УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі:головуючого: судді Гончарука В.П.

при секретарі Погорілій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу щодо скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі №398/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, суд, -

В С Т А Н О В И В :

До суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків звернувся ОСОБА_1 в якій просить суд скасувати рішення вищевказаного Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі №398/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Свої вимоги сторона заявника (позивача) мотивує тим, що вказане рішення прийнято з порушенням чинного законодавства України та з порушень Конституції України та вказана справа повинна бути розглянута судом загальної юрисдикції та при розгляді та постановлені рішення третейським судом були порушені вимоги п.п.11,13 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди»

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, про день, місце та час розгляду справи сповіщався належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 389 4 ЦПК України слідує, що неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце справи, на перешкоджає розгляду справи.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не зявилась, але надала до суду заперечення щодо задоволення заяви та скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі №398/14 надавши до суду свої письмові пояснення.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали третейської справи №398/14 встановив наступне, що відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди», що регламентує оскарження рішення суду слідує, рішення суду є остаточним, і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду також визначені статтею 389-5 ЦПК України.

Заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейського суду.

Також п. 14 ч.1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» визначено підвідомчість третейським судам, відповідно до якої третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Як розяснено у пунктах 1 та 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року за №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Тобто, виходячи з позиції Верховного Суду України, позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст. ст. 4-15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року по справі № 1-26/2011, підтверджено, що саме споживач має звертатися до суду як під час укладення кредитного договору, так і під час виконання договору. На час виникнення спірних правовідносин Закон України "Про третейські суди" не містив заборони на укладення третейської угоди.

Таким чином, банк відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем, а звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання договірних зобовязань за кредитним договором, повязане з виникненням між сторонами спору цивільно-правових відносин, які регулюються нормами цивільного законодавства України, та на які не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з матеріалів третейської справи №398/14, що Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків при розгляді вказаної справи неодноразово на адресу відповідачів направлялись повідомлення щодо слухання справи. Вказані повідомлення відповідачі по справі отримували, також інтереси відповідача ОСОБА_2 під час розгляду справив третейському суді були представлені представником ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, що скаржником ОСОБА_1 не надано до суду доказів, які б зазначали підстави для скасування рішення третейського суду, визначені ст. 395-5 ЦПК України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 щодо скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі №398/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором не підлягає задоволенню.

Керуючись ст..ст. 15, 30, 209, 212, 215, 389 -1 - 389 -6 ЦПК України, ст. 51 Закону України «Про третейські суди», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі №398/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва у відповідності до вимог ч.1 ст.389 -6 ЦПК України, а саме шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 10 діб з дня проголошення рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Апеляційного суду міста Києва.

Суддя: