Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3612/14 Головуючий у 1
інстанції: Стоматов Е.Г.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 28» жовтня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мосіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 26
червня 2014 року по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ТОВ «Кредитні
ініціативи» звернулось до суду з
вказаним позовом до ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що 04.12.2007 року АКБ
«ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ
«Сведбанк») та ОСОБА_3 уклали кредитний
договір № 0703/1207/71-340, згідно умов якого
банк зобов'язався надати боржнику
кредит у сумі 40 000,00 доларів США, а
боржник зобов'язався повернути наданий
кредит і сплатити проценти за
користування в сумі, строки та на
умовах, що передбачені кредитним
договором. З метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 0703/1207/71-340 від 04.12.2007 року
між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 в
той же день був укладений договір
іпотеки №0703/1207/71-340-2-1, за умовами якого
відповідач надав в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві
власності.

Банк свої зобов'язання за кредитним
договором виконав в повному обсязі.

28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та
Факторинговою компанією «Вектор Плюс»
укладено договір факторингу,
відповідно до п.п..2.1, 2.2 якого банк
відступив фактору свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з боржниками, право на вимогу
якої належить банку на підставі
документації.

28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та
ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено
договір факторингу, згідно якого ТОВ
«ФК «Вектор Плюс» відступило ТОВ
«Кредитні ініціативи» свої права
вимоги заборгованості по кредитних
договорах, укладених з боржниками.
Разом з правами вимоги до ТОВ «Кредитні
ініціативи» перейшли всі пов'язані з
ними права, зокрема права грошової
вимоги щодо нарахованих та несплачених
боржниками процентів, комісій,
штрафних санкцій та інших обов'язкових
платежів.

Внаслідок укладення вказаних
договорів ТОВ «Кредитні ініціативи»
набуло статусу нового
кредитора/стягувача за договором №
0703/1207/71-340 від 04.12.2007 року, позичальником
згідно якого є ОСОБА_3

ОСОБА_3 неналежно виконує взяті на себе
зобов'язання, внаслідок чого у нього
утворилась заборгованість у розмірі 817
383,55 грн.

Збільшивши позовні вимоги протягом
розгляду справи, та посилаючись на
ст.ст.509, 525,526,549 ЦК України, ТОВ
«Кредитні ініціативи» остаточно
просило стягнути з відповідача на його
користь заборгованість за Кредитним
договором № 0703/1207/71-340 від 04.12.2007 року у
розмірі 817 383,55 грн., а саме: - за кредитом
- 421 321,87 грн., - по відсотках - 177 887,94 грн., -
пеня - 218 173,74 грн., та витрати по сплаті
судового збору у сумі - 3 441,00 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 26
червня 2014 року закрито провадження в
частині позовних вимог про стягнення
заборгованості за тілом кредиту у
розмірі 285 379 грн. та за нарахованими
відсотками у розмірі 25873,25 грн.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 26 червня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», суд першої інстанції,
виходив з того, що на виконанні
Комунарського відділу Державної
виконавчої служби знаходиться
виконавчий напис приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, вчинений за невиконання
кредитного договору № 0703/1207/71-340,
укладеного 04.12.2007 року між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3, що свідчить
про відсутність між сторонами
кредитного зобов'язання будь-якого
спору.

Проте з таким висновком колегія суддів
не погоджується в повному обсязі з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
вимог цього Кодексу та інших актів
цивільного законодавства, тощо.

За положеннями ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлено строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
передбачено, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що
04.12.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк»
(правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк») та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір №0703/1207/71-340, згідно з
умовами якого банк надав позичальнику
кредитні кошти у розмірі 40000,00 доларів
США з розрахунку 12,5 % річних на строк з
04.12.2007 року по 04.12.2037 року (т.1, а.с.35-42).

Згідно з п.3.1 кредитного договору
відповідач зобов'язаний повернути
кредит у повному обсязі в термін та
розмірах, що встановлені графіком
погашення кредиту згідно додатку №1 до
договору

Положеннями пунктів 3.8 - 3.10 вказаного
вище договору про надання споживчого
кредиту передбачено, що у випадку
непогашення кредиту та/або процентів у
терміни, передбачені п.3.1 Договору, Банк
відповідно до вимог чинного
законодавства, має право визнати
термін повернення кредиту таким, що
настав, та має право вимагати
дострокового повернення кредиту та
сплати процентів в порядку,
визначеному розділом 6 Договору.
Позичальник зобов'язується достроково
повернути Банку в повній мірі всю суму
кредиту та повністю сплатити плату за
кредит у разі застосування банком
права вимоги дострокового повернення
кредиту в порядку, визначеному
розділом 6 Договору.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 15 березня 2012 року по
цивільній справі №2-4512/11 позовні вимоги
АТ «Сведабанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 0703/1207/71-340 від 04.12.2007 року задоволено в
повному обсязі, стягнуто на користь
позивача заборгованість за тілом
кредиту в сумі 285 379 грн. (що за курсом
НБУ складає 35 781 доларів США),
заборгованість за нарахованими
відсотками - 25 873,35 грн. (що за курсом НБУ
складає 3244 доларів США), пеню в сумі 2024,31
грн. (а.с.64-67). Рішення набуло законної
сили 27 березня 2012 року (т.1, а.с.64-65).

Задовольняючи вимоги позивача, суд
встановив, що у зв'язку з невиконанням
позичальником умов п.8.1 кредитного
договору, позивачем на підставі п.3.9
кредитного договору № 0703/1207/71-340 від
04.12.2007 року було здійснено вимогу
дострокового виконання позичальником
його зобов'язання в повному обсязі.
Позивач направив ОСОБА_3 повідомлення
вих.№04/107 від 05.10.2011 року про повне
погашення заборгованості за кредитним
договором, яка була отримана ним
особисто згідно поштового
повідомлення 18.10.2011року. На підставі ч.2
ст.1050 ЦК України суд дійшов висновку,
про стягнення боргу відповідача на
користь позивача суми основного боргу
по несплаченому кредиту, процентів за
користування кредитними коштами та
пені відповідно до приведеного
позивачем розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що
28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», (який є
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»)
та Факторінговою компанією «Вектор
Плюс» укладено договір факторингу №15
(т.1, а.с.17-30).

Відповідно до п.п.2.1,2.2 Договору Банк
відступає Фактору свої права Вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з Боржниками, право на вимогу
якої належить Банку на підставі
Документації. З моменту відступлення
Банком Фактору прав вимоги
заборгованості від боржників, всі
гарантії, надані боржниками щодо
заборгованостей, стають дійсними для
Фактора та вважаються наданими
Фактору. Разом з правами вимоги до
Фактора переходять всі пов'язані з ними
права, зокрема права грошової вимоги
щодо нарахованих та несплачених
Боржниками процентів, комісій,
штрафних санкцій та інших обов'язкових
платежів.

Разом із тим, 28.11.2012 року між ФК «Вектор
Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи»
укладено Договір факторингу,
відповідно до п.п.2.1,2.2 договору Клієнт
(ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору
(ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права
Вимоги заборгованості по кредитних
договорах укладених з Боржниками,
право на вимогу якої належить Клієнту
на підставі Документації. З моменту
відступлення Клієнтом Фактору прав
вимоги заборгованості від боржників,
всі гарантії, надані боржниками щодо
заборгованостей, стають дійсними для
Фактора та вважаються наданими
Фактору. Разом з правами вимоги до
Фактора переходять всі пов'язані з ними
права, зокрема права грошової вимоги
щодо нарахованих та несплачених
Боржниками процентів, комісій,
штрафних санкцій та інших обов'язкових
платежів (т.1, а.с.8-16).

Отже, внаслідок укладення вказаних
договорів відбулася заміна кредитора,
ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло
статусу нового кредитора/стягувача за
договором №0703/1207/71-340 від 04.12.2007 року
позивальником, згідно з яким є ОСОБА_3

Судом першої інстанції також
встановлено, що 13.11.2013 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
невиконання кредитного договору №
0703/1207/71-340 від 04.12.2007 року, укладеного між
АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник -
ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 було вчинено
виконавчий напис про звернення
стягнення на нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 ( т.1, а.с79).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено за договором або законом.

За положеннями ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахування встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У роз'ясненнях, що містяться в пункті 17
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
зазначено, що зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК
України). Такі підстави, зокрема,
зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, з ухваленням Комунарським
районним судом м. Запоріжжя рішення від
15 березня 2012 року по цивільній справі
№2-4512/11 про задоволення вимог кредитора
- ПАТ «Сведбанк», яким заборгованість
по тілу кредиту було стягнуто в повному
обсязі, припинились правовідносини
сторін, що ґрунтуються на кредитному
договорі, зокрема, сплата чергових
платежів, сплата та нарахування
відсотків, разом із тим виникло грошове
зобов'язання із повернення кредитних
коштів в повному обсязі та нарахованих
на цей час відсотків, невиконання якого
тягне відповідальність, встановлену
ст. 625 ЦК України.

Вимог про стягнення коштів на підставі
ст.625 ЦК України позивач не заявляв.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 вересня 2014 року по
цивільній справі №6-25812св14.

За вказаних обставин, висновок суду про
відмову в задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у зв'язку з тим, що на виконанні
виконавчої служби знаходиться
виконавчий напис, є помилковим, а тому
відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
рішення суду підлягає зміні в частині
правового обгрунтування підстав
відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316,317 ЦПК
України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 26 червня 2014 року у цій
справі змінити в частині правового
обґрунтування підстав відмови в
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: