У Х В А Л А

30.12.2014 Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючого судді Маслова В.В., з участю секретаря с/з ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_3 Сбербанк Росії» про стягнення грошових коштів -

ВСТАНОВИВ

На розгляді Тростянецького районного суду Сумської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_3 Сбербанк Росії» про стягнення грошових коштів.

Представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про направлення справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва за місцем знаходження відповідача. Клопотання мотивоване тим, що позивачем не надано доказів порушення його прав як споживача в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», спір стосується порядку виплати коштів за належними позивачу ощадними (депозитними) сертифікатами, а тому, відповідно відсутні будь-які підстави для обрання позивачем підсудності справи за своїм вибором згідно зі статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував, вказуючи про те, що ЗУ «Про захист прав споживача» розповсюджується на відносини з надання банківських послуг, які виникли між позивачем та відповідачем, а тому спір має розглядатись за вибором позивача.

Суд, заслухавши представників сторін, зазначає про наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо до початку розгляду справи по суті задоволено клопотання відповідача, зареєстроване місце проживання або перебування якого раніше не було відоме, про передачу справи за місцем його проживання (перебування).

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається зі змісту заявленого позову позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 04.12.2013 між ним та відповідачем було укладено договори банківських вкладів з видачею ощадного (депозитного) сертифікату на предявника. Проте всупереч умов вказаних договорів кошти від погашення Ощадного сертифікату йому фактично не виплачено, а також нараховані проценти за договорами банківського вкладу ним не отримані.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживача» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За таких обставин, суд вважає, що на спірні відносини сторін розповсюджуються положення ЗУ «Про захист прав споживача», а відповідно спір підлягає розгляду судом за вибором позивача згідно зі статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 116 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ

В задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи до суду за місцем знаходження відповідача - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Маслов