Справа № 265/4686/14-ц
Провадження № 2/265/2107/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», Орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що він з відповідачкою перебував у шлюбі з 24 листопада 2001 року по 14 серпня 2013 року, маючи від шлюбу спільну дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1. У теперішній час дитина мешкає разом із відповідачкою, на утримання якої позивач сплачує аліменти. У період спільного проживання у шлюбі на спільні кошти сторонами була придбана 16 травня 2005 року у «ММК імені Ілліча» квартира АДРЕСА_1, яка була оформлена на позивачку, яка працювала на «ММК імені Ілліча». За вказаним договором 3957 грн. було сплачено до укладення договору, а залишок суми в розмірі 75196,24 грн. повинно бути сплачено до жовтня 2019 року щомісячними платежами в розмірі 417,76 грн. На протязі перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах із заробітної плати відповідачки відраховувався щомісячний платіж за вказаним договором купівлі-продажу. Оскільки вказана квартира є спільною сумісної власністю подружжя, то вона підлягає поділу. Враховуючи рівність часток у спільному майні подружжя вважає, що він законно набув право на 1/2 частки спірного нерухомого майна. При цьому вказував, що у нього також виникає обовязок по погашенню залишку боргу перед «ММК імені Ілліча» після припинення фактичних шлюбних відносин із відповідачкою, яка дорівнює його частці у спільному сумісному майні подружжя. На підставі переліченого просив суд згідно уточнених позовних вимог визнати кв. 32 в буд .58 по пр. М. Жукова в м. Маріуполі обєктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу. Просив також визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаної квартири, визначивши його заборгованість перед «ММК імені Ілліча» за договором купівлі-продажу від 16 травня 2005 року по непогашеним платежам за період з 14 серпня 2013 року по жовтень 2019 року в сумі 18207,60 грн.

Позивач, ОСОБА_1, у судовому засіданні підтримав змінені ним позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додавав при цьому, що він із відповідачкою мешкали у гуртожитку, до того моменту як їм була надана на родину квартира за договором купівлі-продажу з розстрочкою платежів. При отриманні вказаної квартири він надавав свою письмову згоду на укладення даного договору. Наполягав на тому, що перший платіж було внесено на рахунок комбінату батьками позивача. Вказував, що він також приймав участь в утриманні родини, працював та забезпечував сімю, приймав участь в оплаті комунальних платежів. У теперішній час він вимушений мешкати на зйомній квартирі, однак сплачує на утримання доньки 650 грн. щомісяця. Зараз він має змогу та бажання погасити існуючий у нього перед «ММК імені Ілліча» борг по договору купівлі-продажу від 16 травня 2005 року, що матиметься внаслідок поділу майна подружжя. Вказував при цьому, що він до розірвання шлюбу не мешкав у спірній квартирі близька місяця. Просив задовольнити позов повністю.

Представник позивача, що діє на підставі договору, ОСОБА_3, вказувала у судовому засіданні, що ОСОБА_1 набув права на 1/2 частку спільного сумісного майна подружжя, що складається з АДРЕСА_2, та яка була видана на родину з трьох осіб, включно із позивачем. На підставі переліченого та, враховуючи законодавчі норми, позивач набув право власності на 1/2 частку вказаного нерухомого майна при його поділі, так само як й на 1/2 частку боргу перед «ММК імені Ілліча» по залишку несплаченого боргу за договором купівлі-продажу від 16 травня 2005 року, зобовязання по погашенню якого позивач також набув. Таким чином вважала, що існують усі підстави для задоволення позову ОСОБА_1

Відповідачка, ОСОБА_2, заперечуючи проти задоволення заявленого до неї позову, вказувала, що вона працювала та працює на «ММК імені Ілліча», яке їй надало за пільгою, як сироті, трикімнатну АДРЕСА_2 у 2005 році з розстрочкою проведення платежів до жовтня 2019 року. На теперішній час вона сплачує по 500 грн. щомісячно за вказану квартиру із своєї заробітної плати. Вказану квартиру вона планує залишити своїй доньці. Вказувала, що вона фактично утримувала родину усі роки, бо позивач не працював, тому оформлювала усі кредити на себе, сплачувала комунальні платежі та несла інші витрати сімї. У теперішній час вона має достойну заробітну плату, натомість позивач офіційно досі не працює, має сплачувати аліменти на утримання спільної дитини. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачки, що діє на підставі довіреності, ОСОБА_4, вказував, що вимоги ОСОБА_1 незаконні. Визнаючи, що позивач має право на 1/2 частку спірного майна, вказував однак, що саме відповідачці була надана квартира АДРЕСА_3, як сироті. При цьому у вказаній квартирі мешкає донька сторін, яка також має право на частку вказаного нерухомого майна. Також позивач не сплачує після розірвання шлюбу комунальні платежі за АДРЕСА_4, яку вважає своєю власністю. Додавав, що немає згоди «ММК імені Ілліча», який є кредитором за договором купівлі-продажу від 16 травня 2005 року, тому неможливо провести заміну боржника за вказаним зобовязанням на ОСОБА_1, який не вніс суму боргу на рахунок комбінату. При цьому зазначав, що вказана квартира перебуває під заставою, за яку проводила оплату лише відповідачка. Додав, що сторона відповідачки погоджується на визнання за нею, за позивачем та за спільною дитиною по 1/3 частки за кожним права власності на вказану квартиру, враховуючи, що дитина перебуває на утриманні ОСОБА_2, мешкаючи у вказаній квартирі. Просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Представник Органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_5, в судовому засіданні висловлювалась за щонайкраще врахування інтересів дитини при вирішенні вказаного спору.

Представник ПАТ «ММК імені Ілліча», яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_6, залишаючи вирішення справи на розсуд суду, в судовому засіданні вказувала, що необхідно вносити кошти за договором від 16 травня 2005 року на погашення боргу від імені відповідачки, з якою була укладена вказана угода.

Заслухавши пояснення учасників процесу, що зявились, дослідивши надані докази по справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного обґрунтування.

Згідно до ст. 368 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ст. 61 СК об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі переліченого суд дійшов того, що існує принцип спільної сумісної власності подружжя, доки це не буде спростовано кимось із подружжя.

Судом за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2001 року, що вбачається з копії свідоцтва про одруження, актовий запис № 102 від 24 листопада 2001 року, та до 28 серпня 2013 року, що підтверджується копією рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 серпня 2013 року, що набуло чинності, яким вказаний шлюб було розірвано. У вказаному рішенні також зазначено, що з 22 липня 2013 року подружжя сторін не перебуває у шлюбних відносинах (а. с. 5, 28-29).

Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського районного управління міста Маріуполя, актовий запис № 587 від 6 листопада 2001 року, ОСОБА_7 народилась 13 вересня 2001 року, батьками якої вказані сторони по справі (а. с. 5).

Згідно до клопотання начальника Аглофабрики від 28 травня 2004 року вбачається, що керівництво Аглофабрики клопотало перед головою профспілки «ММК імені Ілліча» про надання позачергового житла ОСОБА_2, яка є сиротою та проживає із донькою (а. с. 86).

Факт того, що ОСОБА_2 росла сиротою підтверджується відомостями з відділу освіти Кольського району Мурманської області за 2004 рік та довідкою від 18 листопада 2003 року школи-інтернату (а. с. 88, 91).

За заявою від 9 вересня 2004 року ОСОБА_2 просила продати їй трикімнатну квартиру з проведенням розстрочення платежів, під якою розписався також ОСОБА_1 (а. с. 82).

За рішенням № 66 протоколу засідання адміністрації та профспілкового комітету «ММК імені Ілліча» від 30 вересня 2004 року було прийнято рішення про надання працівнику комбінату ОСОБА_2 трикімнатну кв. 32 на родину з 3-х осіб (а. с. 83).

На підставі постанови правління № 5/37 від 28 січня 2005 року ВАТ «ММК імені Ілліча» вбачається, що було вирішено продати ОСОБА_2 за 79153,94 грн. з розстрочкою платежів на 15 років АДРЕСА_2 (а. с. 68).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 16 травня 2005 року вбачається, що ОСОБА_2 придбала у власність за 79154 грн. у ВАТ «ММК імені Ілліча» АДРЕСА_5, що складається з трьох житлових кімнат (житлова площа 42,5 кв. м., загальна площа - 62 кв. м.), який був посвідчений нотаріально, реєстр № 1636 від 16 травня 2005 року, та зареєстрований 11 серпня 2005 року в БТІ м. Маріуполя (а. с. 6-7, 8, 27).

У вказаному договорі було передбачено розстрочення проведення платежів шляхом внесення першого платежу до укладення договору в сумі 3957,70 грн. та з проведенням подальшої сплати щомісячно суми в розмірі 417,76 грн. до жовтня 2019 року (а. с. 27).

Правові наслідки ст. 65 Сімейного кодексу України були сторонам угоди за змістом договору купівлі-продажу розяснені (а. с. 27).

Відповідно до копії вказаного договору від 16 травня 2005 року, наданого приватним нотаріусом ОСОБА_8, вбачається, що ОСОБА_1 надавав свою посвідчену нотаріально згоду, як чоловік ОСОБА_2, на купівлю останньою АДРЕСА_2, реєстр нотаріусу № 1635 від 16 травня 2005 року (а. с. 65).

При цьому вказаний договір купівлі-продажу був забезпечений заставою із забороною відчуження заставленої квартири на підставі укладеного 1 грудня 2005 року договору застави між ВАТ «ММК імені Ілліча» та ОСОБА_2, за яким ОСОБА_2 передала у заставу «ММК імені Ілліча» АДРЕСА_2, який був посвідчений нотаріально 1 грудня 2005 року, реєстр № 3494, та на яку була накладена заборона на відчуження нерухомого майна, реєстр нотаріусу № 3495 від 1 грудня 2005 року (а. с. 55-56).

За договором № МФ-9-86 від 5 травня 2006 року вбачається, що ОСОБА_2 застрахувала на користь «ММК імені Ілліча» АДРЕСА_2 на випадок вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ з внесенням відповідачкою щорічних платежів в сумі 87,07 грн. на виконання вказаного договору (а. с. 53).

На підставі ордеру № 1389 від 10 вересня 2004 року ВАТ «ММК імені Ілліча» була надана ОСОБА_2, яка працювала на Аглофабриці, АДРЕСА_2 на її родину, яка також складалась з чоловіка, ОСОБА_1, та доньки, ОСОБА_7 (а. с. 54).

За інформацією ПАТ «ММК імені Ілліча» від 14 серпня 2014 року вбачається, що з заробітної плати ОСОБА_2 було утримано за період з жовтня 2004 року по липень 2014 року загалом 44781,04 грн. на виконання оплати за договором № 1636 (а. с. 26).

За п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

У відповідності до ч. ч. 2-3 ст. 65 СК при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Таким чином суд робить висновок, що квартира АДРЕСА_3, яка була отримана ОСОБА_2, не може вважатися особистою власністю відповідачки, виходячи з презумпції того, що вона діяла при укладенні вказаної угоди за згодою позивача.

На підставі переліченого суд встановив, що вказане житлове приміщення було придбане подружжям сторін, незважаючи на те, що щомісячні платежі за договором від 16 травня 2005 року проводились із заробітної плати ОСОБА_2, тому правовий режим такого майна має визначатись, як об'єкт права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі переліченого суд приходить до висновку, що в позивача та відповідачки виникло право спільної сумісної власності на АДРЕСА_2.

За ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

На підставі ч. 2 ст. 70 СК при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Вирішуючи вказаний спір суд вважає можливим відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставин справи, що були встановлені під час розгляду наявного спору та які мають істотне значення.

Так суд вважає, що пільгове надання спірної квартири з боку «ММК імені Ілліча» в розстрочку саме ОСОБА_2, яка є сиротою, та яка працювала на «ММК імені Ілліча», з заробітної плати якої вираховувались кошти на погашення боргу за договором купівлі-продажу від 16 травня 2005 року, є тими суттєвими обставинами, які мають істотне значення.

Таким чином суд прийшов до висновку, що при вирішенні спору сторін про поділ майна подружжя можливо відступити від засад рівності часток подружжя зі збільшенням на 1/10 частку частини майна, що належить ОСОБА_2 на праві дружини.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Прожитковий мінімум для дітей у віці з 6 до 18 років на 2014 рік в Україні визначений Законом України «Про Державний бюджет на 2014 рік» в розмірі 1286 грн. на місяць.

Враховуючи, що ОСОБА_1 в судовому засіданні стверджував, що він сплачує аліменти відповідачці в розмірі 650 грн. на місяць, а також те, що ОСОБА_7, 2001 р. н., мешкає разом із відповідачкою, то суд вважає, що частка майна ОСОБА_2 може бути збільшена з відступленням від презумпції рівності часток подружжя шляхом збільшення ще на 1/10 частку частки майна ОСОБА_2 при поділі спільного сумісного майна сторін, яке складається з АДРЕСА_2, оскільки малолітня ОСОБА_7 мешкає разом із ОСОБА_2, яка отримує аліменти від ОСОБА_1 у недостатньому розмірі для забезпечення належного розвитку дитини на підставі того, що розмір отримуваних від позивача аліментів є меншим від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином суд вважає встановленим доцільність наступного визначення часток при поділі спільного сумісного майна подружжя сторін, яке складається з АДРЕСА_2, шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на 7/10 частки вказаної квартири, а за ОСОБА_1 відповідно права власності на 3/10 частки спірного майна.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (на підставі ч. 4 ст. 65 СК).

За ч. 4 ст. 65 СК договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Аналогічну правову позицію виклав у своєму правовому висновку Верховний Суд України, який визначив, що договір, укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї (постанова від 19 червня 2013 року по справі № 6-55цс13).

Суд розглядом справи встановив, що 16 травня 2005 року спірна квартира була придбана у інтересах родини ОСОБА_2 П та ОСОБА_1, про що свідчать письмові матеріали справи.

Таким чином укладення договору від 16 травня 2005 року створило обовязок для ОСОБА_1, по праву чоловіка, нести відповідальність по зобов'язанням, що виникли з вказаної угоди.

На підставі переліченого при поділі майна подружжя сторін необхідно врахувати борг по щомісячним платежам, який існував у сторін на момент припинення між ними фактичних шлюбних стосунків.

Оскільки шлюб між сторонами було розірвано 28 серпня 2013 року, а фактичні відносини між сторонами були припинені за місяць до того, що підтвердив у судовому засіданні ОСОБА_1, то необхідно визначити суму боргу перед «ММК імені Ілліча», яку мала кожна зі сторін станом на 1 серпня 2013 року.

За довідкою ПАТ «ММК імені Ілліча» від 30 вересня 2014 року вбачається, що за період з 1 вересня 2004 року по 1 серпня 2013 року на виконання договору реєстр № 1636 на погашення вартості АДРЕСА_6 була отримана сума в загальному розмірі 42738,74 грн., з яких було внесено перший платіж в сумі 3957,70 грн., а залишок суми було відраховано із заробітної плати ОСОБА_2 в розмірі 38781,04 грн. Внаслідок цього залишок боргу станом на 1 серпня 2013 року становить за вказаним договором в сумі 36415,20 грн. (а. с. 39).

На підставі наведеного 3/10 частки боргу з суми 36415,20 грн. становить 10924,56 грн. (36415,20 / 10 х 3 = 10924,56).

Враховуючи, що частка спільного майна подружжя для ОСОБА_1 складає 3/10 від загальної вартості майна, то заборгованість позивача перед ПАТ «ММК імені Ілліча» за період з 1 серпня 2013 року по жовтень 2019 року становить загальну суму 10924,56 грн.

За змістом ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Натомість нормами Сімейного кодексу України визначено набуття права спільної сумісної власності подружжя при укладені договорів у інтересах родини, при поділі майна яких також враховуються їх борги.

Таким чином посилання представника відповідачки на неможливість заміни боржника за зобовязаннями, що виникли з договору купівлі-продажу спірної квартири від 16 травня 2005 року, не ґрунтуються на законі, оскільки така заміна передбачена нормами сімейного законодавства.

Також суд відхиляє доводи ОСОБА_4 щодо неможливості проведення поділу майна сторін, оскільки АДРЕСА_7 під заставою.

Суд зауважує, що на спірну квартиру накладена заборона на проведення її відчуження до закінчення строку застави, однак вона не містить заборони на визнання на вказане майно права власності з підстав, передбачених законом.

Таким чином за розглядом справи суд дійшов висновку, що АДРЕСА_4 є спільною сумісної власністю подружжя сторін, яке підлягає поділу шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на 3/10 частки вказаного майна, а також - за ОСОБА_2 на 7/10 частки спірної квартири, тому заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Також суд вважає за необхідне визначити у ОСОБА_1 перед «ММК імені Ілліча» заборгованість по погашенню платежів за період з 1 серпня 2013 року по жовтень 2019 року в сумі 10924,56 грн., яка існує за зобовязаннями по договору купівлі-продажу від 16 травня 2005 року.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні частково, то сплачений останнім судовий збір в сумі 395,80 грн. підлягає стягненню з відповідачки пропорційно задоволеній частці заявлених позивачем вимог, тобто в сумі 237,46 грн. (395,77 х 0,60 = 237,46).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», Орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_8 (житловою площею 42,5 кв. м., загальною площею 62 кв. м.) обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Провести поділ квартири АДРЕСА_8 шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на 3/10 частки АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_2 право власності на 7/10 частки АДРЕСА_2.

Визначити заборгованість ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» за несплаченими платежами за період з 1 серпня 2013 року до жовтня 2019 року за договором купівлі-продажу від 16 травня 2005 року, посвідченого нотаріусом, ОСОБА_8, реєстр № 1636, який був укладений між ВАТ «ММК імені Ілліча» та ОСОБА_2 про купівлю-продаж АДРЕСА_2, в сумі 10924 (десять тисяч девятсот двадцять чотири) грн. 56 коп.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати по сплаті судового збору в сумі 237,46 грн.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя