Справа
Провадження №2/263/274/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області у складі: судді Ікорської Є.С.
при секретарі Корзініній О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Азовзагальмаш» про зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення
моральної і матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Азовзагальмаш», в
обґрунтування заявлених вимог
зазначив, що 29.08.2013 р. його було прийнято
у цех №155 ПАТ «Азовзагальмаш» на
вакансію слюсаря-електрика 5 розряду
згідно з довідкою МСЕК та виробничої
характеристики цеху №155, на що він
погодився. Однак з 02.09.2013 р. у порушення
виробничої характеристики його
робочого місця та діючого
законодавства він був відправлений у
командировку на іншу дільницю. З цього
дня йому почали заподіювати моральну і
матеріальну шкоду, оскільки відносно
нього порушувався закон. З 21.10.2013 р. його
знову перевели на дільницю середнього
обладнання, де вага двигунів складає
від 1 до 200-300 кг, немає сухого
опалюваного приміщення і його робоче
місце не відповідає виробничій
характеристиці, за якою він
працевлаштовувався. На даній дільниці
на нього тиснуть і заподіюють душевні
страждання, незаконно примушуючи мити
підлогу у чоловічій роздягальні, що не
передбачено його обов'язками, з цього
питання він неодноразово звертався на
гарячу лінію уряду, після чого його
намагаються позбутися. З метою
розправи на екзамені хочуть понизити
його розряд з п'ятого на четвертий та на
третій. Попри виробничої
характеристики його змушують мити
кришки двигунів керосином і
навантажують його важкою, небезпечною
та брудною роботою. В якості третьої
особи він брав участь у судових
засіданнях Донецького окружного
адміністративного суду 14.10.2013 р., 29.10.2013
р., 11.11.2013 р., але ці дні відповідач
відмовляється йому сплачувати. Не
оплачений листок тимчасової
непрацездатності з 23.09.2013 р. по 08.10.2013 р.
Його було запрошено 13.11.2013 р. на
засідання, де з ним було проведено
бесіду, він під тиском підписав
протокол, але тепер відкликає свій
підпис. У зв'язку з вищенаведеним
просив суд зобов'язати відповідача
забезпечити йому умови праці згідно з
виробничою характеристикою, за якою
він був прийнятий на роботу, скасувати
незаконні вимоги мити підлогу у
роздягальні, скасувати незаконні
іспити для пониження його розряду,
зобов'язати оплатити час його
перебування в Донецькому окружному
адміністративному суді, зобов'язати
оплатити листок непрацездатності,
стягнути з відповідача моральну і
матеріальну шкоди через душевні
переживання і додаткові зусилля до
організації свого життя та шкоди
спричиненої здоров'ю в розмірі 100000 грн.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в
судовому засіданні просив відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши подані сторонами документи,
повно і всебічно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. У разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст.21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи або організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи або
організації або уповноваженим ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно з довідкою МСЕК серії ААВ №443248
ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи строком до
червня 2014 р., може виконувати роботу без
важкої фізичної праці (а.с.24).

З наказу (розпорядження) №35 від 29.08.2013 р.
вбачається, що ОСОБА_1 був прийнятий на
роботу з 29.08.2013 р. у цех 155 з ремонту
електродвигунів і монтажу
електроустаткування ПАТ
«Азовзагальмаш» на ділянку №3 з
ремонту електричних машин, без
випробувального строку, без права
самостійної роботи до одержання
посвідчення, з нормальними умовами
праці, з видом найму - як інваліда
(а.с.31-32).

Згідно з затвердженими начальником
цеху №155 обов'язками
слюсарів-електриків з ремонту
електрообладнання цехів ПАТ
«Азовзагальмаш», для 5 розряду
передбачена наступна характеристика
робіт: розбирання, ремонт, зборка
особливо складних деталей та вузлів
електромашин, електроапаратів, ремонт,
збирання особливо складних деталей та
вузлів електромашин, електроапаратів
та приладів, виготовляти особливо
складні монтажні схеми тощо (а.с.25).

Виробнича характеристика робочого
місця слюсаря-електрика з ремонту
електрообладнання передбачає
індивідуальне робоче місце,
стаціонарне, забезпечене столом,
стільцем, приладдям та інструментом,
робота не пов'язана з фізичними
перевантаженнями, в опаленому сухому
приміщенні, умови праці включають
розборку, ремонт та зборку
мікродвигунів масою до 1 кг, робота не
пов'язана з діючими
електроустановками, відсутня важка
фізична праця, нічні зміни,
понаднормові роботи, відрядження,
робота на висоті, висока напруга та
температура (а.с.8).

Згідно зі ст. 29 КЗпП України до початку
роботи за укладеним трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний:

1) роз'яснити працівникові його права і
обов'язки та проінформувати під
розписку про умови праці, наявність на
робочому місці, де він буде працювати,
небезпечних і шкідливих виробничих
факторів, які ще не усунуто, та можливі
наслідки їх впливу на здоров'я, його
права на пільги і компенсації за роботу
в таких умовах відповідно до чинного
законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами
внутрішнього трудового розпорядку та
колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце,
забезпечити його необхідними для
роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з
техніки безпеки, виробничої санітарії,
гігієни праці і протипожежної охорони.

Відповідно до наказу №120 по цеху від
05.09.2013 р. ОСОБА_1 був направлений у
зв'язку з виробничою необхідністю для
виконання ремонтних робіт на ділянку
№5 в цеху 155, при цьому майстру ділянки
№5 наказано провести інструктаж з
техніки безпеки на робочому місці
(а.с.28).

Із заперечень представника
відповідача вбачається, що направлення
позивача на ділянку №5, а не
проходження стажування на ділянці №3
було спричинено тим, що виконуючим
обов'язки майстра ділянки №3 було
призначено нового працівника ОСОБА_2,
який не був навчений з питань охорони
праці та був не вправі курирувати
стажування.

Зі службової записки майстра ділянки
№5 ОСОБА_3 від 17.09.2013 р. вбачається, що в
ході стажування ОСОБА_1 відмовився
виконувати роботу, пов'язану з важким
фізичним навантаженням, потім надав
довідку МСЕК про інвалідність,
внаслідок чого просив відсторонити
ОСОБА_1 від роботи як такого, що не
пройшов стажування в якості
електрослюсаря (а.с.9-12).

Згідно з наказом №148 по цеху від 23.10.2013
р. ОСОБА_1 було направлено на дільницю
№3, доручено в.о. майстра ОСОБА_2
провести інструктаж з техніки безпеки,
для проходження стажування протягом 10
робочих змін закріплено
слюсаря-електрика ОСОБА_4 При цьому
заборонено допуск ОСОБА_1 до
самостійної роботи до проходження
стажування. (а.с.29).

Суд не бере до уваги посилання позивача
про незаконність відправлення його у
відрядження, оскільки під відрядженням
в трудовому законодавстві слід
розуміти направлення працівника для
виконання певної роботи до іншої
місцевості. Проте у даному випадку
відбулося тимчасове переведення
працівника ОСОБА_1 в межах одного цеху -
№155 з однієї дільниці на іншу, що не
суперечить вимогам ч.2 ст. 32 КЗпП
України, якими передбачено, що не
вважається переведенням на іншу роботу
і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж
підприємстві на інше робоче місце, в
інший структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.

Згідно з протоколом від 13.11.2013 р. бесіди
з ОСОБА_1 в ході бесіди розглядалися
основні питання щодо трудового
розпорядку, трудової дисципліни та
санітарно-побутових нормативів,
позивачу було роз'яснено:
характеристика і обмеження на робочому
місці інвалідної штатної точки на
ділянці №3 з виконанням вимог довідки
МСЕК, порядок проведення первісного
інструктажу та стажування з
закріпленням за інструктором з числа
працівників дільниці й оформленням
цехового наказу, стажування протягом 10
робочих днів та про порядок наступного
допуску до самостійної роботи;
ознайомлення з правилами внутрішнього
трудового розпорядку, інструкціями з
охорони праці і професії, в тому числі з
обов'язками слюсаря-електрика з
ремонту електрообладнання відповідно
до 5 розряду та ЕТКС; про норми
забезпечення спецодягом; про
закріплення за працівником
слюсарно-ковальського інструмента для
обов'язкового та щоденного
застосування; про забезпечення
необхідними санітарно-побутовими
нормативами; про необхідність
утримання робочого місця в належних
санітарно-гігієнічних умовах та
прибиранні за необхідності
закріпленої території за відповідною
ділянкою як всередині цеху, так і на
вулиці за вказівкою майстра; про
порядок допуску після навчання та
перевірку знань з видачею посвідчення
до робіт з підвищеною небезпекою тощо.
Протокол містить підпис ОСОБА_1 із
зазначенням, що він ознайомлений,
отримав роз'яснення, претензій не має
(а.с.26).

13.11.2013 р. за підписом начальника цеху
№155 на ім'я заступника генерального
директора ПАТ «Азовзагальмаш»
спрямовано відповідь, з якої
вбачається, що ОСОБА_1 забезпечений
санітарно-побутовими нормативами,
слюсарним інструментом, необхідним
санітарно-побутовим приміщеннями з
забезпеченням необхідного
температурного режиму тощо. Зазначено,
що через невелику кількість
працівників цех №155 не має окремо
розташованого АБК, а забезпечений
санітарно-побутовими приміщеннями
безпосередньо в середині цеху. Вказана
відповідь містить підпис ОСОБА_1 із
зазначенням, що він отримав
роз'яснення, претензій не має (а.с.27).

Наказом №165 від 25.11.2013 р. було дозволено
допуск ОСОБА_1 до самостійної роботи
після проходження стажування з питань
охорони праці (а.с.30).

Суд дійшов висновку про
безпідставність вимог позивача
скасувати вимоги з боку відповідача
мити підлогу у роздягальні, скасувати
незаконні іспити для пониження його
розряду, оскільки вони не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи.

У той же час територіальним
управлінням Держгірпромнагляду в
Донецькій області була проведена
перевірка за заявою ОСОБА_1 щодо
забезпечення якісними умовами праці, у
ході якої встановлено, що в порушення
наказу №35 від 29.08.2013 р. начальником цеху
ОСОБА_5 ОСОБА_1 був направлений на
дільницю №5 (наказ по цеху №155 від 05.09.2013
р. №121). Робоче місце інваліда №155-090 не
відповідає даним, викладеним в
характеристиці, виданої в заводську
поліклініку при влаштуванні на роботу
ОСОБА_1 На робочому місці №155-090
виконуються технологічні операції, які
не відповідають даним, викладеним у
характеристиці робочого місця
інваліда. У цеху відсутні техпроцеси на
виробництво робіт. Робоче місце
інваліда №155-090 захаращене заготовками,
деталями, не має чітких кордонів,
відсутні полиці для зберіганн
інструменту, заготовок, дрібних
деталей та документації, відсутній
штатний стілець для виконання робіт,
стаціонарні лампи освітлення повинні
мати пристосування, що дозволяють їх
регулювати по висоті і довжині, а також
змінювати кут їх нахилу, світильники
повинні мати сітчасту огорожу, на
робочому місці знаходиться
знеособлений слюсарний інструмент, що
не відповідає вимогам НД. За
результатами проведеної перевірки
складено припис №014/09-547 від 12.11.2013 р.,
складено адміністративний протокол на
начальника цеху №155 ПАТ
«Азовзагальмаш» ОСОБА_6, якого
притягнуто до адміністративної
відповідальності за 41 ч.2 КУпАП (а.с.50-51,
74-78).

З листа начальника цеху №155 ПАТ
«Азовзагальмаш» ОСОБА_6 від 18.11.2013 р. за
наслідками припису Держгірпромнагляду
було дано звіт про виконання
зазначених у приписі порушень,
виявлених в ході перевірки
обґрунтованості заяви ОСОБА_1 (а.с.82,
80-81).

За таких обставин суд дійшов висновку,
що на час ухвалення рішення по справі
було фактично усунуто зазначені у
приписі недоліки щодо невідповідності
робочого місця ОСОБА_1 виробничій
характеристиці. Інших доказів, які б
свідчили, що наразі ОСОБА_1 не
забезпечено умови праці згідно з
виробничою характеристикою, за якою
він був прийнятий на роботу, суду не
надано, отже, на даний час відсутні
підстави для задоволення вимог у цій
частині.

Стосовно вимог позивача зобов'язати
оплатити йому листок непрацездатності
суд встановив наступне. З матеріалів
справи вбачається, що в період з 23.09.2013
р. по 08.10.2013 р. ОСОБА_1 перебував на
лікарняному.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» від 18 січня 2001
року № 2240-ІІІ допомога по тимчасовій
непрацездатності надається
застрахованій особі у формі
матеріального забезпечення, яке
повністю або частково компенсує втрату
заробітної плати (доходу), у разі
тимчасової непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві.

Тобто, допомогу по тимчасовій
непрацездатності мають виплачувати
застрахованій особі за пропущені через
непрацездатність робочі дні згідно з
графіком роботи підприємства,
установи, організації або згідно з
індивідуальним графіком роботи. Оплата
перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності застрахованій особі
провадиться за власні кошти
роботодавця за основним місцем роботи
у формі матеріального забезпечення,
яке повністю або частково компенсує
втрату заробітної плати за робочі дні
(години) згідно з графіком роботи, що
припадають на дні тимчасової
непрацездатності (п. 2 Порядку оплати
перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві, за
рахунок коштів підприємства, установи,
організації, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 6 травня
2001 року № 439).

Відповідно до Закону України «Про збір
і облік єдиного внеску на
загальнодержавне соціальне
страхування» з 1 січня 2011 року
роботодавець повинен відкрити
спеціальний розрахунковий рахунок
виключно для перерахування коштів для
оплати лікарняних листів з Фонду
соціального страхування. Для того, щоб
Фонд перерахував із цього приводу
гроші для оплати лікарняного листа,
підприємство зобов'язане подати до
Фонду відповідну заявку. І лише після
здобуття коштів від Фонду соціального
страхування роботодавець оплачує
лікарняний лист.

З наданих відповідачем витягів з
рахунку та розрахункових листів
вбачається, що позивач отримав грошові
кошти за період його непрацездатності
(а.с.69-73), що ним не заперечувалося і в
судовому засіданні.

Вирішуючи вимогу позивача зобов'язати
відповідача оплатити час його
перебування в Донецькому окружному
адміністративному суді в якості
третьої особи 14.10.2013 р., 29.10.2013 р., 11.11.2013 р.
(а.с.57-63), суд вважає, що ця вимога
задоволена бути не може, оскільки у
випадках, коли працівник викликається
до суду у справах, пов'язаних з
цивільними правовідносинами, у
господарських та адміністративних
справах, роботодавець повинен
відпустити працівника з роботи, проте у
цих категоріях справ законодавством не
передбачено збереження середнього
заробітку за працівниками, що
викликаються до суду, за час їх
відсутності на роботі, адже повістка
до суду лише підтверджує поважність
причини відсутності працівника на
роботі.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку про часткову
обґрунтованість позову і наявність
порушень трудового законодавства з
боку відповідача, які на момент
ухвалення рішення фактично було
усунуто, тому суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню в
частині вимог про стягнення моральної
шкоди.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

За змістом указаного положення закону
підставою для відшкодування моральної
шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є
факт порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, яке призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.
2371 КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконне звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Ураховуючи, те що Кодекс законів про
працю України не містить будь-яких
обмежень чи виключень для компенсації
моральної шкоди в разі порушення
трудових прав працівників, а ст. 2371
цього Кодексу передбачає право
працівника на відшкодування моральної
шкоди у обраний ним спосіб, зокрема,
повернення потерпілій особі
вартісного (грошового) еквівалента
завданої моральної шкоди, розмір якої
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань, їх тривалості,
тяжкості вимушених змін у її житті та з
урахуванням інших обставин, то за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин відшкодування
моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП
України здійснюється в обраний
працівником спосіб, зокрема у вигляді
одноразової грошової виплати.

Позивач просив відшкодувати йому
моральну шкоду в грошовому еквіваленті
в сумі 100000 грн.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд враховує
конкретні обставини справи, характер
порушення прав позивача, істотність
вимушених змін у його житті через
зусилля, вжиті для відновлення
трудових прав, і приходить до висновку,
що достатньою і справедливою буде
компенсація моральної шкоди в розмірі
400 грн., у зв'язку з чим суд задовольняє
позов в цій частині вимог частково.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню на
користь держави судові витрати у
вигляді судового збору в сумі 243,60
гривень.

Керуючись ст.21,29, 232, 233, 237-1 КЗпП,
ст.ст.10, 11, 59-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Азовзагальмаш» про зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення
моральної і матеріальної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Азовзагальмаш» на користь
ОСОБА_1 в якості відшкодування
моральної шкоди 400 гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Азовзагальмаш» на користь
держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:
Є.С.
Ікорська