Справа № 2/311/163/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне )

16 січня 2014 року Василівський
районний суд Запорізької області у
складі:

головуючого - судді:
Сидоренко Ю.В.,

при секретарі
Щербань М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Василівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
Управління Державної міграційної
служби України в Запорізькій області
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Василівського
районного суду Запорізької області з
позовом до ОСОБА_2 про визнання таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням. В обґрунтування заявлених
позовних вимог зазначає, що їй на
підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку від 16.07.2011 року на
праві власності належить будинок
АДРЕСА_1. За її згодою у даному будинку
був зареєстрований її співмешканець
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. З листопада 2011
року відповідач фактично у даному
будинку не мешкає. Комунальні платежі
оплачує вона самостійно, відповідач
ніякої участі в утриманні будинку не
приймає та ним не користується. На
неодноразові прохання добровільно
знятися з реєстрації з її помешкання,
відповідач не реагує, тому вона
вимушена звернутися до суду з даним
позовом, в якому просить усунути
перешкоди в користуванні належним їй
на праві власності житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом зняття відповідача
ОСОБА_2 з реєстрації в управлінні
Державної міграційної служби України в
Запорізькій області за вищевказаною
адресою .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала заявлені позовні вимоги у
повному обсязі, наполягає на
задоволенні позову за підставами,
викладеними у позовній заяві. Проти
ухвалення у справі заочного рішення, не
заперечує.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з'явився, про час і місце слухання
справи повідомлений судом своєчасно та
належним чином, у встановленому
законом порядку, про що свідчать
поштові повідомлення про отримання
судової повістки, документів на
підтвердження поважності причин
неявки суду не надано, заперечень на
позов не подано, тому суд вирішує
справу на підставі наявних у ній
доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169, ч.1 ст.
224 ЦПК України.

Представник третьої особи Управління
Державної міграційної служби України в
Запорізькій області в судове засідання
не з'явився, проте суду надано заяву про
розгляд справи у відсутність їх
представника, в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами, просять винести рішення
на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4,
вивчивши надані суду докази, давши їм
оцінку у сукупності з оголошеними та
дослідженими матеріалами справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачці ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу житлового будинку від
16.07.2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Василівського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5, на праві приватної
власності належить житловий будинок
АДРЕСА_1, про що свідчить договір
купівлі-продажу житлового будинку від
16.07.2011 року, витяг про державну
реєстрацію прав, виданий РКП
"Василівське БТІ" від 31.10.2011 року, копії
яких містяться в матеріалах справи
(а.с.3-6).

Згідно довідки, виданої
Малобілозерською сільською радою
Василівського району Запорізької
області за № 2864 від 30.08.2013 року,
відповідач ОСОБА_2, 1987 року народження,
дійсно зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, але не проживає. За
вищевказаною адресою також значаться
зареєстрованими: ОСОБА_1, 1990 року
народження та ОСОБА_6, 2008 року
народження (а.с.7)

Актами про відсутність проживання від
05.04.2013 року та від 20.08.2013 року, складеним
депутатом Малобілозерської сільської
ради ОСОБА_7 та членами ОСОБА_4, ОСОБА_8
встановлено, що при обстеженні
житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 у
даному будинку не проживає з 2011 року
(а.с.8, 9).

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили,
що за кошти батьків позивачкою ОСОБА_1
придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 та
належить їй на праві приватної
власності. Відповідач ОСОБА_2 протягом
тривалого періоду часу, з листопада 2011
року у будинку АДРЕСА_1 не проживає,
перешкоди у володінні та користуванні
даною жилою площею ОСОБА_2 ніхто не
чинив, останній добровільно покинув
житлове приміщення, проживає за іншою
адресою, де створив нову сім»ю,
особистих речей його в будинку не має.

Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України щодо обов'язку доказування,
обов'язок довести свої заперечення
щодо наявності поважних причин
відсутності на спірній житловій площі
покладено на відповідача.

Стаття 41 Конституції України
передбачає, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності, право приватної
власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК
України передбачають, що кожен має
право на житло і ніхто не може бути
обмежений у праві користуванням інакше
ніж з підстав і в порядку визначеним
законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно зі ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі
відсутності без поважних причин понад
один рік.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому
порушеннюВідповідно до вимог ст.317 ЦК
України власнику належать права
володіння, користування і
розпоряджання своїм майном. Згідно
статті 319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд, власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового будинку
визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням, відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст.405 ЦК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо
визнання таким, що втратив право
користування житловим приміщенням
члена сім'ї власника житла, мають
встановлюватися наступні факти: чи є
спірне приміщення житлом, чи є воно
власністю позивача, чи відсутній
відповідач у спірному приміщені понад
встановлені строки, чи є причини
відсутності поважними та чи не було між
власником та відповідачем будь якої
іншої домовленості щодо користування
житлом або збереження права на
користування житлом на час
відсутності.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року
№ 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» роз'яснив
судам, що у справах цієї категорії
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Згідно роз"яснень п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року з подальшими змінами „Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", на ствердження вибуття суд
може брати до уваги будь-які фактичні
дані, які свідчать про обрання стороною
іншого постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах, розписка,
переадресовка кореспонденції,
утворення сім"ї в іншому місці,
перевезення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в інший населений
пункт, укладання трудового договору на
невизначений строк тощо).

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, і з позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод,
зокрема, шляхом зняття особи з
реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом з тим одну із таких
вимог як виселення, позбавлення права
власності або права користування на
житлове приміщення; про визнання особи
безвісно відсутньою; про оголошення
фізичної особи померлою.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 у житловому будинку
АДРЕСА_1 більше року не проживає,
добровільно знятися з реєстрації
відмовляється, поважних причин
відсутності відповідача за вказаною
адресою понад один рік судом не
встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що права
позивача ОСОБА_1 підлягають захисту
шляхом позбавлення відповідача ОСОБА_2
права користування житловим
приміщенням в житловому будинку
АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги законні, обґрунтовані
та підлягають задоволенню та вважає
необхідним усунути перешкоди у
користуванні належним ОСОБА_1 на праві
приватної власності житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_2 з
реєстраційного обліку за вищевказаною
адресою з тих підстав, що відповідач
ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку
тривалий час не проживає з листопада 2011
року, комунальні послуги не сплачує,
крім того в будинку відсутні особисте
майно та особисті речі відповідача. Дії
відповідача створюють позивачу, як
власнику, перешкоди у володінні,
користуванні та розпорядженні своєю
власністю, крім того, позивач несе
необґрунтовані витрати по оплаті
комунальних платежів за відповідача та
не може у повному обсязі реалізувати
своє право на розпорядження приватною
власністю, добровільно знятися з
реєстрації відповідач не бажає.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист
прав людини та основних свобод,
ст.ст.41,47 Конституції України,
ст.ст.317,319,386,391 Цивільного Кодексу
України, ст.71,107,156,163 Житлового кодексу
України, Законом України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" від 11.12.2003 року,
постановою Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", ст.ст.7, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 157, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні
належним ОСОБА_1 на праві приватної
власності житловим будинком АДРЕСА_1
шляхом зняття з реєстраційного обліку
за вищевказаною адресою ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути переглянуто судом за
заявою відповідача, який не був
присутній у судовому засіданні, яка
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Василівський районний суд
Запорізької області протягом 10 днів з
дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області

Ю.В.СИДОРЕНКО