Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/28/14
Головуючий у 1 інстанції: Рибалко
Суддя-доповідач: Бабак
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.,

Суддів: Бабак А.М.,

Полякова О.З.,

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на заочне рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 08 квітня 2013 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» до
ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ПАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» звернулось до
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу за кредитним
договором.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що 07 червня 2007 року між ВАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» та
відповідачем ОСОБА_3 укладено
кредитний договір. Відповідно до умов
кредитного договору, банк надав ОСОБА_3
грошові кошти в розмірі 36 000 доларів
США, терміном користування до 06.06.2013
року. За користування кредитом
встановлено плату в розмірі 10% річних.
Згідно з п. 2.5.11 кредитного договору,
відповідач, ОСОБА_3 зобов'язався
повертати кредит та вносити черговий
мінімальний платіж щомісячно до дати,
встановленої у графіку у сумах,
визначених тим же графіком.

Однак, ОСОБА_3 не виконав належним чином
договірні зобов'язання щодо погашення
заборгованості у визначені строки. У
зв'язку з чим, станом на 26 листопада 2012
року заборгованість відповідача
ОСОБА_3 перед Банком за кредитним
договором складає 23 114,62 доларів США (в
перерахунку на гривню складає 184755,16
грн.) з яких: заборгованість за кредитом
становить - 18709,83 доларів США, відсотки
за користування кредитом - 4404,79 доларів
США. Заборгованість по сплаті комісії -
10718,35 грн., штраф - 12832,97 грн.

Посилаючись на зазначені обставини
просив суд стягнути з відповідача,
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 208 306,48 грн., та судові витрати
в розмірі 2083,06 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 08
квітня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 208306 грн. 48 коп. та судовий збір
в розмірі 2083 грн. 06 коп.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 17 липня 2013 року
заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного
рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням в
частині стягнення штрафних санкцій у
розмірі 12832,97 грн., та заборгованості з
комісії у сумі 10718,35 грн., ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на те, що рішення суду в цій частині є
незаконним та необґрунтованим, судом
неповно з'ясовані обставин, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки одночасно стягнено штраф та
пеню, що є санкціями за одне і те саме
порушення договору. Крім того, судом не
враховано, що пеня стягнута за 2 роки, в
той час, як законодавством передбачені
скорочені строки в 1 рік. Також
позивачем не доведений розмір
заборгованості з комісії, такий
розрахунок відсутній. Просить змінити
заочне рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 08
квітня 2013 року в частині стягнення суми
штрафних санкцій у розмірі 12832,97 та суми
комісії 10718,35 грн., та ухвалити нове
рішення, яким відмовити банку у
задоволенні цих позовних вимог.

Справа до розгляду у апеляційному суді
призначалася шість раз. Розгляд перших
двох судових засідань, що призначені на
02 жовтня 2013 року та 13 листопада 2013 року
були відкладені за клопотанням
апелянта ОСОБА_3, у зв'язку з його
відрядженням. У послідуючі судові
засідання апелянт не з'являвся, судові
повістки направлені йому повернулися
до суду з відміткою пошти про
повернення через сплив строку
зберігання.

Вказані обставини потягли
застосування ч. 3 ст. 76 ЦПК України, якою
передбачено, що якщо особу, якій
адресовано судову повістку, не
виявлено в місці проживання, повістку
під розписку вручають будь-кому з
повнолітніх членів сім'ї, які
проживають разом з нею, а за їх
відсутності - відповідній
житлово-експлуатаційній організації
або виконавчому органу місцевого
самоврядування.

В порядку вказаної норми
процесуального права судова повістка
про виклик апелянта у судове засідання
15.01.2014 року вручена виконавчому органу
місцевого самоврядування
(Орджонікідзевській районній
адміністрації Запорізької міської
ради), що підтверджено поштовими
повідомленнями, долученими до справи
(а.с. 130-131). Судова колегія ухвалила про
можливість розглядати справу за
відсутності апелянта, оскільки в силу
ч.3 ст. 76 ЦПК України він вважається
повідомлений про розгляд справи
належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, а оскільки апелянт оскаржує
рішення суду в частині стягнення
штрафних санкцій у розмірі 12832,97 грн., та
заборгованості з комісії у сумі 10718,35
грн., у відповідності до ч.3 п.15
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку», рішення
переглядається лише в цій частині про
задоволення позовних вимог ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» про
стягнення штрафних санкцій у розмірі
12832,97 грн. та заборгованості з комісії у
сумі 10718,35 грн.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» та
стягуючи заборгованість за кредитним
договором з урахуванням штрафних
санкцій у розмірі 12832,97 грн., та
заборгованості з комісії у сумі 10718,35
грн., суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач не в повному обсязі
виконав взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором, та допустив
заборгованість по кредиту, чим порушує
умови договору, а тому повинен нести
відповідальність, передбачену
договором.

Судова колегія вважає, що висновок суду
є вірним. Розглядаючи спір, суд першої
інстанції, у відповідності до вимог ст.
212-214 ЦПК України, повно, всебічно та
об'єктивно з'ясував обставини справи на
які посилалися сторони, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу, та
закон, що їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено, що
07 червня 2007 року між ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір за
яким, Банк надав ОСОБА_3 грошові кошти у
сумі 36 000.00 доларів США на купівлю
автомобіля «Тойота Кемрі» 2007 року
випуску, а ОСОБА_3 зобов'язався в строк
до 06 червня 2013 року повернути кредит,
відсотки за користування кредитом у
розмірі 10% річних та щомісячно сплатити
комісію у розмірі 0,13 відсотків від суми
кредиту, що становить 46,80 доларів США
(а.с.10-18).

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або
інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України
укладений між сторонами договір є
обов'язковим для виконання. Згідно з п. 1
ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України
зазначений договір є підставою
виникнення зобов'язань.

Відповідно ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору або
інших умов та вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно кредитного договору, що
укладений між Банком та ОСОБА_3
погодився на сплату щомісячної комісії
у розмірі 0,13 відсотків від суми кредиту
(п.1.5 Договору) та в разі неналежного
виконання зобов'язань за кредитним
договором сплатити штраф у розмірі 5%
від суми кредитних коштів, а за
несвоєчасне повне чи часткове
повернення кредитних коштів та
несвоєчасну сплату відсотків, сплатити
штраф у розмірі 20 відсотків від суми
неповерненого кредиту та несплачених
процентів (п.4.4;4.5 Договору).

Невід'ємною частиною кредитного
договору є графік, в якому визначено, що
черговий мінімальний платіж
позичальник вносить щомісячно до дати,
встановленої у графіку у сумах,
визначених тим же графіком (а.с. 17-18).

Вирішуючи спір, суд встановив, що
починаючи з 02 червня 2010 року ОСОБА_3
перестав сплачувати тіло кредиту, а
відсотки та сума комісії частково
сплачені у лютому і квітні 2011 року (а.с.
5-7).

Таким чином, при вирішенні спору судом
першої інстанції правильно
застосовані норми ст. 526,530 ЦК України та
правомірно задоволено позов про
стягнення суми заборгованості за
кредитом, відсотків, штрафних санкцій
та комісії.

Доводи апелянта про те, що оспорюваним
рішенням проведено подвійне стягнення
як пені так і штрафу є безпідставним
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст.
611 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей,
штраф є відповідальністю, яка залежить
лише від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання й у
часі визначається з настанням однієї з
подій як невиконання або неналежне
виконання зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
тобто встановлює певні юридичні
наслідки у вигляді обов'язку сплатити
певну суму, яка залежить не тільки від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Тобто, пеня та штраф є різними видами
неустойки як засобу юридичної
відповідальності, а не окремими видами
штрафних санкцій.

Відповідно до п. 4.4 кредитного договору
штраф у розмірі 5% сплачується за кожний
випадок невиконання або неналежного
виконання зобов'язань, передбачених
п.3.3 (крім п.3.2.2), а за несвоєчасне повне
чи часткове повернення кредитних
коштів та за несвоєчасну повну чи
часткову сплату відсотків, позичальник
сплачує штраф у розмірі 20% від суми
неповерненого кредиту та/або
несплачених процентів (а.с. 15).

Таким чином, при укладенні договору
сторони передбачили нарахування
штрафу за різних обставин порушення
позичальником зобов'язання, тому є
різними видами відповідальності за
порушення зобов'язань боржником. У
зв'язку з цим довід апелянта щодо
подвійної відповідальності за одне і
теж саме порушення зобов'язання є
необґрунтованим.

Необгрунтованими є й доводи
апелянта відносно того, що штрафні
санкції нараховані та стягнуті понад
строк позовної давності - 1 рік.
Відповідно матеріалів справи, позивач
з позовом до суду звернувся 10 січня 2013
року, а відповідно розрахунку, штрафні
санкції нараховані за період з 02
березня 2012 року по 26 листопада 2012 року
(а.с. 6-7), тобто в межах строку позовної
давності.

Щодо доводів апелянта відносно
безпідставного стягнення щомісячної
комісії у розмірі 10 718,35 грн., то в п. 1.5
кредитного договору сторони
передбачили сплату щомісячної комісії
у розмірі 0,13 відсотків від суми
Кредиту, що становить 46,80 доларів США, а
розмір несплаченої суми комісії
міститься в розрахунку, що додатний до
позовної заяви позивача (а.с. 5-6).

Інші доводи апелянта не є підставою для
скасування правильного по суті та
справедливого рішення.

За таких обставин, судова колегія
дійшла думки, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,315,317 ЦПК
України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 08
квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: