Справа № 683/3675/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області

в складі: головуючої -
судді Сагайдак І.М.

секретаря
Загоруйко О.В.

з участю: представника позивачки
ОСОБА_1 - ОСОБА_2;

представника відповідача
Кравчук Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинів
справу за позовом ОСОБА_1 до
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області про визнання
права власності на частину квартири в
порядку спадкування,

в с т а н о
в и в:

У грудні 2013 року ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом до
Старокостянтинівської міської ради і
просить визнати за нею в порядку
спадкування після смерті сина ОСОБА_4
право власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленого
позову посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Занстад
Нідерланди помер її син ОСОБА_4 Факт
його смерті підтверджується витягом з
реєстру актів про смерть №2А0268, який
видано 10 червня 2013 року відділом РАЦС у
м. Занстад. Вона є єдиним спадкоємцем
майна померлого і у встановленому
законом порядку прийняла спадщину, до
складу якої увійшла належна ОСОБА_4 1/3
частина квартири АДРЕСА_1. Однак,
нотаріус відмовляє їй у видачі
свідоцтва про право на спадщину,
оскільки не приймає до уваги наданий
нею витяг про смерть сина, посилаючись
на відсутність на ньому проставленого
апостиля.

Оскільки надати свідоцтво про
смерть ОСОБА_4 в іншій формі неможливо
через реєстрацію його смерті у іншій
державі, тому вважає, що в судовому
порядку слід визнати за нею право
власності на спадкове майно.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2
підтримала позов у повному обсязі та
просить його задоволити, посилаючись
на те, що для оформлення спадкових прав
нотаріус вимагає свідоцтво про смерть
ОСОБА_4, якого у позивачки не має, а
наданий нею витяг не приймається до
уваги через відсутність на документі
апостиля.

Представник відповідача Кравчук
Ю.Г. при вирішенні спору покладається
на думку суду.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
договору міни, посвідченого державним
нотаріусом Старокостянтинівської
державної нотаріальної контори Голуб
О.Є. 07 грудня 1999 року реєстровий №1-1985 та
зареєстрованого в
Старокостянтинівському БТІ в
реєстровій книзі №22, номер запису 4178
реєстраційний №38545536, ОСОБА_4 належить
1/3 частина квартири АДРЕСА_1.

13 серпня 2013 року ОСОБА_1 подала до
Старокостянтинівської державної
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини за законом після
смерті свого сина ОСОБА_4 Датою смерті
сина вона зазначила ІНФОРМАЦІЯ_1 року й
на підтвердження факту смерті сина
подала нотаріусу витяг з реєстру актів
про смерть №2Ф0268, який видано 10 червня
2013 року відділом РАЦС у м. Занстад
Нідерланди.

28 листопада 2013 року державним
нотаріусом Старокостянтинівської
державної нотаріальної контори
Заворотною Т.В. винесено постанову,
якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_4, оскільки
наданий ОСОБА_1 документ про смерть
ОСОБА_4 не відповідає вимогам чинного
законодавства, а саме на витягу з
реєстру актів про смерть ОСОБА_4 не
проставлений апостиль.

Зазначені обставини
підтверджуються матеріалами спадкової
справи №577/2013, заведеної
Старокостянтинівською державною
нотаріальною конторою до майна ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК
України спадщина відкривається в
наслідок смерті особи або оголошення
її померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою.

Згідно роз»ясень, даних у п.3
постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30 травня 2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування», згідно з правилами ст.1220
ЦК України та ст.249 ЦПК України часом
відкриття спадщини слід вважати день
смерті особи, зазначений у свідоцтві
про смерть, виданим відповідним
державним органом реєстрації актів
цивільного стану.

Звертаючись до суду з даним
позовом, ОСОБА_1 вказує, що смерть її
сина мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м.
Занстад Нідерланди, й на підтвердження
факту смерті надала витяг з реєстру
актів про смерть №2Ф0268, який видано 10
червня 2013 року відділом РАЦС у м.
Занстад Нідерланди.

Відповідно до ст.100 Закону України
«Про нотаріат» документи, які складено
за кордоном з участю іноземних властей
бо які від них виходять, приймаються
нотаріусами за умови їх легалізації
органами Міністерства закордонних
справ України. Без легалізації такі
документи приймаються нотаріусами у
тих випадках, коли це передбачено
законодавством України, міжнародними
договорами, в яких бере участь Україна.

Відповідно до ст.13 Закону України
«Про міжнародне приватне право»
документи, що видані уповноваженими
органами іноземних держав у
встановленій формі, визнаються
дійсними в Україні в разі їх
легалізації, якщо інше не передбачено
законом або міжнародним договором
України.

Згідно статті 1 Конвенції, що
скасовує вимогу легалізації іноземних
офіційних документів, що підписана 05
жовтня 1961 року в Гаазі (Нідерланди) та
до якої приєднались більше як 90 країн, в
тому числі Нідерланди та Україна, ця
Конвенція поширюється на офіційні
документи, які були складені на
території однієї з Договірних держав і
мають бути представлені на території
іншої Договірної держави. Для цілей
цієї Конвенції офіційними документами
вважаються, зокрема офіційні
свідоцтва, виконані на документах,
підписаних особами у їх приватній
якості, такі як офіційні свідоцтва про
реєстрацію документа або факту, який
існував на певну дату, та офіційні і
нотаріальні засвідчення підписів.

Статтями 2 та 3 цієї Конвенції
передбачено, що кожна з Договірних
держав звільняє від легалізації
документи, на які поширюється ця
Конвенція і які мають бути
представлені на її території. Єдиною
формальною процедурою, яка може
вимагатися для посвідчення
автентичності підпису, якості, в якій
виступала особа, що підписала документ,
та, у відповідному випадку,
автентичності відбитку печатки або
штампа, якими скріплений документ, є
проставлення передбаченого статтею 4
апостиля компетентним органом держави,
в якій документ був складений.

Апостиль - це спеціальний штамп,
який проставляється на офіційних
документах, що надходять від
держав-учасниць Конвенції. Він
засвідчує справжність підпису особи
під документом і автентичність
відбитку печатки або штампа, якими
скріплено відповідний документ.

Відповідно до статтей 4 та 5
вищезазначеної Конвенції,
передбачений в частині першій статті 3
апостиль проставляється на самому
документі або на окремому аркуші, що
скріплюється з документом, він повинен
відповідати зразку, що додається до
цієї Конвенції. Однак, апостиль може
бути складений офіційною мовою органу,
що його видає. Типові пункти в апостилі
можуть бути викладені також другою
мовою. Заголовок «Apostille» (Convention de la Haye du 5
octobre 1961)» повинен бути викладений
французькою мовою. Апостиль
проставляється на вимогу особи, яка
підписала документ, або будь-якого
пред»явника документа. Підпис,
відбиток печатки або штампа на
апостилі не потребують ніякого
засвідчення.

Згідно з положеннями Конвенції
документ, на якому проставлено
апостиль, не потребує ніякого
додаткового оформлення чи засвідчення
і може бути використаний в будь-якій
іншій державі-учасниці Конвенції.

Разом з тим, Україна є учасницею
окремих міжнародних договорів, якими
скасоване будь-яке додаткове
засвідчення офіційних документів, що
подаються до установ держав-учасниць
такого договору. Відповідними
статтями зазначених договорів
передбачено, що документи, що були
складені або засвідчені відповідною
установою однієї з договірних сторін,
скріплені печаткою та засвідчені
підписом компетентної особи, мають
силу документа на території другої
договірної сторони без будь-якого
іншого засвідчення. Документи, що на
території однієї із договірних сторін
визнаються офіційними, вважаються
такими ж і на території другої
договірної сторони.

Однак, між Україною та Нідерландами не
має такого договору, який би скасовував
будь-яке додаткове засвідчення
офіційних документів, а тому для
використання на території України
офіційного документа, виданого
компетентним органом Нідерландів,
необхідно, щоб на такому документі був
проставлений апостиль відповідно до
Гаазької Конвенції від 05 жовтня 1961
року.

На витязі з реєстру актів про смерть
ОСОБА_4 №2Ф0268, який видано 10 червня 2013
року відділом РАЦС у м. Занстад
Нідерланди не проставлено апостиль, а
тому зазначений документ не може бути
визнаний дійсним на території України,
що випливає зі змісту ст.13 Закону
України «Про міжнародне приватне
право».

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язані довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Оскільки позивачкою не надано
допустимих доказів, які б
підтверджували смерть її сина ОСОБА_4,
тому у суду відсутні підстави для
задоволення даного позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
ст.1220 ЦК України, ст.13 Закону України
«Про міжнародне приватне право», ст.100
Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 1-5
Конвенції, що скасовує вимогу
легалізації іноземних офіційних
документів, що підписана 05 жовтня 1961
року в Гаазі (Нідерланди), суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області про визнання
права власності на частину квартири в
порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: