АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/232/14 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Козак І. О., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Перший відділ ДВС Тернопільського міського управління юстиції, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа Перший відділ ДВС Тернопільського міського управління юстиції про визнання права власності на автомобіль НОМЕР_1, 1999 року випуску, шасі № VF3233J, зареєстрований Тернопільським МРЕВ ДАІ УМВС в Тернопільській області за ОСОБА_2 25.03.2006 року, та зобовязати Перший відділ ДВС Тернопільського міського управління юстиції виключити даний автомобіль з акту опису і арешту майна автомобіля. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27.05.2009 року купив зазначений автомобіль у ОСОБА_2 та передав їй кошти у сумі 5 000 доларів США. ОСОБА_2 написала розписку про отримання нею коштів за продаж належного їй автомобіля, передала позивачу ключі від автомобіля та реєстраційні документи. Оскільки сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі -продажу, ОСОБА_2 видала на імя позивача довіреність, надавши йому повноваження щодо повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом. З врахуванням наведених підстав вважає, що він набув право власності на спірний автомобіль на законних підставах. 20.07.2013 року автомобіль був затриманий працівниками ДАІ, які пояснили, що автомобіль перебуває у розшуку за постановою державного виконавця у звязку зборгами ОСОБА_2 Позивач вказує, що арешт порушує його права як власника автомобіля.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зазначає, що судом неправомірно відмовлено у задоволенні його позову, оскільки вважає, що він набув право власності на оспорюваний автомобіль на законних підставах, оскільки відповідачка передала йому автомобіль разом із ключами від нього та свідоцтвом про реєстрацію даного автомобіля, а також видала на його імя довіреність, згідно якої передала усі повноваження власника автомобіля. Крім того, судом не враховано того, що відповідачка визнала позов повністю.

Апелянт ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду Тернопільської області не зявився. Телеграма з повідомленням про день та час судового засідання йому не вручена, так як квартира зачинена, адресат по повідомленню за телеграмою не зявляється. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності апелянта, оскільки справа з причин неявки апелянта відкладалась 5 разів. Повістка про судове засідання 13.02.2014 р. була вручена ОСОБА_1 7.02.2014 року, однак повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось на адресу суду уже після судового засідання 13.02.2014 р., у якому справа була відкладена. Таким чином, ОСОБА_1 знав, що справа за його апеляційною скаргою призначена до слухання у суді апеляційної інстанції, однак до суду жодного разу не зявився та не подав жодних заяв. Усі інші повідомлення ОСОБА_1 вручені не були, так як він відсутній за місцем проживання. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апелянт умисно ухиляється від явки у суд, затягуючи розгляд справи, а тому вважає за можливе розглянути справу за відсутності апелянта ОСОБА_1

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що при укладенні договору доручення, зокрема щодо уповноваження повіреного експлуатувати транспортний засіб, який належить на праві власності довірителю, та розпоряджатися ним, право власності на транспортний засіб до повіреного не переходить, власником транспортного засобу залишається довіритель, виходячи із правової природи договору доручення. Крім цього, розписка про отримання коштів у сумі 5000 доларів США не свідчить про укладення договору оплатного відчуження транспортного засобу. Також судом враховано, що сторони спору не зверталися в уповноважені органи для зняття автомобіля з реєстрації в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, а також враховано, що при відчуженні транспортного засобу учасники такої угоди зобовязані були сплатити передбачені чинним законодавством обовязкові платежі і збори, чого зроблено не було. Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів вважає такий висновок суду законним та обґрунтованим.

Судом встановлено, що згідно довіреності від 27 травня 2009 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу в реєстрі за № 3199, відповідачка ОСОБА_2 уповноважила позивача ОСОБА_1, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 представляти її інтереси з питань експлуатації та/або розпорядження автомобілем НОМЕР_2, 1999 року випуску, шасі № VF3233J, зареєстрований Тернопільським МРЕВ ДАІ УМВС в Тернопільській області за ОСОБА_2 25.03.2006 року.

27.05.2209 року ОСОБА_2 написала розписку, згідно якої отримала від ОСОБА_1 5 000 доларів США в рахунок вартості даного автомобіля.

В силу ст. ст. 237, 244 ЦК України між власником автомобіля ОСОБА_2 та позивачем на підставі виданої власником автомобіля довіреності виникли правовідносини представництва, за якими одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах.

Таким чином, довіреність не є угодою щодо переходу права власності на автомобіль та виключає набуття представниками на її підставі права власності на майно, яке передано у користування.

Крім того, для вчинення договорів купівлі-продажу автомобілів постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів передбачена письмова форма, а відповідно до пункту 4 зазначеної постанови-перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Оскільки сторонами не були дотримані вимоги щодо зняття транспортного засобу перед його відчуженням власником ОСОБА_2 в користь третіх осіб з обліку в підрозділі ДАІ, то немає підстав вважати, що довіреність від 27 травня 2009 року потягнула для позивача правові наслідки у вигляді набуття ним права власності на автомобіль.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема оплата вартості автомобіля, також не спростовують правильність висновків щодо відсутність підстав для задоволення позову і не є підставою для скасування рішення суду.

Доводи апелянта про те, що відповідачка визнала позов, колегія суддів вважає безпідставними, так як визнання позову не є безумовною підставою для задоволення позову, а відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки законні підстави для задоволення позову відсутні, тому суд правильно відмовив позивачу у задоволенні його вимог.

Таким чином, ОСОБА_1 не набув права власності на спірний автомобіль, а тому позовні вимоги про визнання права власності та виключення автомобіля з акту опису та арешту майна є безпідставними й суд обґрунтовано відмовив в їх задоволенні, а доводи апеляційної скарги стосовно набуття права власності на автомобіль не ґрунтуються на вимогах закону.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315 ЦПК України,колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8