договір не
укладався. В фактичних шлюбних
відносинах з іншими особами з 1997 року
не перебували та не перебувають.
Одночасно було підтверджено, що жилий
будинок АДРЕСА_1 є об'єктом спільної
сумісної власності, будь-яких прав щодо
нього в інших осіб у тому числі за
договором найму немає. В цій же заяві
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вказали, що несуть
майнову відповідальність відносно
малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 і
малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. На
двох заявах є підпис представника
іпотекодержателя ПАТ КБ ПРИВАТБАНК
Коровайної Ольги Володимирівни про те,
що на час укладення іпотечного
договору 17.08.2005 року викладені вище в
заяві факти їй відомі.

Вищезазначений факт підтверджено
рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 29.07.2011 року по
справі № 2-1116/2011 року, яким встановлено
факт проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 однією
сім'єю з лютого 1998р. без укладання шлюбу

Вказує, що як при укладенні іпотечного
договору № 008 ЕХ від 17.08.2005 року, так і
під час укладення Додаткової угоди № 1
від 09.11.2005 року, Додаткової угоди № 1 від
04.08.2006 року, Договору про зміни № 2 від
18.12.2007 року, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали в
АДРЕСА_1 з малолітніми дітьми ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Однак при укладенні договору та при
внесення змін до нього не було отримано
дозволу органу опіки і піклування хоча
і ПАТ КБ «Приватбанк» і приватний
нотаріус Харцизького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 знали з
спільно зробленої 17.08.2005 року
позивачкою і ОСОБА_2 нотаріально
посвідченої заяви про наявність у них
двох неповнолітніх дітей, які
проживають в жилому будинку, який
передається в іпотеку.

Вважає, що відповідачі порушили ст. 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», відповідно до
якої неприпустимо зменшення або
обмеження прав і охоронюваних законом
інтересів дітей при вчиненні будь-яких
правочинів стосовно жилий приміщень..

Недодержання в момент вчинення
правочину вимог ч.6 ст. 203 ЦК України, яка
передбачає, що правочин, що вчиняється
батьками, не може суперечити правам та
інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей,
є підставою для визнання правочину
недійсним (ч.1 ст.215 ЦК України).

Після уточнення позовних вимог просить
суд визнати недійсним договір іпотеки
№ 008 ЕХ від 17.08.2005 року, Додаткову угоду
№ 1 від 09.11.2005 року до договору іпотеки
№ 008 ЕХ від 17.08.2005 року, Додаткову угоду
№ 1 від 04.08.2006 року до договору іпотеки
№ 008 ЕХ від 17.08.2005 року, Договір про
зміни № 2 від 18.12.2007 року до договору
іпотеки № 008 ЕХ від 17.08.2005 року,
укладений між ОСОБА_2 та Закритим
акціонерним товариством Комерційний
банк Приватбанк, правонаступником прав
і обов'язків якого є публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПРИВАТБАНК», а також виключити з
Державного реєстру іпотек запис №1:
іпотека 13.01.2006р. за №2787215 жилий будинок,
загальна площа 79,0 кв.м. номер за РПВН:
1829363, АДРЕСА_1; запис №2: іпотека 13.01.2006 за
№2787248 жилий будинок, загальна площа 79,0
кв.м. номер за РПВН: 1829363, АДРЕСА_1, а
також вилучити з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна реєстраційний запис №1: заборона
на нерухоме майно 17.08.2005 за №2301071 жилий
будинок, загальна площа 79,0 кв.м. номер
за РПВН: 1829363, АДРЕСА_1; запис №2 заборона
на нерухоме майно 04.08.2006 за №3561167, жилий
будинок, загальна площа 79,0 кв.м. номер
за РПВН: 1829363, АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі з підстав викладених в позовній
заяві та пояснила, що вона діє як
законний представник в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який на час укладання
договору іпотеки мав право
користування жилим будинком, який
переданий в іпотеку Банку, постійно
мешкав та мешкає на даний час в
вищевказаному будинку, але договір
іпотеки було укладено без дозволу
органу опіки та піклування.

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_7 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з підстав
викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав
повністю та пояснив, що він дійсно не
мав права укладати договір іпотеки та
передавати в іпотеку жилий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, оскільки у вказаному
будинку постійно мешкали неповнолітні
діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дозвіл органу опіки та
піклування при укладанні вказаного
договору іпотеки він не отримував, чим
порушив права неповнолітніх дітей.
Вважає необхідним визнати спірний
договорі іпотеки недійсним.

Представник відповідача ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» Власенко А.О. в судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що ОСОБА_2 уклав з Банком в 2005 р. договір
кредиту і отримав кредитні кошти. В
забезпечення виконання кредитного
договору між ОСОБА_2 та Банком 17.08.2005р.
був укладений договір іпотеки. При
укладанні договору іпотеки між ОСОБА_2
та Банком були додержані усі необхідні
умови, передбачені ст. 203 ЦК України.
Доводи позивача ОСОБА_1 та відповідача
ОСОБА_2 відносно того, що вони, як
батьки малолітніх дітей, які мешкали в
житловому будинку переданому в
іпотеку, не отримали дозволу на
укладання такого правочину в органі
опіки та піклування, не може бути
підставою для визнання договору
іпотеки недійсним, оскільки при
укладанні спірного договору іпотеки
позивач і відповідач ОСОБА_2 взяли на
себе ризик на зменшення та обмеження
прав своїх неповнолітніх дітей, про що
написали та нотаріально посвідчили
відповідну заяву. Вказує, що відповідно
до вимог Закону України «Про охорону
дитинства» саме батьки повинні
піклуватися та не порушувати права
своїх малолітніх дітей при укладанні
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, в тому числі і в питаннях щодо
визначення місця проживання та
реєстрації своїх дітей. Також зазначає,
що неповнолітня дитина, в інтересах
якої звертається позивачка до суду,
майнових прав відносно будинку не мала,
та згідно наданих позичальником при
оформленні договору документів не
користувалась цим майном. Дитина не
була зареєстрована в будинку, не мала
права користування спірним житловим
приміщенням.

Крім того, просить застосувати строк
позовної давності, оскільки договір
іпотеки було укладено 17.08.2005р., а з
позовом позивачка звернулась у 2013 року,
тобто з пропуском позовної давності.

Просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування Харцизької міської
ради в судове засідання не з'явився,
надавши заяви про розгляд справи у
відсутність, просить прийняти рішення
на розсуд суду не порушуючи інтереси
дітей.

Суд вважає можливим розглянути справу
у відсутність представника третьої
особи.

Суд вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, знаходить позов таким, що
підлягає частковому задоволенню через
наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з доводів позовної заяви
єдиною підставою для визнання
недійсним договору іпотеки ОСОБА_1
вважає укладання його за відсутності
згоди органу опіки та піклування на
його укладення.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Правочин, що вчиняється
батьками, не може суперечити правам та
інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України
«Про охорону дитинства» (в редакції що
діяла на час укладання договору
іпотеки) батьки або особи, які їх
замінюють, не мають права без дозволу
органів опіки і піклування укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

За правилами ч.2 ст. 177 СК України батьки
малолітньої дитини не мають права без
дозволу органу опіки та піклування
вчиняти такі правочини щодо її
майнових прав: укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, в тому
числі договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири.

Частиною 2 ст.18 Закону України «Про
охорону дитинства», ст.156 ЖК України
встановлено, що діти - члени сім'ї
власника жилого приміщення мають право
користування жилим приміщенням
нарівні з власником цього приміщення.

Аналіз вищезазначених норм свідчить
про те, що одним із правочинів, які не
можуть вчиняти батьки або особи, як їх
замінюють, без дозволу органів опіки та
піклування - є відмова від майнових
прав дитини, до яких відноситься і
право користування жилим приміщенням.
При цьому необхідність отримання
попереднього дозволу органу опіки та
піклування для вчинення будь-яких
правочинів щодо нерухомого майна
передбачена лише у тому випадку коли
малолітня або неповнолітня дитина має
майнові права щодо нерухомого майна
відносно якого вчиняється правочин.

В п. 44 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК
України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону
України «Про охорону дитинства» батьки
не мають права без дозволу органу опіки
та піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Відповідно до ст.29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому, у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає
постійно, переважно чи тимчасово.
Місцем проживання фізичної особи у
віці до 14 років є місце проживання її
батьків або одного з них, з ким вона
проживає. Фізична особа може мати
кілька місць проживання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина
має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно ч.1 ст.242 ЦК України, ст.39 ЦПК
України, батьки є законними
представниками малолітніх та
неповнолітніх дітей, тобто за законом
уповноважені діяти в інтересах дітей
без спеціальних на те повноважень.

Судом встановлено, що 17 серпня 2005 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №ЕХ 005-05. Згідно з п.
1.1 кредитного договору Банк за
наявності вільних грошових коштів
зобов'язався надати позичальнику
кредит у вигляді відновлювальної
кредитної лінії з лімітом кредитування
50 000 грн.(а.с. 6-7)

Вказаний кредитний договір у
встановленому законом порядку
сторонами не оспорений та не визнаний
недійсним, є діючим, що сторонами не
оспорюється.

Судом також встановлено, що 17 серпня 2005
року в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
ЕХ 005-05 від 17 серпня 2005 року, між ОСОБА_2
та ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», укладено договір іпотеки
№ 008-ЕХ , згідно якого відповідач ОСОБА_2
надав в іпотеку нерухоме майно, яке
належить йому на праві власності (право
власності підтверджується договором
купівлі-продажу жилого будинку,
посвідченого приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу 19 липня 2003 року, зареєстроване в
Харцизькому бюро технічної
інвентаризації у реєстровій книзі № 2
під № 435 від 17 серпня 2005 року), а саме:
жилий будинок, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Договір іпотеки
посвідчений 17.08.2005р. приватним
нотаріусом Харцизького міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстровано в реєстрі за №3122 (а.с.11-15).

Додатковою угодою № 1 від 09 листопада
2005 р., посвідченою приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, у п. 2 абзацу 1 до
іпотечного договору внесено зміни щодо
збільшення суми за кредитним договором
до 180 000 грн., повернення якої
забезпечується іпотекою (а.с. 16).

Додатковою угодою № 1 від 04 серпня 2006 р.,
посвідченою приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, у п. 2 абзацу 1 до
іпотечного договору внесено зміни щодо
збільшення суми за кредитним договором
до 380 000 грн., на термін 18.08 2010 року,
повернення якої забезпечується
іпотекою (а.с. 17).

Договором про зміни № 2 від 18 грудня 2007
р., посвідченою приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, у п. 2 абзацу до
іпотечного договору внесено зміни щодо
збільшення суми за кредитним договором
до 900 000 грн., повернення якої
забезпечується іпотекою (а.с. 18).

Судом також встановлено, що при
укладенні іпотечного договору № 008-ЕХ
від 17.08.2005 року, приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 було посвідчено дві
заяви.

Так, в заяві від 17.08.2005 року ОСОБА_1 дала
згоду ОСОБА_2 на підписання договору
іпотеки, предметом за яким є житловий
будинок під номером АДРЕСА_1, з яким
вона проживає не в зареєстрованому
шлюбі (а.с.8).

В другій заяві від 17.08.2005 року,
позивачка ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2
підтвердили, що з 1997 року проживають
однією сім'єю та не перебувають у
зареєстрованому шлюбі між собою.
Шлюбний договір не укладався. В
фактичних шлюбних відносинах з іншими
особами з 1997 року не перебували та не
перебувають. Одночасно було
підтверджено, що жилий будинок АДРЕСА_1
є об'єктом спільної сумісної власності,
будь-яких прав щодо нього в інших осіб у
тому числі за договором найму немає. В
цій же заяві ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вказали, що
несуть майнову відповідальність
відносно малолітнього ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 і малолітнього ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2. Про те, що такі факти
відомі іпотекодержателю засвідчено
підписом представника Банку та
печаткою Банку (а.с.9).

Таким чином, судом встановлено, що при
укладанні договору іпотеки про
наявність та проживання неповнолітніх
дітей в жилому будинку, який передано в
іпотеку, іпотекодержателю було відомо.

Нотаріально посвідченою заявою від 18
грудня 2007 року ОСОБА_2 засвідчив, що на 19
липня 2003 року, на момент придбання ним
житлового будинку АДРЕСА_1, він ні з ким
в шлюбі не перебував і не перебуває,
однією сім'єю без реєстрації шлюбу не
проживав і не проживає. Цією ж заявою
він засвідчив, що зменшення та
обмеження прав охоронюваних законом
інтересів неповнолітніх та малолітніх
дітей стосовно вказаного вище
нерухомого майна відсутнє (а.с. 10).

При цьому, рішенням Харцизького
міського суду Донецької області від 29
липня 2011 року встановлено факт
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією
сім'єю з лютого 1998 року без укладання
шлюбу, за сторонами визнано право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
по 1/2 частині кожному. Вказане нерухоме
майно залишено в спільній частковій
власності (а.с. 24-26).

Судом також встановлено, що ОСОБА_5
народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, батьком в
свідоцтві про його народження
зазначений ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1 (а.с.64)
На даний час ОСОБА_5 є повнолітньою
особою.

Неповнолітній ОСОБА_4 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, батьком в свідоцтві
про його народження зазначений ОСОБА_2,
мати - ОСОБА_1 (а.с.65).

Відповідно до даних домової книги, у
житловому будинку АДРЕСА_1 позивачка
ОСОБА_1 була зареєстрована з 05.09.2003р.,
знята з реєстрації 09.07.2010р. та знову
зареєстрована 19.01.2011р. та значиться
зареєстрованою по теперішній час разом
з її сином - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19-23).

В судовому засіданні також достовірно
встановлено, що станом на 17.08.2005р. син
сторін - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, був
зареєстрований в житловому будинку
АДРЕСА_1, який є предметом іпотеки, що
стверджуються записом в домовій книзі
на вказаний будинок, яка була оглянута
в судовому засіданні та в цієї книзі
мається вищезазначений запис. Однак на
час звернення до суду із вказаним
позовом ОСОБА_5 досяг вісімнадцяти
років (повноліття) та має повну
цивільну дієздатність. З позовом до
суду за захистом свої прав та інтересів
щодо укладання вищевказаного договору
іпотеки не звертався.

На підтвердження доводів про
проживання малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та користування ним жилим
будинком під час укладання договору
про передачу його в іпотеку, позивачка
надала суду довідку № 181 від
дільничного квартального комітету -
мікрорайон «Краснознаменський» міста
Харцизька Донецької області від
21.10.2013р. (а.с. 54), з якої вбачається, що у
будинку АДРЕСА_1 який є предметом
іпотеки, ОСОБА_1 проживала разом з
дітьми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 05.09.2003 року по 09.07.2010 року,
тобто на момент укладення договору
іпотеки.

Крім того, згідно даних
медичної картки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зокрема, епікризу №1007, останній
перебував на лікуванні в дитячому
відділенні Харцизької ЦМЛ з 05.12.2004р. по
16.12.2004р. та адресою його проживання в
епікрізі зазначено: АДРЕСА_1 (а.с.70).

Зазначені докази, які в силу вимог
ст.ст. 58, 59 ЦПК України є належними та
допустимими, у своєї сукупності
підтверджують доводи позивачки про те,
що її неповнолітній син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якого вона
діє, як на час укладення спірного
договору іпотеки, так на теперішній
час, мав та має право користування
займаним приміщенням на рівні з
власником.

Відсутність реєстрації малолітньої
дитини в спірному будинку на момент
укладення іпотечного договору, не
спростовує право дитини, яка проживала
в ньому разом з батьками, на
користування цим будинком. Як
вбачається з роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України у п. 15
постанови №9 від 01.11.1996 року «Про
застосування Конституції України при
здійснені правосуддя» при розгляді
спорів про право користування жилим
приміщенням необхідно брати до уваги,
що ст. 33 Конституції гарантує
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання. Це означає, що
наявність чи відсутність прописки
(реєстрації) самі по собі не можуть бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилася
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Реєстрація та проживання позивачки на
час укладання спірного договору
іпотеки за адресою: АДРЕСА_1, доводить
що її малолітній син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, також проживав разом з нею
за вказаною адресою та мав право
користування будинком.

В судовому засіданні належними та
допустимими доказами не доведено
наявність у ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час
укладання договору іпотеки іншого
постійного місця проживання або іншого
місця реєстрації.

Таким чином, доводи представника ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», щодо відсутності права
користування майном переданим в
іпотеку на час укладення договору
неповнолітнім ОСОБА_4, є
необґрунтованою.

З матеріалів справи вбачається та не
опрорюється сторонами, що дозвіл
органом опіки та піклування на
укладання договору іпотеки від 17.08.2005р.
не надавався.

Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права
дитини», ратифікованої Постановою ВР №
789-ХІІ від 27.02.1991 року в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дітей

Зважаючи на наведене , та у випадку
нечіткості , або суперечливості
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, що стосуються
інтересів дитини , суд відповідно до ч.5
ст. 8 ЦПК України та ст. 3 Конвенції,
повинен надавати перевагу
якнайкращому забезпеченню інтересів
дитини, в тому числі надаючи перевагу
інтересам дитини перед іншими
інтересами.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що на момент укладення договору
іпотеки № 008-ЕХ від 17.08.2005р. між ОСОБА_2
та ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» в порядку забезпечення
зобов'язань за кредитним договором за
№ ЕХ 005-05 від 17.08.2005р., укладеного між
тими ж сторонами, посвідченого
приватним нотаріусом Харцизького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за реєстром № 3122, право на
користування житловим будинком
АДРЕСА_1, мав неповнолітній син ОСОБА_1
та ОСОБА_2 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За цих
обставин, укладення договору іпотеки
житлового будинку в силу вищенаведених
норм закону було можливе лише за умови
отримання дозволу органу опіки та
піклування, оскільки неповнолітній син
позивачки та відповідача ОСОБА_2 мав
право користування займаним житловим
приміщенням нарівні із його власником -
його батьком ОСОБА_2, а також
позивачкою ОСОБА_1 до укладення
договору іпотеки від 17.08.2005р.

Отже, спірний договір іпотеки укладено
з порушенням вимог діючого
законодавства і при його укладені були
порушені права неповнолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що згідно правил ч. 6 ст. 203
ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України
являється підставою для задоволення
позову ОСОБА_1 яка діє як законний
представник свого неповнолітнього
сина ОСОБА_4. в частині визнання
іпотечного договору недійсним.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник
пов'язують підстави для визнання
недійсним договору іпотеки із
підставами для визнання недійсними
додаткових угод до нього, а, оскільки,
суду прийшов до висновку про наявність
підстав для визнання договору іпотеки
на підставі ч.6 ст.203, ст.215 ЦК України
недійсним, то наявні і підстави для
визнання недійними на зазначених
підставах і додаткової угоди № 1 від
09.11.2005 року до договору іпотеки № 008 ЕХ
від 17.08.2005 року, додаткової угоди № 1 від
04.08.2006 року до договору іпотеки № 008 ЕХ
від 17.08.2005 року та договору про зміни № 2
від 18.12.2007 року до договору іпотеки № 008
ЕХ від 17.08.2005 року.

При цьому суд зазначає, що посилання
позивача та її представника на
порушення під час укладання спірного
договору іпотеки вимог статті 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей», відповідно до яких для вчинення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, є невірним.

Вказаний Закон набрав чинності з 01
січня 2006 року, а іпотечний договір був
укладений в 2005 році. Статтею 58
Конституції України встановлено, що
Закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі.

Суд не приймає доводи представника
відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те,
що позивачка ОСОБА_1, як мати
неповнолітнього ОСОБА_4, дала згоду на
укладення договору іпотеки, а ОСОБА_2,
як батько неповнолітнього ОСОБА_4,
уклав такий договір, та вони самостійно
несуть відповідальність за зменшення
та обмеження прав своїх неповнолітніх
дітей, оскільки вказаний договір,
предметом іпотеки за яким є нерухоме
майно, право користування яким мав та
має неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
був укладений сторонами всупереч
вимогам ч. 6 ст. 203 ЦК України, ст. 17
Закону України «Про охорону дитинства»
без відповідного на це дозволу Органу
опіки та піклування. Передання
зазначеного вище жилого будинку в
іпотеку в подальшому може унеможливити
користування цим нерухомим майном
неповнолітнім сином ОСОБА_1 - ОСОБА_4 Суд
також приймає до уваги, що переданий в
іпотеку будинок є єдиним житлом, що
належить сім'ї ОСОБА_1 і в разі
невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань
за договором іпотеки банк матиме змогу
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки - будинку, де
проживає неповнолітня дитина.

Суд вважає безпідставними
доводи представника відповідача ПАТ КБ
«ПрРИВАТБАНК» про відмову у
задоволенні позову про визнання
недійсним договору іпотеки за
пропуском позивачкою строку на
звернення до суду з цим позовом, на
підставі того, що договір іпотеки був
укладений 17.08.2005 року тоді ж вона і
дізналась про порушення прав своїх
неповнолітніх дітей, а звернулась до
суду з позовом в 2013 році.

Відповідно до ч.4 ст. 261 ЦК України у разі
порушення цивільного права або
інтересу неповнолітньої особи позовна
давність починається від дня
досягнення ним повноліття.

Позивачка звернувся до суду як
законний представник в інтересах
неповнолітнього сина, а саме ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, а оскільки на час розгляду
справи ОСОБА_4, не досяг повноліття,
строк позовної давності на звернення з
даним позовом не почав свій перебіг.

З огляду на викладене, доводи
представника Банку про те, що перебіг
строку позовної давності розпочався з
того часу, коли законний представник
малолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_1 дізналась
про укладений договір іпотеки є
хибними, оскільки перебіг цих строків,
пов'язаний з досягненням
неповнолітньою особою повноліття і не
ставиться в залежність від обізнаності
інших осіб (законних представників) про
порушене права неповнолітнього.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» у разі визнання іпотечного
договору недійсним іпотека
припиняється. Відомості про припинення
іпотеки підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Тобто, наслідком припинення іпотеки
(визнання договору іпотеки недійсним)
згідно ст. 26 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» є
скасування відповідного запису в
Державному реєстрі прав.

Доводи позивачки про те, що виключення
запису про обтяження іпотекою з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна з посиланням
на «Тимчасовий порядок реєстрації
іпотек», затв. постановою Кабінету
Міністрів України від 31.03.2004 року № 410,
суд не може взяти до уваги, так як він
втратив чинність на підставі постанови
Кабінету Міністрів України № 824 від
05.09.2012 року та з 01.01.2013 року державна
реєстрація припинення іпотеки та
зняття заборони на відчуження майна,
обтяженого іпотекою, здійснюється
органами державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація обтяжень
здійснюється на підставі рішень судів,
що набрали законної сили.

Частиною 9 ст.16 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
визначено, що державна реєстрація
припинення іпотеки, обтяження
проводиться на підставі заяви
обтяжувача, яку він зобов'язаний подати
протягом п'яти робочих днів з дня
припинення іпотеки, обтяження
самостійно або на письмову вимогу
боржника чи іншої особи, права якої
порушено через наявність таких
реєстраційних записів.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.9, ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав. Однією з підстав
проведення державної реєстрації прав,
їх обтяжень, внесення змін у відповідні
реєстри, скасування (виключення)
записів у них, в тому числі записів в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна та
Державному реєстрі іпотек є рішення
суду, що набрало законної сили.

Вимоги позивачки в частині виключення
з Державного реєстру іпотек та з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна відповідних
записів щодо обтяження майна, яке є
предметом іпотеки, не ґрунтуються на
вимогах закону тому не підлягають до
задоволення, оскільки зняття заборон
на відчуження та виключення записів з
реєстрів іпотек здійснюється
відповідним реєстратором, а не судом і
позивачка не заявляла таких вимог до
реєстраційної служби, яка не була
залучена позивачем до справи.

Крім цього, такий зазначений позивачем
спосіб захисту порушених прав не є
належним з урахуванням вимог статті 16
ЦК України, а визнання недійсним
договору іпотеки є підставою для
зняття забори та виключення з
відповідних реєстрів відомостей щодо
цього договору за зверненням
заінтересованих осіб. Позивачка не
позбавлена права самостійно подати
реєстратору відповідні документи та
зажадати вчинення запису про зняття
заборони відчуження будинку та
вилучення з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запису про заборону відчуження та
виключення з Державного реєстру іпотек
запису про іпотеку.

На підставі викладеного, керуючись ст.
29, ч.6 ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 7, 177 СК
України, Законом України «Про охорону
дитинства» та ст. ст. 10, 11, 39, 57, 60, 88, 209 ч.2,
212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК», третя особа Орган
опіки та піклування Харцизької міської
ради, про визнання іпотечного договору
недійсним, визнання недійсними
додаткових угод до договору іпотеки,
виключення з Державного реєстру іпотек
записів про іпотеку та вилучення з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна записів про
заборону на нерухоме майно -
задовольнити частково.

Визнати недійсними договір іпотеки №008
ЕХ від 17 серпня 2005 року, посвідчений
приватним нотаріусом Харцизького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
17.08.2005р. та зареєстрований в реєстрі за
№3122; Додаткову угоду № 1 від 09
листопада 2005 року до договору іпотеки
№ 008 ЕХ від 17.08.2005 року, посвідчену
приватним нотаріусом Харцизького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
09.11.2005р. та зареєстровану в реєстрі за
№4241; Додаткову угоду № 1 від 04 серпня
2006 року до договору іпотеки № 008 ЕХ від
17.08.2005 року, посвідчену приватним
нотаріусом Харцизького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 04.08.2006р. та
зареєстровану в реєстрі за №2455;
Договір про зміни № 2 від 18 грудня 2007
року до договору іпотеки № 008 ЕХ від
17.08.2005 року, посвідчений приватним
нотаріусом Харцизького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 18.12.2007р. та
зареєстрованого в реєстрі за №4217, які
були укладені між ОСОБА_2 та Закритим
акціонерним товариством Комерційний
банк Приватбанк, правонаступником прав
і обов'язків якого є Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором №ЕХ 005-05 від 17 серпня 2005 року.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Харцизький міський суд Донецької
області протягом десяти днів з дня
проголошення.

Суддя: