Справа № 101/5771/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року Алуштинський міський
суд Автономної Республіки Крим у
складі: судді Шустової І.П., при
секретарі Безнос А.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 в особі представника
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Приватний нотаріус Алуштинського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання права власності в порядку
спадкування,

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом.

Мотивує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер його батько - ОСОБА_5. За життя
йому належало 3/8 частки будинку
АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 10.02.1988
року, а також частка в праві спільній
сумісній власності на квартиру
АДРЕСА_1. За життя батько залишив
заповіт, яким заповів усе належне йому
майно позивачу. Після смерті батька він
прийняв спадщину. Проте у видачі
свідоцтва про право власності в
порядку спадкування на частку
домоволодіння та на частку квартири
йому відмовлено, оскільки право
власності на частку будинку не було
зареєстровано в БРТІ, а свідоцтво про
право власності на квартиру видане
органом приватизації радгоспу - заводу
«Тавріда» 09 серпня 1993 року, було
оформлено на праві спільної сумісної
власності. Тобто в зазначеному праві
власності не визначена частка кожного
з власників, а саме, частка, що належала
його батьку.

У судовому засідання позивач просив
задовольнити вимоги у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 просив
задовольнити позовні вимоги, надавши
пояснення відповідно до викладеного у
позові.

Відповідач не заперечувала проти
задоволення позовних вимог.

Третя особа - приватний нотаріус
Алуштинського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 до суду не з`явилася, про
час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відповідно зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
в межах заявлених вимог та на підставі
доданих доказів.

Обов'язок доказування відповідно зі
ст.10 ЦПК України покладений на стороні
у справі, а суд тільки сприяє
всебічному та повному з'ясуванні
обставин справи шляхом роз'яснення
прав та обов'язків та сприяє в їхньому
здійсненні. Крім того, відповідно зі ст.
60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно зі ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому їх дослідженні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про смерть (а.с. 9).

За життя він залишив заповіт, яким
заповів все належне йому майно
позивачу (а.с. 5).

23 травня 2013 року позивач звернувся до
приватного нотаріусу Алуштинського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 з
заявою про прийняття спадщини після
смерті батька - ОСОБА_5.

На підставі заяви позивача, його брата
та матері заведена спадкова справа №
19/2013 (а.с. 38-66).

За життя спадкодавцю ОСОБА_5 належало
3/8 частки будинку АДРЕСА_2, на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 10.02.1988 року (а.с.7), та частка
в праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, відповідно до
свідоцтва про право власності на
житло, видане органом приватизації
радгоспу - заводу «Тавріда» 09 серпня 1993
року (а.с.6).

Проте позивачу нотаріусом було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право власності в порядку спадкування,
оскільки право власності на частку
будинку не зареєстровано в БРТІ, а у
спільній сумісній власності на
квартиру не визначена ідеальна частка
кожного зі співвласників, в тому числі,
і його батька (а.с. 67).

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
цим Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов, якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення.

Згідно Інструкції «Про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української PCP» від 31.01.1966 року,
затвердженої Міністерством
комунального господарства Української
СРСР 31.01.1966 року, згідно якої реєстрації
підлягали всі будинки і домоволодіння
в межах міст і селищ міського типу УРСР,
що належали громадянам на праві
особистої власності. А реєстрацію
проводили органи бюро технічної
інвентаризації.

Враховуючи вищевикладені обставини,
іншим чином, ніж у судовому порядку
визнати право власності на спадкове
майно, не є можливим.

Згідно із ст. 1226 ЦК України частка у
праві спільної сумісної власності
спадкується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування» у
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

У разі відмови нотаріуса видати
свідоцтво про право на спадщину
спадкоємці учасника спільної сумісної
власності мають право звернутися з
позовом про визначення частки майна,
належної померлому на праві спільної
сумісної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під
терміном "визначення часток"
законодавець розуміє визначення
(встановлення) розміру частки
співвласника у спільному сумісному
майні.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, позовні вимоги суд вважає
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1226 ЦК України, Постановою Пленуму
ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування»,
ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 в особі представника
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Приватний нотаріус Алуштинського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання права власності в порядку
спадкування, задовольнити.

Визначити розмір частки померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
у вигляді 1/3 частки, а саме, що померлому
ОСОБА_5 належала 1/3 частка квартири
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8
частки домоволодіння АДРЕСА_3 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
батька - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, передбаченому ч. 1
ст. 294 ЦПК України, протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.П.Шустова