АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

15 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді
Росік Т.В.,

суддів:
Прокопчук Н.О.‚ Мазурик О.Ф.

при секретарі
Мургі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2,
подану представником на підставі
довіреності ОСОБА_3 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 25 жовтня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріального збитку та моральної
шкоди, спричинених внаслідок залиття
квартири,

В
С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 25.10.2013 року
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріального збитку та моральної
шкоди, спричинених внаслідок залиття
квартири задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 у відшкодування матеріального
збитку 21 834 грн., у відшкодування
моральної шкоди 1 000 грн., вартість
проведеної оцінки матеріального
збитку в розмірі 1 500 грн. та судовий
збір в розмірі 243 грн. 34 коп. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

ОСОБА_2 вважаючи, що зазначене рішення
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без врахування обставин, що мають
значення для справи, в поданій
представником апеляційній скарзі
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що акт від 29.12.2012 року
складений комісією ТОВ
«Ліко-житлосервіс» не відповідає
вимогам чинного законодавства,
оскільки був складений через три дні
після ймовірного залиття квартири та
підписаний неналежним складом комісії,
без участі відповідача та позивача, в
ньому не зазначено причину залиття.
Висновки суду про необ'єктивність
показів допитаного в судовому
засіданні свідка ОСОБА_5 у зв'язку з
перебуванням у трудових відносинах з
відповідачем є помилковими, оскільки
зазначений свідок попереджувалася
судом про кримінальну
відповідальність за дачу завідомо
неправдивих показів, остання показала,
що оглянувши квартиру відповідача,
вона не помітила жодних слідів залиття.
Зазначає, що не був належним чином
повідомлений про проведення звіту
оцінки вартості матеріального збитку
АДРЕСА_1 від 11.01.2013 року. Позивачем не
надано доказів на обґрунтування
заподіяної йому моральної шкоди,
визначення її розміру, не доведено
факту понесених нею душевних
страждань. Судом не було перевірено чи
є ОСОБА_4 належним позивачем по справі.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та
просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді,
вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обгрунтованість
оскаржуваного рішення в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржуване рішення залишенню без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу, а
позивач має довести, що йому така шкода
завдана.

Право особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, закріплено в ст. 23 ЦК України, а
підстави для такого відшкодування
передбачені ст. 1167 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
26.12.2012 року відбулося залиття однієї з
кімнат квартири АДРЕСА_1, яка згідно
договору купівлі-продажу квартири від
28.04.2010 року (а.с.6-8) належить на праві
власності ОСОБА_6

Згідно з актом від 29.12.2012 р. складеним
комісією ТОВ «Ліко-житлосервіс»,
причиною залиття квартири АДРЕСА_1 є
залишені власником квартири АДРЕСА_3 в
змий час відкритими балконні двері в
одній із житлових кімнат, що призвело
до розмерзання системи центрального
опалення. При обстеженні АДРЕСА_1 було
встановлено залиття однієї з житлових
кімнат вказаної квартири, а саме стеля
підшита гіпсокартоном та пофарбована
водоемульсійною фарбою; стіни поклеєні
шпалерами; підлога із ламінату; дверний
блок в кімнату; електропровід (а.с. 9-10).

Згідно звіту ТОВ «Бізнес Ассіст» від
11.01.2013 року вартість матеріального
збитку завданого ОСОБА_6 внаслідок
залиття квартири АДРЕСА_1, становить 21
834 грн. з ПДВ станом на дату оцінки (а.с.11
- 56).

Відповідно до ст. 11 ЦК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Згідно зі ст. 57 ЦК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Задовольняючи позовні вимоги про
відшкодування матеріального збитку,
суд виходив із того, що відповідач є
особою, винною у залитті квартири
позивача, останнім не надано доказів на
підтвердження тому, що залиття
квартири сталося не з його вини, а
позивач надала належні докази, що
внаслідок залиття квартири їй завдано
як майнової так і моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування
судом правильно взято до уваги звіт ТОВ
«Бізнес Ассіст» від 11.01.2013 року, який
ОСОБА_2 не спростований. Клопотання про
призначення будь-яких експертиз по
встановленню причин залиття та розміру
заподіяної матеріальної шкоди в
судовому засіданні відповідачем не
заявлялось.

Крім того, суд обгрунтовано вважав
доведеним спричинення позивачам
моральної шкоди внаслідок
неправомірних дій відповідача.
Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди у сумі 1000 грн. на корить
позивача, суд виходив з обставин
заподіяння шкоди, ступеню страждань
позивачів, та з засад розумності і
справедливості.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність акту про залиття
вимогам законодавства не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки акт
підписаний комісією у складі головного
інженера, майстрів технічної та
ремонтної дільниці, що мають
повноваження складати відповідні акти,
затверджений директором ТОВ
«Ліко-житлосервіс» В акті вказана
причина залиття АДРЕСА_1.

Відхиляються колегією суддів і доводи
апеляційної скарги про заподіяння
шкоди позивачу не з вини відповідача,
оскільки останнім будь-яких доказів на
підтвердження цьому не надано. Крім
того, не надано відповідачем належних
доказів на спростування обсягу
пошкоджень, зазначених в акті про
залиття та звіті вартості
матеріального збитку.

Судом дано належну правову оцінку
показам свідка ОСОБА_5 в частині
об'єктивності свідчень щодо
відсутності будь-яких ознак
затоплення в квартирі АДРЕСА_3 та того,
що батарея у кімнаті вказаної квартири
пошкодженою не була, з урахуванням
того, що остання перебуває у трудових
відносинах з відповідачем та є його
підлеглою.

Витрати позивача по оплаті дослідження
з визначення вартості збитку
складають 1500 грн., що підтверджується
укладеним між ОСОБА_6 таТОВ «Бізнес
Ассіст» договором №002/01-13 від 11.01.2013
року та квитанцією №15945779 від 17.01.2013
року (а.с. 57-58, 60), тому суд правомірно
стягнув вказані витрати з відповідача.

Встановивши, що під час розгляду
справи чоловік позивача ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер, квартиру
АДРЕСА_1 було придбано чоловіком ОСОБА_9
під час перебування у шлюбі з
останньою, вона постійно проживала в
ній з спадкоємцем, та звернулась з
заявою про прийняття спадщини, яка
відкрилась після смерті її чоловіка,
суд першої інстанції дійшов до вірного
висновку про те, що право на
відшкодування заподіяної відповідачем
матеріальної шкоди в порядку
спадкування перейшло до ОСОБА_4, яка є
належним позивачем по справі.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині висновків суду не спростовують
і на їх правильність не впливають, а
тому не можуть бути прийнятними до
уваги.

Перевіривши законність і
обгрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів прийшла до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, підстави для
його зміни або скасування з підстав,
зазначених в апеляційній скарзі
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 25 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/7081/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1231/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Пасинок В.С.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.