Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді:
БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі :
Ізвольській С.С.

за участю:

представника позивача - адвоката
ОСОБА_1

відповідача -2 ОСОБА_2

третьої особи -1 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті
особи - Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
Головне управління юстиції у м. Києві
про визнання недійсним заповіту і
визнання права на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_4 звернувся з
позовом про визнання недійсним
заповіту та визнання права на спадщину,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після
тривалої хвороби помер його батько -
ОСОБА_6

Після його смерті відкрилася
спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

У встановлений законом 6-місячний
строк з дня відкриття спадщини позивач
звернувся з заявою про прийняття
спадщини за законом, проте, дізнався
про наявність заповіту на користь
інших осіб.

З підстав, передбачених ч. 2 ст. 1257 ЦК
України (суд за позовом
заінтересованої особи визнає заповіт
недійсним, якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі),
позивач просив визнати недійсним
заповіт і визнати за ним право
власності на спадщину з огляду на
наступні обставини.

Незадовго до смерті батька - в
січні 2013 року до Києва приїхав рідний
брат батька - рідний дядько позивача -
відповідач-1 ОСОБА_5

Оскільки позивач здійснював в той
час догляд за хворою матір»ю, з дядьком
вони домовилися найняти на деякий час
доглядальницю для батька, якою стала
відповідач-2 ОСОБА_2

Після смерті батька виявилося, що
14.02.2013р. він склав заповіт, яким належну
йому на праві власності квартиру
АДРЕСА_1 в рівних частках заповів
відповідачам - ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Оскільки перед смертю стан батька
був вкрай важким, викликав у позивача
сумнів щодо того, що волевиявлення
заповідача було вільним і відповідало
дійсній волі батька.

Під час розгляду справи позивач
змінив підставу позову, надавши
письмову заяву (а.с. 101-105), просив
визнати недійсним заповіт з тих
підстав, що підпис на заповіті від
імені ОСОБА_6 вчинений не ОСОБА_6, а
іншою особою, посилаючись на ч. 1 ст. 1257
ЦК України (заповіт, складений особою,
яка не мала на це права, а також заповіт,
складений з порушення вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним).

В обґрунтування змінених підстав
позову надав висновок експертного
дослідження № 22 від 14.11.2013 року,
здійсненого Науково-дослідним
експертно-криміналістичним центром
МВС України (НДЕКЦ МВС України),
проведеного за заявою представника
позивача, згідно з яким: за
результатами дослідження оригінала
довіреності від 01.10.2010 року,
зареєстрованої за № 1844, посвідчена
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 та
оригінала заповіту від 14.02.2013 року,
зареєстрованого за № 57, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_3, підписи
та рукописні записи в графі «Підпис» в
довіреності від 01.10.2010 року
(зареєстрована за № 1ІІ4, посвідчена
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7) та
оригіналу Заповіту від 14.02.2013 року
(зареєстрованого за № 57, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_3), виконано
ймовірно, разними особами.

Представник позивача під час
розгляду справи пояснила, що стан
батька позивача перед смертю був
таким, що не давав можливості йому
вільно рухатися, унеможливлював
пересування тощо, і той факт, що
заповіт був складений у приміщенні
нотаріуса, до якого треба було дійти, а
не вдома, викликає сумнів у тому, що
заповіт підписаний саме ОСОБА_6

Право власності на спадщину
позивач просить визнати за ним з
підстав, передбачених ч. 4 ст. 1257 ЦК
України (у разі недійсності заповіту
спадкоємець, який за цим заповітом був
позбавлений права на спадкування,
одержує право на спадкування за
законом на загальних підставах).

Підтримавши в судовому засіданні
позов з урахуванням зміненої підстави,
представник позивача просила позов
задовольнити.

Відповідач -1 ОСОБА_5 в судові
засідання, які призначалися у справі,
не з»явився, про час та місце судових
засідань у справі повідомлявся
належним чином, причин своєї неявки
суду не повідомив.

Відповідач-2 ОСОБА_2 в судовому
засіданні заперечувала проти позову,
просила відмовити у його задоволенні з
тих підстав, що протягом останніх 5
років до смерті ОСОБА_6 догляд за ним
здійснював саме його рідний брат -
відповідач-1 ОСОБА_5, який був дуже
близьким до померлого, оскільки обидва
були професійними музикантами, мали
спільне коло інтересів та друзів.

Пояснила, що син померлого - позивач
ОСОБА_4 з батьком ніколи не жив,
матеріально не допомагав, участі у його
лікуванні не приймав, а тільки інколи
навідувався до нього. Їй особисто
відомі ці обставини, оскільки протягом
останніх трьох років вона бувала в
квартирі померлого тричі на тиждень, а
останній рік перед смертю ОСОБА_4
частіше.

З цих підстав, як стверджує
відповідач, позивач і не є обізнаним в
тому, що у померлого ОСОБА_6 ніколи не
було амбулаторної картки, не є
обізнаним щодо того, що саме ОСОБА_2, як
медичний працівник, викликала лікаря
для обстеження хворого 18.02.2013р., а не
04.01.2013р., коли лікарі взагалі не
викликалися, а також того, що до смерті
ОСОБА_6 перебував у ясному розумі,
пам»яті, рухався в межах квартири,
самостійно пересувався до вбиральні та
виходив на вулицю з допомогою інших
осіб.

Відповідач пояснила, що ОСОБА_6
повідомив їй про оформлення заповіту,
проте, вона не надала цьому значення і
після смерті в права спадкування не
вступила, вважає, що на спадщину
заслуговує саме рідний брат ОСОБА_6 -
ОСОБА_5

Третя особа - 1 приватний нотаріус
КМНО ОСОБА_3 заперечувала обставини,
викладені позивачем і у первісному
позові і в позовній заяві зі зміненою
підставою позову, оскільки заповіт від
імені ОСОБА_6 був складений і
посвідчений за її робочим місцем
знаходження - в АДРЕСА_2 з дотриманням
чинного законодавства: особа ОСОБА_6
була нею встановлена по паспорту;
ОСОБА_6 особисто прийшов до неї в офіс у
супроводі ОСОБА_5 та ОСОБА_2; сумнівів у
тому, що ОСОБА_6 розумів значення своїх
дій не виникло, оскільки особа чітко
висловила своє бажання, складений
заповіт він прочитав особисто і
особисто підписав.

Наданий представником позивача
висновок спеціаліста нотаріус вважає
неналежним доказом, оскільки на
дослідження був наданий лише один
документ, ніби - то підписаний ОСОБА_6 -
довіреність, сам висновок стосується
того, що довіреність і заповіт,
ймовірно, підписані різними особами, а
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Третя особа - 2 Головне управління
юстиції у м. Києві свого представника
для участі у судових засіданнях не
направила, належним чином
повідомлялася про час та місце
судового розгляду справи.

Вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
сторонами докази у їх сукупності та
взаємозв»язку, судом встановлено
наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6.

Після його смерті відкрилася
спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно спадкової справи №271/2013, - у
встановлений законом строк з заявою
про прийняття спадщини за законом
звернувся позивач - ОСОБА_4, який є сином
померлого, а з заявою про прийняття
спадщини за заповітом звернувся
відповідач-1 - рідний брат померлого
ОСОБА_5

Як встановлено судом, 14.02.2013р.
ОСОБА_6 склав заповіт, яким належну йому
на праві власності квартиру в рівних
частках заповів відповідачам - ОСОБА_5
та ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушення вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

Як убачається з матеріалів справи,
заповіт складено у письмовій формі,
прочитаний і підписаний особисто
ОСОБА_6, що підтверджується його
підписом, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3

Згідно пояснень приватного
нотаріуса, вона особисто встановила
особу заповідача - ОСОБА_6, що виключало
сумніви у тотожності особи, яка читала
та підписувала заповіт, з особою, яка
пред»явила паспорт, переконалася у
волевиявленні ОСОБА_6, усвідомленні ним
своїх дій.

Згідно висновку експертного
дослідження № 22 від 14.11.2013 року,
наданого Державним науково-дослідним
експертно-криміналістичним центром
МВС України, проведеного за заявою
представника позивача - адвоката
ОСОБА_1 , - за результатами дослідження
об'єктів - оригіналу довіреності від
01.10.2010 року, зареєстрованої за № 1844,
посвідченої приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_7, та оригіналу заповіту від 14.02.2013
року, зареєстрованого за № 57,
посвідченого приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_3, - підписи та рукописні
записи в графі «Підпис» в довіреності
від 01.10.2010 року та оригіналу Заповіту
від 14.02.2013 року, виконано ймовірно
різними особами.

Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК) .

Заслуговують на увагу заперечення
приватного нотаріуса щодо вказаного
висновку спеціаліста, оскільки
дослідження проведене на підставі
недостатньої кількості порівняльних
матеріалів, - зразку підпису та почерку
на довіреності, посвідченій приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, яка може
викликати сумнів щодо достовірності
виконаного саме ОСОБА_6 підпису, а також
те, що спеціаліст дійшов до висновку
про ймовірне вчинення підписів на
довіреності та на заповіті різними
особами.

Ймовірний висновок спеціаліста не
встановлює фактичних даних, тому не
може бути доказом на підтвердження чи
спростування обставин, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу, а суд, згідно зі ст. 11 ЦПК
України, розглядає цивільні срави не
інакше, як за зверненнями осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть у участь у справі.

Клопотання про призначення у
справі судової почеркознавчої
(посмертної ) експертизи сторонами у
судовому засіданні не заявлялося.

Оскільки позивач належними доказами
не довів факт складання заповіту
ОСОБА_6 від 14.02.2013 року, зареєстрованого
за № 57, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_3 особою, яка не
мала на це права, а також того факту, що
заповіт складений з порушенням вимог
щодо його форми та посвідчення,
правових підстав для визнання
недійсним заповіту з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 1257 ЦК України, та
визнання за позивачем права на
спадщину на підставі ч. 4 ст. 1257 ЦК
України суд не убачає.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_4
задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись
ст. 1257 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 79, 88,
208 - 210, 212 - 215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
до ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті особи -
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
Головне управління юстиції у м. Києві
про визнання недійсним заповіту і
визнання права на спадщину- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом 10
днів після проголошення в судовому
засіданні, а особами, які не були
присутні під час проголошення рішення,
- протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

СУДДЯ: