Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гончарука В.П.

при секретарі Погорілій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі - продажу та договору дарування гаражного боксу та визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі - продажу та договору дарування гаражного боксу та визнання права власності в порядку спадкування.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6, після його смерті відкрилась спадщина, яка складається в тому числі і з гаражного боксу НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський -1» в м. Києві, який на даний час належить ОСОБА_5 На сьогоднішній день ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом від 19.09.2012року, та підтверджується відповідним рішенням суду від 16 травня 2013року. Даним рішенням було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.11.2003року, виданого ОСОБА_2, посвідчене державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори № 1 за № 7-996.

06.11.2003року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом посвідчене державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори № 1 за № 7-996.

26.11.2003 року, ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу, продав гаражний бокс НОМЕР_1, ОСОБА_3

05.03.2005 року ОСОБА_3 подарував гаражний бокс НОМЕР_1 ОСОБА_7, відповідно до договору дарування.

17.11.2011 року ОСОБА_7 продав гаражний бокс НОМЕР_1 ОСОБА_5 відповідно до договору (а.с.9).

В зв'язку з скасуванням свідоцтва про спадщину ОСОБА_1 просить суд визнати вказані договори недійсними та визнати право власності на гаражний бокс НОМЕР_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, надавши пояснення зазначені у позові.

Відповідач ОСОБА_7, що також є представником ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, та просив відмовити в задоволені,зазначивши, що не має підстав у суду скасувати вказані вище правочини, так як вони були набуті на законних підстава, та згідно чинного законодавства, крім відповідача ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_6, після його смерті відкрилась спадщина, яка складається в тому числі і з гаражного боксу НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський -1» в м. Києві, який на даний час належить ОСОБА_5

Наявність спадкового майна, що належить померлому та складається з гаражного боксу НОМЕР_1 підтверджується спадковою справою № 2128.

06.11.2003року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом посвідчене державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори № 1 за № 7-996.

26.11.2003 року, ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу, продав гаражний бокс НОМЕР_1, ОСОБА_3

05.03.2005 року ОСОБА_3 подарував гаражний бокс НОМЕР_1 ОСОБА_7, відповідно до договору дарування.

17.11.2011 року ОСОБА_7 продав гаражний бокс НОМЕР_1 ОСОБА_5

16.05.2013 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 листопада 2003 року, видане ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Василевською О.П. зареєстроване в реєстрі № 7-996.

Дана обставина відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України повторному доказуванню не підлягає.

Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до постанови п. 10 № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З урахуванням того, що в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 з моменту відкриття спадщини не користувалась вказаною спадщиною, та не розпоряджалась спірним майном, та на даний час спірне майно належить третій особі, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що не має підстав, щодо задоволення позову, щодо визнання права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в порядку спадкування.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 не було усунуто від прийняття спадщини та також останній має право на прийняття спадщини так-як є сином померлого ОСОБА_6

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В ході судового засідання судом не встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання недійсним договору купівлі продажу гаражного боксу НОМЕР_1, розташованого в ГБК «Русанівський -1» по АДРЕСА_1, укладеного 26 листопада 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, так як даний договір укладено з порушення 203 ЦК України.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Керуючись ППВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 203, 215, 216, 1268, Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 216, 218, Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі - продажу та договору дарування гаражного боксу та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу гаражного боксу НОМЕР_1, розташованого в ГБК «Русанівський -1» по АДРЕСА_1, укладеного 26 листопада 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соловйовою В.А.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 619 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а сособами, що приймали участь у судовому розгляді але не були присутні під час проголошення рішення протягом 10 діб з дня отримання копії рішення.

С у д д я :