АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1607/2491/2012
Номер провадження 22-ц/786/32/14
Головуючий у 1-й інстанції Водолага А. В.
Доповідач Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Абрамова П.С., Триголова В.М.

при секретарі Цилюрик М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Зінківського
районного суду Полтавської області від
15 травня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_1
звернулася до суду із вказаним позовом,
просила з урахуванням уточнень
ухвалити рішення, яким поділити в
натурі спільно придбану у шлюбі садибу
АДРЕСА_1 згідно варіанту першого або
другого висновку експертизи від 22
лютого 2013 року, а також поділити
спільно нажите рухоме майно згідно
запропонованого варіанту.

Заявлені вимоги мотивовані
неможливістю вирішити спір про поділ
спільно нажитого майна у добровільному
порядку.

Рішенням Зінківського районного суду
Полтавської області від 15 травня 2013
року позов ОСОБА_1 задоволений
частково: визнано за позивачкою право
власності на 53/100 частини садиби по
АДРЕСА_1, що складається згідно
висновку судової будівельно-технічної
експертизи №2/3/4 від 22 лютого 2013 року з:
житлової кімнати 1-2 площею 10,8 м.кв.,
житлової кімнати 1-3 площею 25, м.кв.,
житлової кімнати 1-5 площею 8,9 м.кв.,
літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В»,
погрібу літ. «в», огорожі №5, частини
огорожі №3, частини огорожі №4.

За ОСОБА_1 визнане право власності
на наступне рухоме майно: антена
супутникова і тюнер вартістю 1 000 грн.,
телевізор плазмовий «Самсунг», 2011 р.в.
вартістю 4 125 грн., холодильник
«Самсунг», 2011 р.в. вартістю 4 000 грн.,
музичний центр «Панасонік», 2001р.в.,
вартістю 1 000 грн., пилосос «Самсунг»
вартістю 700 грн., мікрохвильова піч
«Самсунг» вартістю 700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000
грн. половини вартості причіпа, 24 000 грн.
половини вартості автомобіля ВАЗ 21101, 15
000 грн. половини вартості трактора.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 410
грн. компенсації вартості виділеної
частки у садибі.

Вирішене питання про судові витрати.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення місцевого суду у
частині поділу спільної садиби
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
поділити садибу згідно варіанту №1
висновку експерта, виділивши їй у
власність частину будинку, яка
зафарбована на плані (додаток №3 до
експертизи) синім кольором.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що суд при виборі
варіанту поділу садиби не врахував
матеріальний стан позивачки, не
вирішив питання щодо порядку
користування земельною ділянкою,
необхідною для користування виділено
їй частини садиби.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення місцевого суду
змінити, а саме зменшити розмір
компенсації за ? частину вартості
автомобіля і трактора, а також зменшити
стягнутий розмір витрат на проведення
експертизи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що визначена судом
вартість спірного майна - автомобіля і
трактора, не підтверджена доказами, а
висновок суду про стягнення частини
витрат на проведення експертизи
суперечить вимогам ст.88 ЦПК України.

Додатковим рішенням Зінківського
районного суду Полтавської області від
22 жовтня 2013 року ОСОБА_2 виділено у
власність згідно варіанту №1 висновку
експертизи №2/3/4 від 22 лютого 2013 року:

у житловому будинку літ. А-1: передпокій
1-1 площею 15,8 м.кв., кухню 1-6 площею 8,3
м.кв., коридор 1-7 площею 7-1 м.кв., санвузол
1-8 площею 11 м.кв., кухня 1-7 площею 11,2 м.кв.,
тамбур 1 площею 5,8 м.кв.; господарські
будівлі: гараж літ. «Г», навіс літній
літ. «в1», вбиральня літ. «Д»,
трубопровід №1, ворота №2, частину
огорож №3, №4, вимощення №6, огорожа №7

Встановлений порядок
користування земельною ділянкою для
обслуговування садиби АДРЕСА_1 згідно
варіанту №1 (додаток №6) висновку
експертизи №2/3/4 від 22 лютого 2013 року :

ОСОБА_1 виділено у користування ?
частину земельної ділянки спільного
користування площею 6 м.кв.(зафарбовано
на плані жовтим кольором) і земельну
ділянку площею 594 м.кв. (зафарбовано на
плані червоним кольором).

ОСОБА_2 виділено у користування ?
частину земельної ділянки спільного
користування площею 6 м.кв.(зафарбовано
на плані жовтим кольором) і земельну
ділянку площею 594 м.кв. (зафарбовано на
плані синім кольором).

Визначені зовнішні межі обох
земельних ділянок та визначена межа
розподілу між ними.

На ОСОБА_1 покладений обов'язок
здійснити роботи з переобладнання
приміщень будинку літ. А-1, влаштувати
через огорожу №3 в'їзд на виділену їй у
користування земельну ділянку, а також
вхід до горища з віконного отвору і
влаштувати сходи.

На ОСОБА_1 і ОСОБА_2 покладений
обов'язок обладнати житло самостійними
системами газо-, водо-,
електропостачання та каналізації.
Зовнішні мережі газо-, водо-,
електропостачання та каналізації
залишено у спільному користуванні.

Витрати на проведення
перелічених робіт та отримання
дозволів уповноважених органів
покладені на сторони у рівних частках.

Колегія суддів, вислухавши
пояснення осіб, які приймають участь в
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційних
скарг, дійшла висновку, що апеляційні
скарги слід відхилити з наступних
підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК
України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що з
вересня 1987 року по березень 2002 року
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі. Після
розірвання шлюбу вони продовжували
проживати сім'єю та вести спільне
господарство.

За час перебування у шлюбі
сторони набули у спільну сумісну
власність нерухоме майно, перелічене у
позовній заяві, а також садибу по
АДРЕСА_1.

Згідно висновку №2/3/4 судової
будівельно-технічної експертизи від 22
лютого 2013 року ринкова вартість садиби
АДРЕСА_1 становить 158 690 грн.; розділити
цей об'єкт нерухомості відповідно до
розміру часток обох співвласників
неможливо. Експертом запропоновано три
варіанти садиби та, відповідно, три
варіанти порядку користування
земельними ділянками.

Відповідач ОСОБА_2 відчужив автомобіль
ВАЗ 21101, який був спільною сумісною
власністю, витративши отримані кошти
не на потреби сім'ї.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції повно і всебічно
дослідив надані сторонами докази,
належно їх оцінив, дав правильну
юридичну оцінку встановленим
обставинам та дійшов обґрунтованого
висновку про часткове задоволення
позову.

При цьому суд першої інстанції виходив
з того, що сторони є співвласниками у
рівних частках спірної садиби та
іншого рухомого майна, за відсутності
домовленості сторін та з урахуванням
думки сторін найбільш прийнятним є
перший варіант поділу садиби,
запропонований експертом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2, колегія суддів виходить з
наступного.

Як роз'яснено у пункті 22 Постанови
Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року,
поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України і
статтею 372 ЦК України. Вартість майна,
що підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
вартості на час розгляджу справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, при
розгляді спору у суді першої інстанції
ОСОБА_2 особисто підтвердив, що
відчужив автомобіль ВАЗ 21101 за 48 000 грн.
ОСОБА_2 як у суді першої інстанції, так і
при апеляційному розгляді справи не
реалізував своє право на проведення
експертизи вартості вказаних
транспортних засобів, не дивлячись на
роз'яснення йому відповідного
процесуального права. За таких
обставин, суд першої інстанції
правомірно виходив з визначеної
позивачкою вартості спірних
транспортних засобів.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на
користь ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Матеріалами справи
підтверджено, що вартість експертизи
від 22 лютого 2013 року оплачена ОСОБА_1
(а.с.71). Не дивлячись на те, що у рішенні
суду першої інстанції зазначено про
часткове задоволення позову, по суті
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у
повному обсязі у сенсі розміру
задоволених матеріальних вимог. Отже,
суд першої інстанції обґрунтовано
стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені нею витрати на проведення
експертизи у повному обсязі.

З урахуванням ухваленого у справі
додаткового рішення доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до
того, що суд першої інстанції, в цілому
правильно обравши варіант поділу
садиби, не врахував матеріального
стану позивачки та неправомірно
виділив їй у власність частину будинку,
яка на плані зафарбована рожевим
кольором (а.с.107).

За змістом положень ст.70,71 СК України
при вирішенні питання щодо поділу
майна подружжя суд має дотриматися
справедливого балансу інтересів обох
сторін з урахуванням усіх істотних
обставин.

Твердження ОСОБА_1 про більшу
витратність для неї обраного судом
варіанту поділу будинку
спростовуються поясненнями експерта у
частині кількості і обсягу робіт, які
необхідно здійснити для виконання
запропонованого варіанту поділу
(а.с.88,107). Окрім того, слід прийняти до
уваги, що ОСОБА_2 фактично проживає у
виділеній йому частині будинку, а
ОСОБА_1 проживає в іншому місці.

Питання щодо обсягу робіт з
переобладнання будинку, особи, яка
уповноважена їх здійснити, розподілу
витрат з їх проведення вирішене
додатковим рішенням суду першої
інстанції від 22 жовтня 2013 року, яке
ОСОБА_1 не оскаржила у встановленому
порядку.

Апеляційні скарги не містять нових
засобів доказування, їхні доводи не
спростовують висновків суду першої
інстанції. За таких обставин колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним та
обґрунтованим, підстави для його зміни
чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314,
ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Зінківського районного суду
Полтавської області від 15 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.А. Лобов

Судді
П.С. Абрамов

В.М. Триголов

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
О.А.Лобов