Справа № 343/2059/13-ц
Провадження № 22-ц/779/186/2014
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю.,
Малєєва А.Ю,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про перенесення дворової
вбиральні, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Долинського
районного суду від 03 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду
від 03 грудня 2013 року задоволено позов
ОСОБА_2 Зобов'язано ОСОБА_3 перенести
дворову вбиральню у відповідності до
вимог Державних санітарних норм та
правил утримання територій населених
місць, які затверджені наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 17.03.2011 року № 145.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 114,
70 грн. сплаченого нею судового збору.

На дане рішення ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Апелянт вказав, що стару господарську
споруду - вбиральню, що належить до його
будинковолодіння, що в с. Мала Тур»я, у
зв»язку з аварійним станом в 2005-2006 р.р.
було розібрано та майже на тому місці
побудовано нову. Жодних претензій щодо
розташування дворової вбиральні у
будь-кого з сусідів, в тому числі і
позивачки ОСОБА_2 не було. І тільки в
останній час ОСОБА_2 стала ставити
питання про те, що їй нібито заважає
вбиральня.

Суд не врахував, що з часу будівництва
вбиральні, будинок позивачки розширено
більше як на 3,5 м.

Апелянт вказав також, що державні
санітарні норми, на які посилається
суд, затверджені в 2011 році в той час як
його господарська споруда побудована
ще в 2006 році, а тому дані норми не
можуть бути застосовані до даних
правовідносин.

Не враховано судом і те, що дворова
вбиральня позивачки знаходиться на
відстані 8 м від її житлового будинку.

Крім того, поза увагою суду залишилось
і те, що позивачем пропущено строк
позовної давності, господарська
споруда побудована в 2006 році, а позов
пред'явлено в 2013 році.

Посилаючись на зазначені обставини,
апелянт просив рішення суду скасувати
та постановити нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

В судовому засіданні апеляційного суду
представники апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_4
та ОСОБА_5 підтримали доводи
апеляційної скарги з підстав наведених
в апеляційній скарзі.

Позивач ОСОБА_2 заперечила доводи
апелянта, посилаючись на
обґрунтованість висновків суду першої
інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
в судовому засіданні здобуто достатньо
доказів того, що ОСОБА_3 самовільно, в
порушення вимог Державних санітарних
норм та правил утримання територій
населених місць переніс дворову
вбиральню, змістивши її на відстань 1 м
від межі та 12 м до будинку ОСОБА_2, чим
створив загрозу безпечним та здоровим
умовам її проживання.

Судом встановлено, сторони являються
суміжними землекористувачами, позивач
ОСОБА_2 проживає в належному їй на праві
власності будинковолодінні АДРЕСА_1,
відповідач ОСОБА_3 являється власником
та проживає в АДРЕСА_2.

Позивач посилалась на те, що
розташування дворової вбиральні
ОСОБА_3 на близькій відстані від її
будинку створює ряд незручностей,
зокрема відчувається неприємний запах,
збираються комахи чим порушується її
право на безпечне проживання.

Вказані обставини підтверджені
письмовими доказами.

Так, згідно акту комісії
Мало-Тур»янської сільської ради від
25.05.2012 року, затвердженого рішенням
сесії цієї ради від 13.07.2012 року
встановлено, що відстань від вбиральні
ОСОБА_3 до вхідних дверей будинку
ОСОБА_2 становить 8 м. На подвір»ї
відчувається запах від туалету. У
зв»язку з цим ОСОБА_3 рекомендовано
прийняти міри по ліквідації запаху, в
противному випадку ОСОБА_2
рекомендовано звернутись за захистом
свого права до суду.

Разом з тим, встановлено, що відповідач
жодних мір по усуненню виявлених
порушень не прийняв, чого не заперечили
його представники в судовому зсіданні.

Відповідно до технічного паспорту на
належний ОСОБА_3 на праві власності
садибний (індивідуальний) житловий
будинок АДРЕСА_2 (виготовленого станом
на 15.08.2002 року) дворова вбиральня під
літ. Д разом з іншими господарськими
спорудами розташована посеред
земельної ділянки, а не на відстані 1 м
від межі із суміжною земельною
ділянкою ОСОБА_2 (а.с.19-20).

У зв»язку з цим не заслуговують на
увагу доводи апелянта про те, що ним
здійснено перебудову старої
господарської споруди - вбиральні в
2005-2006 р.р. майже на тому самому місці,
оскільки такі твердження
спростовуються письмовими доказами по
справі.

Крім того, посилання апелянта на те, що
з 2006 року у позивачки не було претензій
щодо місця розташування його дворової
вбиральні, а пред»явивши позов у 2013
році вона пропустила строк позовної
давності не заслуговують на увагу,
оскільки сам по собі факт розташування
дворової вбиральні на відстані 1 м від
межі, не порушує прав позивача, однак
неналежне її утримання, внаслідок чого
має місце неприємний запах безумовно
порушує права ОСОБА_2 на безпечне
довкілля.

Таким чином, строк позовної давності
починає свій перебіг з часу порушення
права ОСОБА_2, яка стала звертатися з
приводу неналежного утримання
відповідачем дворової вбиральні.

Відповідно до п.2.22 «Державних
санітарних норм та правил утримання
територій населених місць»,
затверджених Наказом Міністерства
охорони здоров'я, від 17.03.2011, № 145
вигреби повинні бути віддалені від меж
земельних ділянок навчальних та
лікувально-профілактичних закладів,
стін житлових та громадських будівель
і споруд, майданчиків для ігор дітей та
відпочинку населення на відстань не
менше 20 м.

Місце розміщення вигребу на
присадибній ділянці та відстань від
нього до власного житлового будинку
визначає власник цього будинку з
додержанням правил добросусідства.

Посилання апелянта на те, що дані норми
не поширюються на спірні
правовідносини не заслуговують на
увагу, оскільки відповідач уразі
порушення прав позивача зобов»язаний
привести розташування дворової
вбиральні у відповідності до
вищезазначених Державних санітарних
норм та правил добросусідства.

Рішення суду постановлено з
дотриманням вимог норм матеріального
та процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції, а тому підстав для її
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від
03 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Беркій О.Ю.

Малєєв А.Ю.