ЗВЕНИГОРОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ
СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 694/1821/13-ц
провадження № 2/694/32/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2014 року м.
Звенигородка

Звенигородський районний суд
Черкаської області

в складі:головуючої судді
Гончаренко Т.В.

при секретарі
Блискавки А.С.

за участі:позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Звенигородка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
особі представника позивача ОСОБА_2 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про захист прав
споживачів та стягнення коштів за
недійсним правочином, -

в с т а н о в и в:

27 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з вказаним позовом, мотивуючи
свої позовні вимоги тим, що 05 лютого 2013
року між ним та ПП «Грандфінресурс» був
укладений договір № 216489, за умовами
якого ПП «Грандфінресурс» за згодою
ОСОБА_1 зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок останнього певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
грошової суми в розмірі 60000 грн. у
позику зі сплатою 4 % річних, на умовах
діяльності програми «Альянс Україна».

Відповідно до п. 2.1. Договору та
додатку № 1 до нього позивачем 05.02.2013
року було перераховано на рахунок ПП
«Гарндфінресурс» одноразовий
комісійний внесок в сумі 4200 грн.

Крім того, ст. 2 Договору та Додатком №
1 до нього передбачено обов'язок
позивача сплатити адміністративний
платіж в сумі 4200 грн. не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
дозволу, а також щомісячно сплачувати
загальний платіж в сумі 823 грн., який
включає чистий внесок в сумі 625 грн., за
рахунок якого здійснюється оплата
вартості товару чи надаються
відповідні суми в позику, та
адміністративні витрати в сумі 510 грн. -
плата за послуги з організації
діяльності програми.

Сплативши на користь ПП
«Грандфінресурс» комісійний внесок в
сумі 4200 грн., позику в сумі 60000 грн. він
так і не отримав, а отримав лише
можливість одержання права на неї в
системі «Альянс Україна».

Посилаючись на вказані обставини
позивач вважає, що договір між ним та
відповідачем укладено із
застосуванням нечесної
підприємницької практики, оскільки
умови договору є несправедливими, так
як всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживачу, а тому просив визнати
недійсним з моменту його укладення
договір № 216489 від 05 лютого 2013 року
укладений між ним та ПП
«Грандфінресурс» щодо надання послуг з
адміністрування, та стягнути з ПП
«Грандфінресурс» на його користь 4200
грн. коштів сплачених ним на виконання
зазначеного договору.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги та просив їх
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явилася,про день,час та
місце слухання справи була повідомлена
в установленому законом порядку
надіславши до суду письмове
заперечення проти позову в якому
зазначила, що спірний договір укладено
між сторонами на підставі вільного
волевиявлення кожної сторони з
дотриманням вимог законодавства,а тому
в задоволенні позовних вимог просить
відмовити.

За ухвалою суду справа розглядається
у відсутності представника
відповідача.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 05 лютого 2013 року
між ним та ПП «Грандфінресурс» був
укладений договір № 216489, за умовами
якого ПП «Грандфінресурс» за згодою
ОСОБА_1 зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок останнього певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
грошової суми в розмірі 60000 грн. у
позику зі сплатою 4 % річних, на умовах
діяльності програми «Альянс Україна».

Відповідно до п. 2.1. Договору та
додатку № 1 до нього позивачем 05.02.2013
року було перераховано на рахунок ПП
«Гарндфінресурс» одноразовий
комісійний внесок в сумі 4200 грн.

Крім того, ст. 2 Договору та Додатком №
1 до нього передбачено обов'язок
позивача сплатити адміністративний
платіж в сумі 4200 грн. не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
дозволу, а також щомісячно сплачувати
загальний платіж в сумі 823 грн., який
включає чистий внесок в сумі 625 грн., за
рахунок якого здійснюється оплата
вартості товару чи надаються
відповідні суми в позику, та
адміністративні витрати в сумі 510 грн. -
плата за послуги з організації
діяльності програми.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» фінансова послуга -
це операції з фінансовими активами,
що здійснюються в інтересах третіх
осіб за власний рахунок чи за рахунок
цих осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Як вбачається з п.6 ч.1 ст.4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», фінансовими
вважаються послуга з надання коштів у
позику, в тому числі і на умовах
фінансового кредиту.

Згідно ч.З ст.12 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
інформація, яка надається клієнту,
повинна забезпечувати правильне
розуміння суті фінансової послуги, без
нав'язування її придбання. А згідно з п.
4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист
прав споживачів», останній має право на
достовірну і доступну інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про захист прав споживачів», споживач
має право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги).

Згідно ч. 1-9 ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору про: надання можливості
продавцю (виконавцю, виробнику) не
повертати кошти на оплату, здійснену
споживачем, у разі відмови споживача
укласти або виконати договір, без
встановлення права споживача на
одержання відповідної компенсації від
продавця (виконавця, виробника) у
зв'язку з розірванням або невиконанням
ним договору; надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права не
повертати кошти на оплату ненаданої
продукції у разі розірвання договору з
ініціативи продавця (виконавця,
виробника); установлення обов'язкових
для споживача умов, з якими він не мав
реальної можливості ознайомитися
перед укладенням договору.

Перелік несправедливих умов у
договорах із споживачами не є
вичерпним. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або
визнання його недійсним зумовлює зміну
інших положень договору, на вимогу
споживача: такі положення також
підлягають зміні; або договір може бути
визнаним недійсним у цілому. Положення,
що було визнане недійсним, вважається
таким з моменту укладення договору.
Нечіткі або двозначні положення
договорів із споживачами тлумачаться
на користь споживача. Якщо в результаті
застосування умов договору, що
обмежують права споживача, споживачеві
завдано збитків, вони повинні
відшкодовуватися винною особою у
повному обсязі.

Статтею 19 Закону України "Про захист
прав споживачів" заборонено нечесну
підприємницьку практику, яка включає,
зокрема будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману, спонукає або може спонукати
споживача дати згоду на здійснення
правочину, на який в іншому випадку він
не погодився б, стосовно основних
характеристик продукції, таких як: її
наявність, специфікація та ціна або
спосіб розрахунку ціни чи наявність
знижок або інших цінових переваг.

Згідно ч. З ст. 19 цього Закону
забороняються як такі, що вводять в
оману: пропонування для реалізації
продукції за визначеною ціною, якщо
існують підстави вважати, що продавець
або виконавець не зможе надати таку
продукцію за такою ціною або у таких
обсягах, що можна передбачити з огляду
на пропоновану ціну та характеристики
продукції; пропонування з метою
реалізації однієї продукції до
реалізації іншої; недостовірне
повідомлення про наявність обмеженої
кількості товарів або з метою
спонукання споживачів до прийняття
швидкого рішення та позбавлення їх
достатнього періоду часу для прийняття
свідомого рішення; утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Перелік форм
підприємницької практики, що вводить в
оману, не є вичерпним.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 цього Закону
правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними.

- 2 -

Таким чином, ЗУ «Про захист прав
споживачів» закріплена можливість
визнання недійсними правочинів,
здійснених із використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Згідно ст. 4 додатку № 2 до договорів у
відповідності до ст.1 договору
відповідач повинен організовувати
захід з розподілу фонду учасників, коли
фонд учасників є достатнім. Захід
проводиться не рідше одного разу на два
місяці. Для проведення заходу
відповідач створює координаційний
комітет, який визначає фонд учасників,
визначає учасників, що надіслали
максимальні сплачені загальні платежі
та пропозиції з урахуванням дотримання
усіх вимог договору та додатків до
нього, після чого, якщо фонд групи є
достатнім для надання дозволу одному,
або декільком учасникам, приймається
рішення про видачу таким учасникам
рішення про надання безвідсоткової
позики.

Однак, будь-яких коштів позивачу
надано не було. При підписанні
договорів та додатків до них, фактично
була обумовлена угода про отримання
фінансових коштів, разом з тим
договором передбачена тільки особиста
відповідальність позивача та не
передбачено відповідальність ТОВ
«Грандфінресурс» за ненадання позики.

У спірному договорі не обумовлено яку
суму необхідно внести для отримання
позики, на яких умовах позивачу буде
надана позика, не передбачено
відповідальність відповідача, строки
надання позики, що свідчить про те, що
вказаний договір не відповідає вимогам
закону, містить несправедливі умови,
вчинений з використанням нечесної
підприємницької практики.

Зі змісту укладених договорів
вбачаються явно невигідні одній
стороні - споживачу договірні умови,
які відповідач сформулював в
односторонньому порядку, чим створив
істотний дисбаланс між правами та
обов'язками сторін за договором на свою
користь і не врахував при цьому
інтересів споживача. Діяльністю
відповідача є створення та
обслуговування пірамідальної схеми, що
полягає у формуванні спілки клієнтів,
метою яких є отримання позики.

Кошти, необхідні для отримання товару
чи позики, вносяться клієнтом на
розрахунковий рахунок відповідача
щомісячно. Тобто, ТОВ «Грандфінресурс»
за рахунок інших осіб надає послуги,
спрямовані на отримання позики без
залучення коштів ТОВ «Грандфінресурс»,
а розподіл коштів між учасниками являє
собою реалізацію діяльності
пірамідальної схеми. Позивач не
отримав від відповідача коштів на
загальну суму 60000 гривень, при цьому на
рахунок ПП «Грандфінресурс» ним було
сплачено кошти в сумі 4200 грн.

Згідно з частинами 1-5 ст.203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1-3 ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

У випадках, встановлених цим
Кодексом, нікчемний правочин може бути
визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Виходячи з наведеного, суд приходить до
висновку, що умови укладеного договору
порушують права позивача, як споживача.
Згідно умов договору позивачу
встановлені жорсткі обов'язки як
споживача, в той час надання послуги ПП
«Грандфінресурс» обумовлене лише його
власним розсудом. Здійснені позивачем
відповідно до положень договору
виплати не створюють для відповідача
будь-яких обов'язків. Останні
покладають на учасників системи
отримання позики їх власні кошти, не
вкладаючи при цьому власних коштів, що
робить таку діяльність пірамідальною
схемою, коли споживач сплачує за
можливість одержання коштів (товару),
яка надається за рахунок залучення
інших споживачів такої системи, а не за
рахунок продажу або споживання
продукції. Зазначений вид нечесної
підприємницької практики, що вводить
споживача в оману, включено в умови
договору. Відповідач створив складну
багатоступінчату, двозначну,
незрозумілу для споживача схему
визначення одного лише права на
отримання коштів (товару).

ПП «Грандфінресурс», керуючись
додатком № 2 до договору, формує групу
учасників системи, надалі створює фонд
учасників за рахунок щомісячних
платежів, сплачених учасниками групи,
тобто за кошти учасників системи, а
потім один раз на два місяці розподіляє
фонд групи між учасниками системи, але
право на отримання коштів отримують не
всі учасники системи, а тільки ті, які
зробили найбільшу кількість загальних
платежів. Отже, розподіл фонду групи
проходить по пірамідальній схемі, коли
один учасник системи за свої власні
кошти без інвестування коштів
відповідача оплачує товар, надає кошти
іншому учаснику системи.

Діяльність відповідача вводить
позивача, як споживача, в оману,
оскільки згідно умов укладеного
договору його виконання здійснюється
виключно за кошти учасників, без
залучення коштів товариства. Надання
послуги здійснюється за кошти, внесені
учасниками, в подальшому учасник, який
отримав позику, сплачує внески, які
фактично компенсують кошти іншим
учасникам, тобто, один учасник за свої
власні кошти, без інвестування коштів
відповідача, оплачує товар чи позику
іншому учаснику. При цьому, позивач
сплачує відповідачу не за одержання
товару чи позики, а фактично за
можливість одержання права на купівлю
чи отримання позики, яке надавалось не
за рахунок відповідача, а за рахунок
залучення інших споживачів і їх коштів
до такої ж схеми.

Таким чином, позивач сплачує кошти не
за сам товар, а за можливість одержання
права на купівлю товару, ПП
«Грандфінресурс» без залучення
власних коштів формувало групи
клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалась передача права на
отримання позики одному з учасників
групи, що є компенсацією за рахунок
коштів інших учасників групи,
залучених до умов Програми діяльності
«Альянс Україна».

В постанові Верховного Суду України
від 23 травня 2012 року, прийнятої за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах (справа N 6-35цс12), яка є
обов'язковою для всіх судів і суди
зобов'язані привести свою практику у
відповідність з цим рішенням (ст. 3607 ЦПК
України), зазначено, що сплата коштів не
за сам товар, а за можливість одержання
права на купівлю товару, формування
особою без залучення власних коштів
групи клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалась передача права на
купівлю товару одному з учасників
групи, що є компенсацією за рахунок
коштів інших учасників групи,
залучених до умов діяльності системи, є
такою, що вводить споживача в оману.

Аналогічні висновки викладені і у
правовій позиції Верховного Суду
України від 11.09.2013 року у справі N 6-40цс13,
про те, що аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України "Про захист прав споживачів"
дає підстави для висновку, що поняття
"пірамідальна схема" у розумінні цієї
норми має такі обов'язкові ознаки: а)
здійснення сплати за можливість
одержання учасником компенсації; б)
компенсація надається за рахунок
залучення учасником інших споживачів
схеми; в) відсутність продажу або
споживання товару.

Разом з тим, відповідно до п. 8.2 додатку
№ 2 до договору, при розірванні
договору відповідач не відшкодовує
позивачу сплачені ним одноразовий
комісійний внесок та адміністративні
витрати. Таким чином, ПП
«Грандфінресурс» отримало можливість
не повертати кошти на оплату, здійснену
споживачем, у зв'язку з розірванням або
невиконанням ним договору.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
договір № 216489 від 05.02.2013 року, укладений
між позивачем та ПП «Грандфінресурс»
слід визнати недійсними.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, у
разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача слід також стягнути кошти в
сумі 4200 грн., сплачені ним як
одноразовий комісійний внесок за
договором.

Крім того, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК
України, пп. 1, 2, п. 1 ч. 2 ст. 4, ч. 3 ст. 6
Закону України «Про судовий збір» з
відповідача слід стягнути в дохід
держави судовий збір в сумі 229,40 грн.

На підставі ст. ст. 203, 215, 216, 526, 530 ЦК
України, Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», Закону України
«Про захист прав споживачів»,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88,208-209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір № 216489,
укладений 05 лютого 2013 року між ОСОБА_1
та Приватним підприємством
«Грандфінресурс».

Стягнути з Приватного підприємства
«Грандфінресурс» на користь ОСОБА_1
сплачені ним грошові кошти в сумі 4200
гривень.

Стягнути з Приватного підприємства
«Грандфінресурс» в дохід держави
судовий збір в сумі 229 гривень 40 коп.

Повний текст судового рішення
виготовлений 20.01.2014 року.

- 3 -

Копію повного судового рішення
протягом двох днів з дня його складання
направити відповідачу рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано апеляційному суду
Черкаської області через
Звенигородський районний суд протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя