Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/50/2014р.
Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 24 вересня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства Банк «ТРАСТ»
про скасування наказу про притягнення
до дисциплінарної відповідальності,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ Банк «ТРАСТ» про
скасування наказу про притягнення до
дисциплінарної відповідальності,
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що
наказом голови правління ПАТ Банк
«Траст» № 168-к від 11 березня 2013 року
його притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, оголошено догану за
неналежне виконання в грудні 2012 року
посадових обов'язків та неповну
службову відповідність. Зазначений
наказ йому оголошено 19 березня 2013 року.

Зазначений наказ вважає незаконним
виходячи з наступного.

Він працює в центральному відділі (м.
Запоріжжя) ПАТ Банк «Траст» на посаді
менеджера по роботі з проблемними
активами з 01.08.2011р.

Відповідно до п. 5.1 розділу 5 посадової
інструкції менеджера по роботі з
проблемними активами, затвердженої
наказом голови правління ПАТ Банк
«Траст» № 582 від 04.10.2012р., менеджер
зобов'язаний виконувати індивідуальні
планові показники, які затверджуються
керівництвом Банку та доводяться до
його відома.

За результатами ефективності
виконання планових показників
щомісяця керівництвом Банку
визначається найкращій та найгірший
працівник. Відповідно до зведеної
таблиці нарахування бонусів, позивача
не визначено як найгіршого працівника
центрального відділу Банку. Крім того,
в період з 17.12.2012р. по 02.01.2013р. він
виконував обов'язки керівника служби
безпеки Банку та не мав можливості весь
робочий час присвячували виконанню
безпосередніх обов'язків менеджера по
роботі з проблемними активами.

Зважаючи на неповне виконання ним
індивідуальних планових показників за
грудень

2012р. до нього вже було застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді
зменшення

нарахування заробітної плати на 20%.

Приймаючи до уваги, що за грудень 2012р.,
коли він виконував безпосередньо
посадові обов'язки менеджера то роботі
з проблемними активами до 16.12.2012р., а з
17.12.2012р. спілкувався з проблемними
клієнтами тільки в свій вільний час,
він вже отримав дисциплінарне
стягнення у вигляді зменшення
нарахування заробітної плати, а
наказом від 11 березня 2012р. йому
оголошено догану та неповну службову
відповідність, тому вважає, що його
фактично тричі покарано за уявне
дисциплінарне порушення.

Про стан виконання індивідуального
плану за грудень 2012р. та січень 2013р. він
доповідав директору департаменту
стягнення заборгованості службовою
запискою (вих. № 405 від 28.02.2013р.), але його
службова записка була використана
відповідачем як письмове пояснення
щодо скоєння ним дисциплінарного
проступку.

Позивач є інвалідом 3 групи, перебуває
на диспансерному обліку у кардіолога
КУ « 7 міська лікарня», має хворобу
серця, гіпертонічну хворобу 3 ст.,
цукровий діабет середньої важкості,
систематично змушений стаціонарно
лікуватися та щоденно приймати медичні
препарати. Незаконне притягнення його
до дисциплінарної відповідальності
шкідливо впливає на стан його здоров'я,
він постійно нервує, у нього
підвищується тиск та рівень цукру в
крові. Він змушений додатково приймати
заспокійливі ліки, оскільки останнім
часом, після виникнення проблем на
роботі, майже не спить вночі, нервує з
приводу можливої втрати роботи,
достатнього матеріального доходу для
подальшого лікування та підтримання
життєдіяльності, які неможливі в
умовах отримання ним додаткових
нервових стресів або позбавлення його
роботи та можливості заробляти кошти
на придбання необхідних йому щоденно
ліків. Вважає, що діями відповідача
йому завдано моральну шкоду, яку оцінює
в сумі 10000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини,
ОСОБА_3 просив суд скасувати наказ
голови правління ПАТ Банк «Траст» №
168-к від 11 березня 2013 року про
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності та стягнути з ПАТ
Банк «Траст» на його користь моральну
шкоду в розмірі 10000 грн.

26.04.2013р. ОСОБА_3 надав суду уточнену
позовну заяву, в якій зазначав, що
наказом голови правління ПАТ Банк
«Траст» № 182-к від 20.03.2013 року його
звільнено з роботи в зв'язку з
систематичним невиконанням без
поважних причин посадових обов'язків
згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, про що
роботодавець повідомив його листом від
20.03.2013 р. (вих. № 434/02), який отримано ним
26.03.2013р.

Згідно з зазначеним наказом
встановлено факт систематичного
невиконання ним наказу Голови
Правління № 24 від 08.01.2013р. «Про
затвердження індивідуальних планових
показників діяльності менеджерів по
роботі з проблемними активами
департаменту стягнення заборгованості
та начальників регіональних відділів
по роботі з проблемними активами ДСЗ
ПАТ Банк «Траст» в січні 2013р.

Накази керівника ПАТ Банк «Траст» №
169-к від 11 березня 2013 року та № 182-к від
20.03.2013 року вважає незаконними та
такими, що підлягають скасуванню.

Як зазначалося вище, за результатами
ефективності виконання планових
показників щомісяця керівництвом
Банку визначається найкращій та
найгірший працівник і, відповідно до
Положення про оплату праці ПАТ Банк
«Траст» залежно від показників роботи
конкретних структурних підрозділів
нараховуються або зменшуються
надбавки до посадового окладу за
результатами роботи окремих
працівників Банку.

Відповідно до зведених таблиць
нарахування бонусів за грудень 2012 року,
січень та лютий 2013 року, його жодного
разу не визначено як найгіршого
працівника центрального відділення
Банку.

Крім того, згідно даних розрахункових
листків працівника щомісяця (грудень
2012 р., січень-лютий 2013р.) за результатами
роботи за цей період йому
нараховувались премії-бонуси та
надбавки, що свідчить про сумлінне
виконання ним трудових обов'язків і
унеможливлює притягнення до
дисциплінарної відповідальності за
невиконання посадових обов'язків в
грудні 2012р., а також свідчить про
відсутність систематичного
невиконання обов'язків в січні 2013 р., що
зазначено як підстава для звільнення
його з роботи.

Крім того, факт нібито не виконання ним
посадових обов'язків в грудні 2012р. був
відомий керівництву Банку ще в грудні
2012р., оскільки 27.12.2012р. йому
перераховано на банківську картку
заробітну плату (з урахуванням
премії та надбавки) за грудень
2012р., в зв'язку з чим застосування
дисциплінарного стягнення за
порушення трудової дисципліни за
грудень 2012р., застосоване наказом від 11
березня 2013 року є незаконним.

До застосування дисциплінарного
стягнення від нього не було
витребувано письмових пояснень, в
якості зазначених в наказі про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності письмових
пояснень відповідачем використано
його службову записку про стан
виконання індивідуального плану за
грудень 2012р. та січень 2013р., направлену
ним на адресу керівника підприємства
28.02.2013 року.

Зважаючи на відсутність системного
невиконання ним своїх посадових
обов'язків, вважає звільнення його з
роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України
незаконним.

Крім того, в порушення вимог ч. 1 ст. 43
КЗпП України його особисто на
засідання профспілкового комітету не
запрошували, текст наказу про
звільнення не містить зазначень про
погодження звільнення його з роботи за
згодою профспілкового органу.

Більш того, одразу ж після оголошення
позивачу 19.03.2013р. наказу про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності, відповідач
наступного дня - 20.03.2013р. видав наказ про
звільнення за систематичне
невиконання посадових обов'язків, що
свідчить про спрямованість дій
відповідача в будь-який спосіб
звільнити працівника, не намагаючись
дати йому жодного шансу для
виправлення ситуації або доведення
відсутності його провини в
незадовільному стані роботи Банку з
проблемними активами.

Вважає, що діями відповідача йому
завдано моральну шкоду, яку він оцінює
в 50000 грн.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3
просив суд: скасувати наказ голови
правління ПАТ Банк «ТРАСТ» № 168-к від
11.03.2013 року про притягнення його до
дисциплінарної відповідальності;
скасувати наказ голови правління ПАТ
Банк «ТРАСТ» № 182-к від 20.03.2013 року про
звільнення його з роботи на підставі п.
3 ст. 40 КЗпП України; поновити його на
роботі; стягнути з ПАТ Банк «ТРАСТ» на
його користь грошові кошти за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду в
розмірі 50000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 24 вересня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції зазначив, що притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності було здійснене у
повній відповідності до вимог
чинного законодавства.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене судом першої інстанції
рішення не відповідає.

Судом встановлено, що права та
обов'язки ОСОБА_3 визначено посадовою
інструкцією менеджера по роботі з
проблемними активами Департаменту
стягнення заборгованості ПАТ Банк
«ТРАСТ», що затверджена наказом Голови
Правління ПАТ Банк «ТРАСТ» № 582 від
04.10.2012 року, з якою позивач ознайомився
22 жовтня 2012 року.

Відповідно до п. 5.1 розділу 5 посадової
інструкції, менеджер зобов'язаний
виконувати індивідуальні планові
показники, які затверджуються
керівництвом Банку та доводяться до
його відома (а.с. 35-41).

Наказом № 685 від 10.12.2012 року затверджені
індивідуальні планові показники
діяльності для менеджерів по роботі з
проблемними активами на грудень 2012
року, з яким позивач ознайомлений 12.12.2012
року (а.с. 42).

14.01.2013 року відповідно до наказу № 16-к
голови правління ПАТ Банк «ТРАСТ», за
наслідками аналізу фінансових
результатів діяльності департаменту
стягнення заборгованості ПАТ Банк
«ТРАСТ» за грудень 2012 року,
зменшено/знято надбавку до посадового
окладу працівників Банку в січні 2013
року, в тому числі ОСОБА_3 - менеджеру по
роботі з проблемними активами
Центрального відділу (м. Запоріжжя)
департаменту стягнення заборгованості
на 20% (а.с. 43, 44).

Протоколом засідання Комітету по
управлінню ризиками від 01.02.2013 року,
результати менеджера по роботі з
проблемними активами ОСОБА_3 по
виконанню індивідуальних планів
стягнення проблемної заборгованості у
грудні 2012р. визнані незадовільними,
поставлено питання щодо винесення йому
догани (а.с. 46).

Протоколом засідання Комітету по
управлінню ризиками від 21.02.2013 року
визнано результати менеджера по роботі
з проблемними активами ОСОБА_3 по
виконанню індивідуальних планів
стягнення проблемної заборгованості у
січні 2013р. незадовільними, поставлено
питання щодо його звільнення з
займаної посади (а.с. 95).

Наказом № 138-к від 26.02.2013 року голови
правління ПАТ Банк «ТРАСТ» за
наслідками аналізу фінансових
результатів діяльності департаменту
позивачу зменшено/знято надбавку до
посадового окладу в лютому 2013 року на 30%
(а.с. 92, 93).

Службовою запискою вих. № 405 від 28.02.2013
року позивач доводить керівництву
обставини, відповідно до яких ним не
виконано планові показники за грудень
2012 року -січень 2013 року у зв'язку з
незалежними від нього факторами (а.с.
22-23).

За наказом № 168-к від 11 березня 2013 року
про притягнення до дисциплінарної
відповідальності співробітника
Запорізької РД ПАТ Банк «ТРАСТ» ОСОБА_3,
позивачу оголошено догану за неналежне
виконання своїх посадових обов'язків,
що виявилось у невиконанні
затверджених Головою Правління ПАТ
Банк «ТРАСТ» індивідуальних планових
показників на грудень 2012 року та
неповну службову відповідність,
попереджено про можливість подальшого
застосування заходів впливу
відповідно до норм трудового
законодавства (а.с. 20).

Як вбачається з наказу № 182-К від 20
березня 2013р. про звільнення
співробітника Запорізької РД ПАТ Банк
«ТРАСТ» ОСОБА_3, позивач був звільнений
20.03.2013р. за систематичне невиконанням
ним без поважних причин посадових
обов'язків згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України
(а.с. 95).

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір може бути розірвано в
разі систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо раніше до нього застосовувались
заходи дисциплінарного стягнення.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 18,
22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" роз'яснив, що у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясовувати, з яких
підстав проведено звільнення
працівника. При цьому суди не вправі
визнавати звільнення правильним
виходячи з обставин, з якими власник
або уповноважений ним орган не
пов'язували звільнення. При розгляді
таких спорів судам необхідно з'ясувати,
в чому конкретно виявилося порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за п. 3
ст. 40 КЗпП України; чи додержано
власником або уповноваженим ним
органом передбачені ст.ст. 147(1), 148, 149
КЗпП України правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Так само система порушень, за яку
працівник може бути звільнений,
передбачає, що працівник, після
накладення на нього дисциплінарного
стягнення, знову допустив порушення.

В наказах від 11.03.2013р. та від 20.03.2013р. не
зазначено, які саме дії мав вчиняти в
межах своїх повноважень позивач, як
пов'язані факти виявлених недоліків з
невиконанням ним своїх посадових
обов'язків тощо.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивач був притягнутий
до дисциплінарної відповідальності за
фактом порушення, яке мало місце у
грудні 2012р. і наказом від 11.03.2013р. року
йому була оголошена догана.

Наступним наказом від 20.03.2013р. його було
звільнено за факти порушень, які нібито
мали місце також до 11.03.2013р. (а саме, у
січні 2013р.).

Таким чином, зазначені накази не
складають систему, обидва порушення
мали місце до притягнення позивача до
відповідальності 11 березня 2013 року.

За таких обставин накази від 11.03.2013р. та
від 20.03.2013р. не можуть бути визнані
законними. Проте, скасування наказів не
входить до компетенції суду, тому
колегія суддів у задоволенні вимог про
їх скасування відмовляє, визнаючи їх
незаконними.

За ст. 235 КЗпП України у разі звільнення
без законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100 з наступними змінами, розмір
заробітної плати за час вимушеного
прогулу має бути визначений, виходячи з
заробітної плати позивача за два
місяця перед звільненням.

Вирішуючи питання про стягнення на
користь позивача середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, суд враховує
довідку про середню заробітну плату
(дохід) вих. № 269 від 24.05.2013р., що надана
відповідачем, за якою середньоденний
розмір заробітку позивача становив 162,08
грн. (а.с. 104).

Період вимушеного прогулу з дня
звільнення позивача по день ухвалення
судового рішення про поновлення на
роботі становить 205 робочих днів.

Таким чином, розмір відшкодування
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу становитиме (205 х 162,08 грн.) 33226,40
грн. Цю суму на користь позивача слід
стягнути з відповідача.

Окрім цього, ст. 237-1 КЗпП України
передбачає відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику, яке
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Тому, підлягають частковому
задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_3
про відшкодування моральної шкоди,
оскільки порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації його життя. Судова
колегія з урахуванням конкретних
обставин справи, а також виходячи з
принципів розумності та
справедливості, визначає розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди у сумі 500 грн.

За положеннями ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Висновки суду щодо недотримання
позивачем визначеного ст. 233 КЗпП
України місячного строку на звернення
до суду є помилковими, оскільки позивач
звернувся в місячний строк саме з дня
вручення копії наказу про звільнення
(ознайомлення з наказом без отримання
його копії не є тотожним врученню
копії наказу про звільнення).

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову,
колегія визнає накази про оголошення
догани та звільнення незаконними,
поновлює позивача на роботі, стягує
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду в сумі 500 грн.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України, судова колегія стягує з
відповідача в дохід держави судовий
збір пропорційно до задоволеної
частини вимог (в суді першої та
апеляційної інстанцій) на загальну
суму 670 грн. 44 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 24 вересня 2013 року по
цій справі скасувати та ухвалити нове
рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ голови
правління Публічного акціонерного
товариства Банк «ТРАСТ» № 168-к від
11.03.2013 року про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
співробітника Запорізької РД ПАТ БАНК
«ТРАСТ» ОСОБА_3.

Визнати незаконним наказ голови
правління Публічного акціонерного
товариства Банк «ТРАСТ» № 182-к від
20.03.2013 року про звільнення
співробітника Запорізької РД ПАТ БАНК
«ТРАСТ» ОСОБА_3 на підставі п. 3 ст. 40
КЗпП України.

Поновити ОСОБА_3 на посаді менеджера по
роботі з проблемними активами
центрального відділу (м. Запоріжжя)
Публічного акціонерного товариства
Банк «ТРАСТ».

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Банк «ТРАСТ» на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 33226
(тридцять три тисячі двісті двадцять
шість) грн. 40 коп.

Виплату заробітної плати провести за
вирахуванням податку на прибуток і
інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Банк «ТРАСТ» на користь
ОСОБА_3 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 500 (п'ятсот) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Банк «ТРАСТ» у дохід
держави судовий збір у сумі 670 (шістсот
сімдесят) грн. 44 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу в межах суми
платежу за один місяць підлягає
негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: