Провадження № 2/234/63/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року Краматорський
міський суд Донецької області в
складі:

головуючого - судді Сухоручко
Ю.О.

при секретарі -
Ксенофонтові Д.І.

за участю позивачки ОСОБА_5

представника ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Краматорську
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про стягнення суми
заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

До Краматорського міського суду
звернулася ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
стягнення суми заборгованості за
договором позики у розміру - 19 150,00
грн., процентів за час використання
грошовими коштами - у розмірі - 710,91
грн., три процентів річних від
прострочення суми у розмірі - 11,02
грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
13.03.2013 року ОСОБА_3 позичила у неї
грошові кошти в сумі 19150,00 грн. Грошові
кошти за даною позикою були передані
13.03.2013 року нею особисто ОСОБА_3
Позичальник ОСОБА_3 забов'язалася
повернути їй суму даної позики 13.09.2013
року. Але до теперішнього часу
позичальник не повернула їй вказану
позику, у тому числі й частково. Умовами
договору позики від 13.03.2013 року не
встановлено, що даний договір є
безпроцентним, тому позикодавець
ОСОБА_5 має право на одержання від
позичальника ОСОБА_3 процентів від суми
позики за весь час користування нею за
договором позики від 13.03.2013 року.
Враховуючи, що умовами договору позики
від 13.03.2013 року не встановлено розмір
процентів, тому їх розмір визначається
на рівні облікової ставки
Національного банку України. Таким
чином розмір процентів на рівні
облікової ставки Національного банку
України за час користування ОСОБА_3
позикою у період з 14.03.2013 року по 19.09.2013
року складає 710,91 грн. Просить суд
стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму
боргу в розмірі 19150,00 грн. проценти в
розмірі 710,91 грн., три проценти річних
від простроченої суми позики в розмірі
11,02 грн., а також витрати по сплаті
судового збору в розмірі 229,41 грн.

Позивачка ОСОБА_5 в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги та просила
їх задовольнити, додатково пояснивши,
що ОСОБА_3 у неї позичила гроші для
придбання валюти у березні 2013 року.
Відповідачка у неї купувала квартиру.
Вона її бачила перший раз передаючи
завдаток, другий раз у нотаріальній
конторі при оформленні договору
купівлі-продажу, але вони мешкають в
одному місті та вона чула про неї
тільки добрі відгуки, тому при
передачі коштів у неї не було
сумнівів про їх повернення.

Представника позивачки ОСОБА_2, який
діє на підставі договору про надання
правової допомоги, позовні вимоги
підтримав, посилався на обставини,
викладені в позовній заяві, та просив
їх задовольнити. Окрім того пояснив, що
в даної категорії справ не допустимо
посилання на пояснення свідків з боку
відповідача, оскільки написання
розписки про передачу коштів
відповідачка не оскаржує, а навпаки
підтвердила її написання.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
пояснивши, що13.03.2013року в нотаріальній
конторі між нею та позивачкою було
укладено договір купівлі-продажу
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_2. Позивачку вона до цього не
знала. Вони познайомилися за допомогою
ріелтора ОСОБА_7 Квартира була продана
за 11000 доларів США з боргами за
комунальні послуги у розмірі 19150 грн.,
але передала вона кошти за придбану
квартиру на 19150 грн. менш, тобто за
відрахуванням суми заборгованості по
комунальним виплатам. Позивачка
пообіцяла, що вона в судовому порядку
скасує заборгованість за комунальні
послуги, та під диктовку нотаріуса,
вона особисто написала розписку 13.03.2013
року в нотаріальній конторі в
присутності ріелтора ОСОБА_7, нотаріуса
ОСОБА_9, та чоловіка позивачки. У неї на
депозитному рахунку є гроші, тому у
неї взагалі не має потреби брати
кошти в борг. Кошти у розмірі 19150,00
грн., їй особисто передані не були.
Питання про заборгованість по
комунальним послугам в договорі
купівлі-продажу вони не відображали.
На теперішній час, борг по
комунальним послугам в розмірі 19 150
грн. вона сплатила.

Чому при написанні розписки про
отримання коштів відповідачка не
зазначила, що 19150грн. - це є
заборгованість позивачки по
комунальним послугам, та чому
зобов'язання по комунальним боргам
сторони не відобразили в договорі
купівлі-продажу, відповідачка
пояснити суду не змогла, та
повідомила, що писала розписку під
диктовку нотаріуса.

Представник відповідачки ОСОБА_4, який
діє на підставі договору про надання
правової допомоги (а.с.30), позовні
вимоги не визнав та просив відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що договір-займу, не
укладається написанням розписки,
окрім того квитанція по виникненню
комунального боргу та його сплати (
а.с.28), підтверджує той факт, що саме на
дану суму існувала комунальна
заборгованість позивачки, на час
укладання договору купівлі-продажу, та
саме та цю суму відповідачка
зменшила оплату за квартиру, яку на
теперішній час вона сплатила.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснив, що 13.03.2013 року ним було
засвідчено договір купівлі-продажу,
укладений між позивачкою та
відповідачкою. Розрахунок був
проведений в повному обсязі, але самих
грошових коштів він не бачив, та не
пом»ятає їх передачу. При ньому гроші
не передавали та не складали розписку,
в цей момент він займався своїми
справами. Він чув бесіду про
заборгованість по комунальним
послугам, однак він не суму не строки не
пом'ятає, оскільки сторонни
самостійно вирішували це питання.
Він не чув, що сторонни вирішили після
укладення договору. Питання про
комунальні послуги не відображено у
договорі купівлі-продажу.

Свідок ОСОБА_7, у судовому засіданні
пояснив, що він ріелтор. Позивачка
звернулася до нього з приводу продажу
квартири. Відповіачка була покупцем
даної квартири. 13.03.2013 року сторонни
зустрілися у нотаріальній конторі.
Квартиру вони домовилися продати за 11000
доларів США. Заборгованість за
комунальні послуги вказаної квартири
складає приблизно 19000 грн. Сторони
домовилися, що позивачка в судовому
порядку зменшить або скасує
заборгованості за комунальні послуги.
Розписку відповідачка склала, оскільки
передала позивачці кошти за
придбану квартиру з відрахуванням
19000 грн. за борги по комунальним
послугам. Окрім того пояснив, що
постійно він в приміщенні
нотаріальної контори не знаходився,
іноді виходив курити.

Заслухавши позивачку,
представника позивачки,
відповідачку, представника
відповідачки, дослідивши надані
докази, суд приходить до переконання,
що позов підлягає частковому
задоволенню.

Так у судовому засіданні з
достовірністю встановлено, що 13.03.2013
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2. (а.с.26). В цей же
день, тобто 13.03.2013 р. ОСОБА_3
відповідно до змісту розписки взяла
в борг у ОСОБА_5 - 19 150 грн., їз
зобов»язанням повернути борг до
13.09.2013року. (а.с.24).

В ході судового засідання
відповідачка не спростовувала той
факт, що саме нею була написана дана
розписка від 13.03.2013 року , та не
спростовувала підпис, тобто факт
отримання грошей позивачкою,
підтверджується розпискою від 13.03.2013
року.

Окрім того в судовому засіданні не
знайшли свого підтвердження доводи
відповідачки, про те що гроші в
розмірі 19150 грн. вона від позивачки не
отримувала, та писала розписку під
диктовку нотаріуса, оскільки з
пояснень свідка ОСОБА_9, який
засвідчував договір купівлі-продажу,
вбачається, що він взагалі не бачив
передачу коштів, та не вдавався в
подробиці по боргам за комунальні
платежі, оскільки сторони між собою
самостійно вирішували це питання.

У зв'язку з тим, що позичальник ОСОБА_3
борг в строк до 13.09.2013 року позикодавцю
ОСОБА_5 не повернула, заборгованість за
позикою складає 19 150 грн.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
іншій стороні (позичальникові) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцю таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики вважається
укладеним у момент передачі грошей або
речей. Згідно ст.1047 ЦК України
вищевказаний договір укладається в
письмовій формі. Згідно ст.1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути суму позики в строк і в
порядку, встановленому договором.

Таким чином, позивачка ОСОБА_5
обґрунтовано вимагає стягнення на її
користь з відповідачки ОСОБА_3 суми
неповернутого боргу в розмірі 19 150грн.

Згідно ст.625 ч.2, ст.1050 ч.1ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачка ОСОБА_5 вимагає стягнення на
її користь 3% річних від простроченої
суми за період з 14.09.2013 року по 19.09.2013
року в розмірі 11,02 грн.

Зазначені вимоги суд вважає
обґрунтованими, а приведений
розрахунок вірним, у зв'язку з чим з
відповідачки ОСОБА_3 на користь
позивачки ОСОБА_5 слід стягнути на
підставі ст.625 ч.2, ст.1050 ч.1 ЦК України 3%
річних від простроченої суми.

Вимагаючи сплати за договором позики
процентів на рівні облікової ставки
НБУ за період з 14.03.2013 року по 19.09.2013 року
в розмірі 710,91 грн., позивачка
послалася на ст.1048 ч.1 ЦК України, згідно
якій позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Однак позивачкою не враховано
положення ч.2 ст.1048 ЦК України, згідно
якій договір позики вважається
безпроцентним, якщо: 1) він укладений
між фізичними особами на суму, яка не
перевищує п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін; 2)
позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

Договір позики, укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_3, не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б одним з них, у зв'язку
з чим є безпроцентним.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення процентів на підставі ч.1
ст.1048 ЦК України пред'явлені
необґрунтовано та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦК України, ст.7
Закону України «Про судовий збір» за
рахунок відповідачки ОСОБА_3
позивачці ОСОБА_5 слід відшкодувати
витрати по оплаті судового збору в сумі
229,41 грн., який був сплачений останньою.

Керуючись вимогами ст. ст. 8,14,15,215,223 ЦПК
України, ст.ст.257,258,267,625,1046-1050 ЦК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_1, що мешкає за
адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_2, яка мешкає
за адресою: АДРЕСА_4 суму боргу у
розміру - 19 150 грн., та три проценти
річних від простроченої суми у
розмірі - 11,02 грн. а разом 19 161,02 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5 сплачену суму судового
збору у розмір -229, 41 грн.

В задоволенні інших
позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
в судову палату по цивільним справам
Апеляційного суду Донецької області
шляхом подачі апеляційної скарги до
Краматорського міського суду протягом
10 днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання цього
рішення.

Рішення складене в одному екземплярі в
нарадчій кімнаті.

Суддя Краматорського

міського суду
Ю.О.Сухоручко