Провадження № 2/161/4857/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого - судді - Пахолюка А.М.,

при секретарі - Ковальчук А.В.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 Обласного Фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі, ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору поруки, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_6 Обласного Фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі (далі - Обласний Фонд), про
визнання недійсним договору поруки.

Ухвалою суду від 04.11.2014 року до участі в
справі в якості співвідповідача був
залучений ОСОБА_5

Позовні вимоги мотивує тим, що 16.04.2009
року її чоловік ОСОБА_6 уклав з Обласним
Фондом договір поруки, відповідно до
якого він виступає поручителем за
виконання зобов'язань ОСОБА_7 по
договору про надання довгострокової
позики №1526 від 29.04.2009 року

Зазначає, що вказаний правочин не
являється дрібним побутовим і
спричинив виникнення у ОСОБА_6 боргових
зобов?язань перед Обласним Фондом на
суму 24 484,95 грн. за рахунок спільних
коштів подружжя, а тому для укладення
зазначеного договору згідно вимог
закону необхідна була її згода, яку
вона не надавала.

З врахуванням наведеного, просить суд,
визнати недійсним договір поруки від
16.04.2009 року, укладений між ОСОБА_6,
ОСОБА_5 та Обласним Фондом.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, зазначених в позовній заяві та
додаткових письмових поясненнях.
Просив позов задовольнити.

Представник відповідача Обласного
Фонду ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнала з підстав, зазначених
в письмових запереченнях проти позову.
Суду пояснила, що підстав для визнання
недійсними оспорюваного договору
позики не має, оскільки, він укладався
відповідно до вимог закону. Просила суд
відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_5 в дане судове
засідання не з?явився по невідомим суду
причинам, хоча належним чином
повідомлявся судом про час та місце
слухання справи.

Суд вважає за можливим розглянути
справу по наявним у справі доказам за
відсутності учасників процесу, які не
з?явилися.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши та оцінивши
представлені по справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов безпідставний та не підлягає до
задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та
відповідач ОСОБА_6 з 27.01.1990 року
перебувають у зареєстрованому шлюбі
(а.с.3).

16.04.2009 року між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та
Обласним Фондом укладеного договір
поруки, відповідно до якого ОСОБА_6,
ОСОБА_5 виступають поручителями за
виконання зобов'язань ОСОБА_7 по
договору про надання довгострокової
позики №1526 від 29.04.2009 року (а.с. 4, 37, 38).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п?ятою та
шостою ст. 203 цього кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Із матеріалів справи вбачається, що
договір поруки підписаний особисто
відповідачем ОСОБА_6 та уповноваженим
представником Обласного Фонду (а.с.4).

Таким чином суд вважає, що даний
договір поруки без будь-якого примусу
укладено між ОСОБА_6 та представником
фонду, як дієздатними особами, з
дотримання вимог щодо форми та
посвідчення згідно ст.ст. 207-210 ЦК
України. Волевиявлення зазначених осіб
на момент укладення договору було
вільним і відповідало їх внутрішній
волі, учасники договору усвідомлювали
його умови.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що в даному
випадку ОСОБА_6 взяв на себе
зобов?язання відповідадати спільними
коштами подружжя по зобов?язанням
ОСОБА_5, однак згоди на укладення
оспорюваного договору поруки ОСОБА_3 не
давала.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 65 Сімейного
кодексу України при укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п. 25 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
положення статті 65 Сімейного кодексу
України щодо порядку розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, регулюють
відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
отримання кредиту, оскільки кредитний
договір є правочином щодо отримання у
власність грошових коштів. Порука є
способом забезпечення виконання
зобов'язання (стаття 553 ЦК), договір
поруки не створює обов'язків для
будь-яких інших осіб, крім сторін за
договором.

Отже, враховуючи вищезазначені вимоги
закону та правову позицію, в даному
випадку наявність чи відсутність згоди
ОСОБА_3, як дружини позивача, на
укладення договору поруки, не має
жодного правового значення для
вирішення питання щодо визнання
недійсним договору поруки, з підстав,
зазначених в ст..65 СК України, оскільки,
відповідач ОСОБА_6 не розпоряджався
будь-яким спільним майном подружжя, а
лише поручився відповідати солідарно
по зобов?заннях ОСОБА_5 за договором
позики.

Доводи позивача про порушення вимог
ст..548 ЦК України при укладенні
оспорюваного правочину, суд вважає
безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 548 ЦК України передбачено, що
недійсне зобов?язання не підлягає
забезпеченню.

В даному випадку вищевказаний судом
договір позики від 29.04.2009 року є
дійсним, оскільки, на час розгляду
даної справи в суді ніким із сторін не
оспорений.

Сам факт укладення договору поруки
16.04.2009 року, а договору позики 29.04.2009
року, в даному випадку не зумовлює
недійсність договору поруки, оскільки,
договір поруки в даному випадку
укладений з відкладальною умовою, що
відповідає вимогам ст. 212 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_6 перед укладенням
договору надав кредитору документи, що
підтверджують його платоспроможність,
а отже підтвердив своє волевиявлення
на укладення такого правочину (а.с.32-36).

Крім того, зміст договору поруки,
зокрема в частині обсягу зобов?язання,
що забезпечується порукою, особи
позичальника тощо, в даному випадку
повністю відповідає змісту договору
позики.

Отже, при укладенні оспорюваного
позивачем договору поруки, суд не
вбачає порушень вимог ст. ст.203 - 210, 215, 216
Цивільного кодексу України, ст. 65
Сімейного кодексу України, а тому
приходить до висновку що в задоволенні
позову слід відмовити за
безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 203 -
210, 212, 215, 216, 548, 553 Цивільного кодексу
України, ст. 65 Сімейного кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 Обласного Фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі, ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору поруки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.М.
Пахолюк