Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/83/2014р.
Головуючий у 1-й інстанції: Громова І.Б.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Запорізького районного суду
Запорізької області від 23 жовтня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_5, треті
особи - приватний нотаріус
Запорізького районного нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_6,
орган опіки та піклування Запорізької
державної адміністрації Запорізької
області, про розірвання договору
довічного утримання (догляду),

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову зазначала, що
06.12.2005р. між нею та ОСОБА_7 (її померлим
сином) було укладено договір довічного
утримання (догляду). Відповідно до умов
договору вона передала, а ОСОБА_7
отримав у власність 91/100 частину
житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно п. 2 вказаного договору
передбачено матеріальне забезпечення
з утримання (догляду), яке щомісячно має
надаватись відчужувачу, тобто їй, в
розмірі 100 грн., що визначено за їх
взаємною згодою. Утримання
визначається сторонами у вигляді: а)
забезпечення відчужувача житлом
шляхом збереження права безоплатного
довічного проживання у відчужуваному
житловому будинку; б) надання побутових
послуг; в) забезпечення належними
лікувальними засобами на підставі
виданих лікарями рецептів.

Також, договором передбачено, що в разі
смерті набувача обов'язки за договором
переходять до тих спадкоємців, до яких
перейде за цим договором відчужена 91/100
частина будинку. У разі відсутності у
набувача спадкоємців або при відмові
їх від цього договору довічного
утримання, житловий будинок
повертається відчужувачу.

Позивач зазначає, що з моменту
посвідчення даного договору, його
умови ОСОБА_7 фактично не виконувалися,
оскільки її син з 06 грудня 2005 року по
час своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 не
працював, а відповідач була
зареєстрована приватним підприємцем,
але доходу не мала. Позивач, її син,
відповідач та їх малолітня донька
ОСОБА_5 жили виключно за рахунок пенсії
позивача. Вона самостійно сплачувала
всі послуги, що пов'язані з утриманням
будинку, купувала ліки за власні кошти.

З березня 2010 року ОСОБА_7 тяжко хворів
на онкозахворювання, та з того часу за
станом свого здоров'я не міг працювати
та надавати їй матеріальну та фізичну
допомогу.

Позивач вважає, що ні один пункт
договору довічного утримання (догляду)
з боку набувача виконаний не був.

До суду з позовом про розірвання
вищевказаного договору за життя сина
ОСОБА_7 позивач не зверталася з етичних
причин, так як син хворів на
онкозахворювання.

Позивач зазначила, що після смерті
сина, відповідач ОСОБА_4 обов'язки за
договором не виконувала, у зв'язку з чим
вважає за необхідне розірвати договір
довічного утримання.

Посилаючись на зазначені обставини,
ОСОБА_3 просила суд: розірвати договір
довічного утримання (догляду) від 06.12.2005
року, посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького районного нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_6 за
реєстровим № 6358, заборона відчуження
зареєстрована в реєстрі за № 59, а також
зареєстрований у реєстрі № 3/499 в ОП
«ЗМБТІ» м. Запоріжжя, реєстраційний
номер 10742486, застосувавши односторонню
реституцію та прийняти рішення про
повернення 91/100 частин житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, переданого
нею у власність ОСОБА_7 згідно із
названим договором, у її власність;
анулювати правовстановлюючі документи
на 91/100 частину житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2; зняти заборону
відчуження з 91/100 частини житлового
будинку за вищевказаною адресою, що
накладена приватним нотаріусом
Запорізького районного нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_6

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 23 жовтня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням
нового про часткове задоволення
позовних вимог.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив із того, що
судом не встановлено невиконання або
неналежне виконання умов договору
довічного утримання ОСОБА_7 та ОСОБА_4,
як за життя набувача, так і після його
смерті його дружиною ОСОБА_4 Розірвати
договір довічного утримання можливо із
особою, яка жива та не виконує, або
неналежно виконує свої зобов'язання за
договором незалежно від вини.
Розірвати договір із особою, яка
померла неможливо.

Проте, з таким висновком погодитися не
можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Матеріальне забезпечення, яке
щомісячно має надаватися відчужувачу,
підлягає грошовій оцінці. Така оцінка
підлягає індексації у порядку,
встановленому законом (ст. 751 ЦК
України).

Нормою п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України
передбачено, що договір довічного
утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ч. 1 ст. 525 цього
Кодексу).

Згідно із ч. 1 ст. 757 ЦК України обов'язки
набувача за договором довічного
утримання (догляду) переходять до тих
спадкоємців, до яких перейшло право
власності на майно, що було передане
відчужувачем.

Набувачем у договорі довічного
утримання (догляду) може бути лише
повнолітня дієздатна фізична особа або
юридична особа (ч. 2 ст. 746 ЦК України).

За положеннями ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Малолітня, неповнолітня,
недієздатна особа, а також особа,
цивільна дієздатність якої обмежена,
вважаються такими, що прийняли
спадщину, крім випадків, встановлених
частинами другою - четвертою статті 1273
цього Кодексу. Незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено,
що спадкоємець, який прийняв спадщину,
у складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що 06.12.2005 року між
позивачем ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_7 був
укладений договір довічного утримання
(догляду), посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_6, зареєстровано в
реєстрі за № 6358. Заборона відчуження
зареєстрована в реєстрі за № 59 (т. 1, а.с.
11).

Відповідно до п. 1.7 вказаного договору,
він вчинений за згодою дружини
набувача - ОСОБА_4, що посвідчена ОСОБА_6,
приватним нотаріусом Запорізького
районного нотаріального округу
Запорізької області 06.12.2005р. за
реєстровим № 6357.

За умовами укладеного договору позивач
ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_7 отримав у
власність 91/100 частину житлового
будинку АДРЕСА_1.

Пунктом 2 даного договору передбачено
матеріальне забезпечення з утримання
(догляду), яке щомісячно має надаватись
відчужувачу, оцінюється сторонами у
сумі 100 грн., за їх взаємною згодою.
Утримання (догляд) визначається
сторонами у вигляді: а) забезпечення
відчужувача житлом шляхом збереження
права безоплатного довічного
проживання у відчужуваному житловому
будинку; б) надання побутових послуг; в)
забезпечення належними лікувальними
засобами на підставі виданих лікарями
рецептів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть Серія НОМЕР_1, виданим
Запорізьким міським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Головного управління юстиції у
Запорізької області 09.08.2012 року,
актовий запис № 4554 (т. 1, а.с. 34).

17.10.2012р. відповідач ОСОБА_4 звернулася
до приватного нотаріуса Запорізького
районного нотаріального округу
Запорізької області ОСОБА_6 із заявами
від свого імені та від імені своєї
малолітньої доньки - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про прийняття за законом
спадкового майна, яке залишилось після
смерті ОСОБА_7, зазначивши, що до складу
спадкового майна входить 91/100 частина
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 197 - 199).

11.12.2012р. із заявою про прийняття за
законом спадкового майна, яке
залишилось після смерті ОСОБА_7, до
приватного нотаріуса звернулась і
позивач (т. 1, а.с. 191).

29.10.2012р. та 20.02.2013р. позивач зверталася
до приватного нотаріуса ОСОБА_6
відповідно із заявами про "анулювання"
вищевказаного договору довічного
утримання (догляду) та з проханням не
видавати свідоцтво про право на
спадщину відповідачам у зв'язку з тим,
що буде вирішувати питання щодо
розірвання договору довічного
утримання (т. 1, а.с. 185, 195).

Згідно довідки № 252 від 15.04.2013р., що
видана виконкомом Розумівської
сільської ради, ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1, зі слів сусідів не проживає з 06
червня 2012 року (т. 1, а.с. 91).

Позивач також визнає, що з цього часу
вона фактично мешкає у свого сина -
ОСОБА_8, за адресою: АДРЕСА_2, який
здійснює догляд за нею.

На ім'я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2,
надійшли 4 поштові перекази від
відповідача ОСОБА_4 у розмірі 100 грн.
кожний, які направлялись 26 лютого, 30
березня, 15 травня та 20 липня 2013 року.
Один із переказів був виплачений, інший
- повернутий на адресу відправника
через відмову адресата від одержання,
ще два перекази були повернуті на
адресу відправника по закінченню
терміну їх зберігання та неявкою
адресата за одержанням.

Посилання відповідача на ті обставини,
що вона чотири рази надсилала гроші
позивачу у розмірі 100 грн. поштовим
переказом (у відповідності до ст. 751 ЦК
України ця сума підлягала індексації у
порядку, передбаченому законом),
намагалася виконувати свої обов'язки
за договором довічного утримання,
однак, позивач навмисно перешкоджала у
виконанні зобов'язань, не свідчить про
те, що вона належно виконувала
обов'язки по догляду за позивачем та
наданню їй необхідної допомоги.

Колегія суддів вважає неприйнятним
доводи ОСОБА_4 стосовно відмови
позивача від прийняття грошових
коштів, оскільки, по - перше, в сенсі
вимог ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини, по -
друге, відповідач не була позбавлена
виконати свій обов'язок в будь-який
інший спосіб, враховуючи вік позивача
та стан її здоров'я, остання потребує
допомоги і не може без неї обходитись.

Висновок суду про те, що відчужувач
своїми діями перешкоджала
відповідачеві належним чином
виконувати умови договору не
підтверджується належними доказами та
правового значення не має, оскільки ст.
755 ЦК України не пов'язує можливість
розірвання договору довічного
утримання з такими діями відчужувача.

Більш того, у судовому засіданні як в
суді першої інстанції, так і в
засіданні апеляційного суду,
відповідач ОСОБА_4 визнала, що обов'язки
по договору довічного утримання
(догляду) нею, як спадкоємицею після
смерті набувача ОСОБА_7, не
виконувалися. Вона тільки направила на
адресу позивача вказані вище чотири
перекази по 100 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження,
зазначала, що вона є людиною похилого
віку, потребує допомоги, проте,
відповідач ОСОБА_4, що прийняла
спадщину після смерті ОСОБА_7, не
виконує взяті на себе зобов'язання та
не здійснює за нею належний догляд в
обсязі, визначеному умовами договору.

Колегія суддів дійшла висновку, що
досліджені докази в їх сукупності не
дають підстав вважати, що відповідач
ОСОБА_4 належно виконувала зобов'язання
по договору довічного утримання, що є
підставою, відповідно до ст. 755 ЦК
України для його розірвання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.756 ЦК України
у разі розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужувач набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення.

Тому, задоволенню підлягають і позовні
вимоги про повернення права власності
відчужувачу на нерухоме майно.
Повернення права власності ОСОБА_3 на
91/100 частину житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, передбачає
скасування реєстрації права власності
на цю частину житлового будинку за
ОСОБА_7 з оформленням відповідних
правовстановлюючих документів на ім'я
позивача. Тому, в іншій частині
заявлені позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 5 ст. 88
ЦПК України, понесені позивачем судові
витрати в суді першої та апеляційної
інстанцій, які складаються з судового
збору на загальну суму 1807 грн. 07 коп.,
колегія суддів вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 23 жовтня 2013
року по цій справі скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання
(догляду), посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_6 06.12.2005 року,
зареєстровано в реєстрі за № 6358,
заборона відчуження зареєстрована
06.12.2005 року в реєстрі за № 59.

Повернути право власності ОСОБА_3 на
91/100 частину житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 1807 (одна тисяча
вісімсот сім) грн. 07 коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: