АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2045/15 Справа № 208/9459/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Гібалюк Т. Я. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції

на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року

за поданням державного виконавця Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Пилипенко А.С., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

В.о. начальника Баглійського Баглійського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржниці фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, у зв'язку з тим, що боржниця ухиляється від виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2011 року, приховує від державного виконавця дані стосовно отримання доходів, та не сплачує борг у розмірі 15303,49 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року в задоволені подання - відмовлено.

В апеляційній скарзі Баглійський ВДВС ДМУЮ, посилаючись на чисельні порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, та постановити нову, про задоволення подання у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, На виконанні Баглійського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ знаходиться наказ № 16/22-11 від 31.03.2011 р. виданий Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 на користь фонду комунальної власності м.Дніпропетродзержинська Дніпродзержинської міської ради 15 303,49 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів(посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З аналізу наведених норм права вбачається, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, наведених в листі від 01 лютого 2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Однак, державним виконавцем не надано доказів ухилення боржника від виконання судового рішення. Державний виконавець посилається лише на факт наявності у боржника невиконаного зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням, що само по собі не доводить факту ухилення від виконання покладених на нього зобов'язань.

Окрім того, в матеріалах справи не достатньо відомостей щодо здійснення державним виконавцем всіх заходів, необхідних для своєчасного і повного виконання рішення, на що також звертав увагу місцевий суд.

Колегія суддів вважає, що вказані в поданні обставини не можуть свідчити про свідому бездіяльність боржника та ухилення його від виконання боргових зобов'язань, а тому суд першої інстанції, розглядаючи подання, дійшов правильного висновку про його відхилення, зважаючи на відсутність доказів того, що боржник свідомо ухиляються від його виконання та обґрунтовано зазначивши, що застосування заявлених у поданні обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст..33 Конституції України та ст..313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даного питання дотримався вимог процесуального закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції - відхилити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: