СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Панченка М.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі
Коток К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 19 листопада
2013р. по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, як законного
представника неповнолітніх ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, треті особи: Головне управління
юстиції у м. Києві, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, орган опіки та
піклування Печерської районної в м.
Києві державної адміністрації

про визнання недійсними свідоцтв про
право на спадщину за законом, визнання
права власності в порядку спадкування
та зобов'язання вчинити дії,

встановила:

у листопаді 2012р. позивач звернулася до
суду з позовом, який уточнювала під час
судового розгляду, і просила визнати
недійсними свідоцтва про право на
спадщину за законом, видані приватним
нотаріусом ОСОБА_6 неповнолітнім
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнати у порядку
спадкування за нею право власності на
1/3 частину: квартири АДРЕСА_1, гаражного
боксу НОМЕР_1 в ГБК «Перемога» АДРЕСА_2,
грошових коштів, які містилися на
рахунку НОМЕР_2 в Київській дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» у Печерському
відділені № 7, транспортного засобу
«Опель Омега», 1988р. випуску,
нарахованої, але не виплаченої пенсії у
сумі 1833,35грн. та грошових вкладів з
належними відсотками та
компенсаційними сумами у ВАТ
«Державний ощадний банк України».

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер її батько ОСОБА_9. 26 січня 2011р.
приватним нотаріусом було посвідчено
її підпис під заявою про прийняття
спадщини, яка 3 лютого 2011р. була
направлена на адресу Шостої київської
державної нотаріальної контори.
Оскільки на момент прийняття спадщини
вона не мала документа, який
посвідчував її родинні стосунки із
спадкодавцем, вона звернулася до суду
із заявою про встановлення факту
батьківства і рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 6 червня 2012р.
було встановлено факт, що ОСОБА_9 є
батьком ОСОБА_3

Позивач посилалася на те, що
відповідач, як законний представник
неповнолітніх спадкоємців ОСОБА_9,
подала заяви про прийняття спадщини до
приватного нотаріуса ОСОБА_6, який 10
січня 2011р. завів спадкову справу, а у
подальшому видав свідоцтва про право
на спадщину за законом неповнолітнім
спадкоємцям без врахування її права на

№ апеляційного провадження:№
22-ц/796/1379/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Бортницька В.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.частку у спадщині.

Заочним рішенням суду від 27
березня 2013р., яке залишено без змін
ухвалою колегії

- 2 -

суддів Апеляційного суду м. Києва від 30
травня 2013р., у позові відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013р. рішення
Печерського районного суду м. Києва від
27 березня 2013р. та ухвалу Апеляційного
суду м. Києва від 30 травня 2013р.
скасовано, справа направлена на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням суду від 19 листопада
2013р. позов задоволено частково. Визнані
недійсними свідоцтва про право на
спадщину за законом, видані ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, як спадкоємцям ОСОБА_9, в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Апелянт посилається на те, що суд
безпідставно не взяв до уваги ту
обставину, що позивач у визначений
законом строк не прийняла спадщину, а
подана нею до Шостої київської
державної нотаріальної контори заява
про прийняття спадщини свідчить про
прийняття нею спадщини ОСОБА_9, а не
ОСОБА_9.

Апелянт стверджує, що позивач не
прийняла спадщину свого батька у
визначений законом строк, тому
відсутні правові підстави для визнання
недійсними свідоцтв про право на
спадщину, які були видані спадкоємцям,
які у визначений законом строк та
спосіб прийняли спадщину ОСОБА_9, та
визнання за позивачем права на частку
спадкового майна.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог не
оскаржується і не є предметом
апеляційної перевірки.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представників
апелянта, які підтримали апеляційну
скаргу, пояснення представника
позивача, яка заперечувала проти
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9, у зв'язку із
чим і на підставі ст. 1220 ЦК України
відкрилася спадщина.

Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 11
квітня 2011р. та 23 липня 2011р. видані
свідоцтва про право на спадщину за
законом неповнолітньому ОСОБА_5 та
малолітній ОСОБА_4, як спадкоємцям
ОСОБА_9

Задовольняючи позовні вимоги
про визнання свідоцтв про право на
спадщину за законом недійсними, суд
першої інстанції виходив з того, що
зазначені свідоцтва були видані без
врахування права позивача на отримання
частини спадщини, чим були порушені її
права.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він відповідає обставинам
справи та ґрунтується на нормах
матеріального права.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

У п. 27 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008р. «Про судову практику у
справах про спадкування» роз'яснено, що
відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво
про право на спадщину може бути визнано
недійсним не лише тоді, коли особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, але й за інших підстав,
установлених законом. Іншими
підставами можуть бути: визнання
заповіту недійсним, визнання відмови
від спадщини недійсною, визнання шлюбу
недійсним, порушення у зв'язку з
видачею свідоцтва про право на
спадщину прав інших осіб тощо.

З наданих суду документів
вбачається, що спадкодавець ОСОБА_9
заповіту не залишив, тому відповідно до
положень ст. 1223 ЦК України спадкування
його майна відбувається за законом.

Статтею 1261 ЦК України визначено,
що у першу чергу право на спадкування
за законом мають діти спадкодавця, у
тому числі зачаті за життя спадкодавця
та народжені після

- 3 -

його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

10 січня 2011р. законний
представник малолітньої ОСОБА_4 та
неповнолітнього ОСОБА_5 ОСОБА_1
звернулася до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 із заявами про прийняття
спадщини дітьми спадкодавця ОСОБА_9, у
зв'язку із чим приватним нотаріусом
була заведена спадкова справа.

3 лютого 2011р. позивач направила
до Шостої київської нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини
свого батька ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була посвідчена
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8 26
січня 2011р. На підставі даної заяви
нотаріальною конторою 25 лютого 2011р.
заведено спадкову справу.

Рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 6 червня 2012р.
встановлено, що ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_3.

2 жовтня 2012р. ОСОБА_3 склала заяву,
яка була направлена приватному
нотаріусу ОСОБА_6 та засвідчена
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
про те, що у заяві від 26 січня 2011р.
невірно було записано прізвище та ім'я
померлого батька та спадкодавця.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України
визначено, що для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Отже, позивач, як спадкоємець
першої черги за законом у визначений
законом строк подала заяву про
прийняття спадщини свого батька до
нотаріуса і має право на отримання
спадщини.

Оскільки приватним нотаріусом
ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину
за законом на майно спадкодавця ОСОБА_9
були видані тільки спадкоємцям ОСОБА_4
та ОСОБА_5 і між даними спадкоємцями
була розподілена вся спадщина ОСОБА_9 у
рівних частинах і без врахування права
позивача на отримання частини
спадщини, суд першої інстанції прийшов
до правомірного висновку про порушення
прав позивача та наявність законних
підстав для визнання виданих свідоцтв
про право на спадщину за законом
недійсними.

Доводи апеляційної скарги про
те, що позивач у визначений законом
строк не прийняла спадщину свого
батька, так як у її заяві від 26 січня
2011р. неправильно зазначено прізвище та
ім'я спадкодавця, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки у даній заяві
позивач зазначила, що приймає спадщину
свого батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та
який проживав у АДРЕСА_1.

З наданих суду першої інстанції
документів встановлено, що
спадкодавець ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
і проживав у вищезазначеній квартирі,
яка також є спадковим майном.

Помилки, допущені у написанні
однієї букви у прізвищі та імені
спадкодавця у заяві про прийняття
спадщини, не можуть бути підставою для
твердження про те, що позивач не
прийняла у встановлений законом строк
спадщину свого батька ОСОБА_9

Судом першої інстанції повно
встановлені обставини справи,
правильно застосовані норми
матеріального права, не допущено
порушень норм процесуального права,
тому колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2

- 4 -

відхилити, рішення Печерського
районного суду м. Києва від 19 листопада
2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: