Справа № 628/3788/13-ц
Провадження № 2/628/31/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 р.
м. Куп'янськ

Куп'янський міськрайонний суд
Харківської області

у складі: головуючого - судді
Шиховцової А.О.,

за участю секретаря - Шевченко
О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики грошових
коштів,

ВСТАНОВИВ:

Від представник позивача ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_3 21.10.2013 року до суду
надійшла позовна заява про стягнення
боргу за договором позики грошових
коштів з ОСОБА_2, який зазначив в
обґрунтування позову наступне.

15.03.2013 р. ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у
якості позики грошові кошти у розмірі
60000 грн., які відповідач зобов'язався
повернути до 01 жовтня 2013 року, на
підтвердження чого написана розписка.
У визначений у розписці строк
відповідач борг не повернув і до цього
часу ухиляється від його повернення.
Посилаючись на ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047, ч.1
ст. 1049, ст. 526 ЦК України, позивач просить
суд стягнути з відповідача суму боргу у
60000 грн., а також відповідно до ст. 88 ЦПК
України стягнути з відповідача на його
користь судові витрати, пов'язані з
розглядом справи та понесені ним у
розмірі 600 грн.

У судовому засіданні позивач та
його представник підтримали позовні
вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач та його представник
позов визнали частково, посилаючись на
те, що від позивача відповідач отримав
в борг лише 20000 грн. Розписку написав на
більшу суму добровільно, тобто на 60000
грн., на прохання позивача та був
упевнений, що ОСОБА_1 дасть йому всю цю
суму в борг. Відповідач, вважаючи, що
ОСОБА_1, передавши йому 20000 грн., та
обманним шляхом, отримавши від нього
розписку про одержання 60000 грн., після
чого скористався цією розпискою у
корисливих цілях, шляхом подання
даного позову до суду, 20.11.2013 р.
звернувся до Борівського РВ ГУМВСУ в
Харківській області про притягнення
ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності за ст. 190 ч. 1 КК
України (шахрайство).

Суд, заслухавши сторони, їх
представників, дослідивши надані
сторонами письмові докази, вважає
встановленими наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Отже, судовим
розглядом встановлено, що 15.03.2013 року
відповідач ОСОБА_2 власноручно написав
розписку про те, що він дійсно отримав
позику у ОСОБА_1 у сумі 60000 грн., які
зобов'язався повернути до 01.10.2013 року
/а.с.4/.

Розписка відповідає положенням ст. 1047
ЦК України. Як свідчить оригінал
розписки, договір позики був укладений
між фізичними особами.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України,
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

До теперішнього часу борг він не
повернув. Фактів будь-якого
незаконного спонукання ОСОБА_2 щодо
написання розписки, у судовому
засіданні не встановлено.

Статтею 625 ЦК України визначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно положень ст. 545 ЦК України,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути
борговий документ (розписку)
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає на вимогу
боржника. Наявність боргового
документа у боржника підтверджує
виконання ним свого боргу.

Оригінал вищезазначеної розписки був
наданий до суду позивачем, отже
знаходився весь цей час у нього.
Виходячи з положень ст. 545 ЦК України,
прийнявши виконання зобов'язання за
розпискою від ОСОБА_2 на суму 60000 грн.,
ОСОБА_1 повинен був повернути ОСОБА_2
оригінал розписки, або ж на вимогу
відповідача видати розписку про
одержання виконання частково або у
повному обсязі.

Ніяких підтверджень про виконання
зобов'язання ОСОБА_2 за розпискою до
суду не надано. Також не надано доказів
стосовно фактичного отримання
відповідачем від позивача в борг 20000
грн.

У судовому засіданні було оглянуто
кримінальне провадження № 0000510
від 21.11.2013 р. по заяві ОСОБА_2 про
незаконні на думку заявника дії ОСОБА_1,
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1
КК України, по якому проводилося
досудове розслідування та встановлено
наступне. 29.11.2013 р. старшим слідчим СВ
Борівського РВ ГУМВС України в
Харківській області майором міліції
Бондаренком О.М. винесена постанова про
закриття кримінального провадження №
0000510 від 21.11.2013 р. за ч. 1 ст. 190 КК
України, у зв'язку з відсутністю в даній
події складу кримінального
правопорушення.

Як встановлено у судовому засіданні,
дана постанова не оскаржувалася.

Крім того, слід зазначити, що
відповідач звернувся до
правоохоронних органів, вважаючи дії
позивача шахрайськими, лише 21.11.2013 року,
тобто вже в процесі розгляду даної
справи судом та після закінчення
строку повернення грошового
зобов'язання, зазначеного в розписці.

Будь-яких інших дій протягом
березня-жовтня 2013 року по отриманню від
позивача в борг суми, яка залишилася -
40000 грн., як стверджує відповідач, він не
вживав.

Приймаючи рішення по справі, що
розглядається, суд виходив з вимог ст. 60
ЦПК України, яка регламентує, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, коли мають місце
підстави звільнення від доказування.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Крім того, дотримуючись принципу
диспозитивності, передбаченого ст. 11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Таким чином, з урахуванням пояснень
сторін, наданих сторонами письмових
доказів, оцінивши докази у їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
обґрунтованість пред'явленого позову
та задоволення його у повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати, понесені позивачем та
документально підтверджені /а.с.1/.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 88, 212-215, 294 ЦПК
України, ст. ст. 536, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики грошових коштів -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 60000 грн. (шістдесят тисяч
грн.) боргу за розпискою від 15 березня
2013 року, а також судові витрати,
понесені позивачем при зверненні до
суду, а саме: 600 грн. (шістсот грн.) витрат
по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Куп'янський міськрайонний суд
Харківської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення, апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення
виготовлений 23.01.2014 року.

Головуючий
А.О.Шиховцова