Провадження № 2/521/216/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 листопада 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого судді - Гуревського В.К.

за секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання недійсним довіреності та
визнання частково недійсним договір
купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.
Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним
довіреності та визнання частково
недійсним договір купівлі-продажу.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що позивач є
правонаступником свого діда ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. ОСОБА_4 був
ветераном Великої вітчизняної війни,
пенсіонером 1927 року народження. ОСОБА_4
на підставі Свідоцтва про право
власності на житло від 15 листопада 1996
року був власником 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1. До моменту своєї смерті ОСОБА_4
мешкав в цій квартирі, оплачував
комунальні послуги і був в ній
прописаний, оскільки вважав себе
співвласником цієї квартири. На
початку вересня 2006 року ОСОБА_4
абсолютно випадково стало відомо про
те, що його частина квартири була
продана ОСОБА_5 на підставі Договору
купівлі-продажу від 21 вересня 2004 року
начебто за довіреністю, яку ОСОБА_4
надав на ім'я ОСОБА_6.

Позивач посилався на те, що ОСОБА_4 в
судовому засіданні неодноразово
заявляв про те, договір купівлі-продажу
був укладений внаслідок зловмисної
домовленості його представника ОСОБА_5
с покупцем ОСОБА_2 за участі матері
ОСОБА_5 - ОСОБА_7.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. ОСОБА_5 вдалося,
використавши стан здоров'я та вік
довірителя, под видом іншого документа,
отримати від ОСОБА_4 довіреність на
право розпорядження його майном. Потім
він без повідомлення свого довірителя
отримав дублікати

правовстановлюючих документів на
квартиру та уклав договір
купівлі-продажу частини квартири, що
належала ОСОБА_4 Про наслідки своїх дій
ОСОБА_5 ніколи не інформував довірителя
ОСОБА_4 Внаслідок зловмисної
домовленості його представника ОСОБА_5
с покупцем ОСОБА_2 ОСОБА_4 залишився без
житла та все життя боровся за
повернення своєї власності, якої він
лишився з вини ОСОБА_5

На підставі викладеного позивач
просить визнати недійсною
односторонню угоду, а саме, довіреність
від 12 березня 2004 року, видану його дідом
ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_6, посвідчену
першою Одеською державною
нотаріальною контори, зареєстровану в
реєстрі за № 5-213, а також просить
визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу від 21 вересня 2004 року,
засвідчений державним нотаріусом
першої Одеської державної
нотаріальної контори Коваль Н.В.,
зареєстрований в реєстрі за № 10-3188, як
правочин, укладений внаслідок
зловмисної домовленості його
представника з іншою стороною в
частині договору щодо 1/3 частини
квартири, що належала ОСОБА_4

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
просив позов задовольнити,
посилаючись, крім іншого, на записи
судового засіданні від 20.04.2007 року у
справі № 1519/2-1453/11 за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання недійсною
довіреності та договору
купівлі-продажу, в яких ОСОБА_4 надавав
власні пояснення щодо обставин видачі
довіреності.

Відповідачі заперечували проти позову,
посилаючись на те, що справа
розглядалася протягом майже шести
років. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у
справу як правонаступник вступив
ОСОБА_1. 09 травня 2010 року помер ОСОБА_6, у
справу як правонаступник вступила
ОСОБА_7 Ухвалою суду від 18 квітня 2012
року у зв'язку з повторною неявкою
представника позивача позов був
залишений без розгляду.

Розглянувши матеріали цієї справи,
дослідивши матеріали цивільної справи
№ 1519/2-1453/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6,
ОСОБА_2 про визнання недійсною
довіреності та договору
купівлі-продажу, суд дійшов висновку,
що даний позов не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що в
провадженні Малиновського районного
суду м. Одеси перебувала цивільна
справа за позовом ОСОБА_4 -
правонаступник ОСОБА_1 до ОСОБА_6 -
правонаступник ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
визнання недійсним довіреності та
договору купівлі-продажу.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 18 квітня 2012 року
вищезазначена справа була залишена без
розгляду у зв'язку із повторною неявкою
належним чином повідомленого
позивача.

17.09.2012 року до суду звернувся ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсним довіреності та визнання
частково недійсним договір
купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є правонаступником свого діда
ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_4 був ветераном Великої
вітчизняної війни, пенсіонером 1927 року
народження. ОСОБА_4 на підставі
Свідоцтва про право власності на житло
від 15 листопада 1996 року був власником 1/3
частини квартири АДРЕСА_1. До моменту
своєї смерті ОСОБА_4 мешкав в цій
квартирі, оплачував комунальні послуги
і був в ній прописаний, оскільки вважав
себе співвласником цієї квартири.

Позивач зазначає, що на початку вересня
2006 року ОСОБА_4 абсолютно випадково
стало відомо про те, що його частина
квартири була продана ОСОБА_5 на
підставі Договору купівлі-продажу від
21 вересня 2004 року, засвідченого
державним нотаріусом Першої Одеської
нотаріальної контори Ковалем Н.В.,
зареєстрованого в реєстрі під № 10-3188.

Виходячи з тексту цього договору
купівлі-продажу, інтереси ОСОБА_4
представляв ОСОБА_5 на підставі
доручення, посвідченого нотаріусом
Першої Одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_11 12 березня
2004 року під № 5-213.

В порушення ст. 60 ЦПК України, позовна
заява містить не підтверджені доводи
позивача про те, що його дід випадково у
вересні 2006 року дізнався про факт
продажу належної йому 1/3 частини
квартири АДРЕСА_2, при цьому не зазначає
при яких саме обставинах дані факти
йому стали відомі, що позбавляє
можливості суд їх перевірити.

За твердженням позивача і поясненнями
ОСОБА_4 в судовому засіданні 20.04.2007 року,
на початку 2004 року ОСОБА_6, не пояснюючи
причини, зажадав від ОСОБА_4 узяти з
собою паспорт і поїхати з ним в БТІ.
ОСОБА_6 довіз ОСОБА_4 на АДРЕСА_3, завів
в якийсь кабінет до якоїсь жінки. Жінка
переконавшись, що ОСОБА_4 літня людина,
запитала його, чи дійсно він хоче
продати свою частину квартири. ОСОБА_4
заявляв, що він нічого продавати не має
наміру.

ОСОБА_6 переконавшись в тому, що ОСОБА_4
нічого не підпише в БТІ, зажадав від
нього поїхати до нотаріуса для того,
щоб в нотаріальній формі підписати
свою відмову продавати квартиру.
ОСОБА_6 пояснив, що якщо ОСОБА_4 підпише
папір у нотаріуса, то ніхто і ніколи вже
не вимагатиме від нього продати свою
частину квартири.

ОСОБА_6 привіз ОСОБА_4 до нотаріальної
контори, примусив його почекати в
машині якийсь час, а потім зажадав
підписати письмову відмову від продажу
квартири. ОСОБА_4 у той час не зміг
прочитати текст заяви, оскільки був без
окулярів, і знаходився в дуже
збудженому стані, в зв'язку наміром
родича його обдурити.

ОСОБА_4 згадував, що він підписав якийсь
документ, але він упевнений, що була не
довіреність, а відмова від продажу
квартири. Більше ОСОБА_4 в нотаріальній
конторі не був.

Твердження позивача, що його дід не мав
при собі окулярів і тому не мав
можливості прочитати текс
запропонованого йому документу, а саме
оспорюваної довіреності від 12.03.2004
року, не може бути прийнято судом до
уваги, оскільки видача державним
нотаріусом довіреності передбачає
певний, затверджений законом, порядок.

Довіреність обов'язково повинна бути
прочитана довірителем, а у разі коли
він самостійно невзмозі її прочитати,
вона зачитується нотаріусом уголос.
Вже після цього підпис довірителя
засвідчується нотаріусом під текстом
довіреності.

Державний нотаріус, діючи у
відповідності до чинного
законодавства та згідно Правил
здійснення нотаріальних дій, має
додержуватись встановлений законом
порядок засвідчення довіреності.

Допитаний в судовому засіданні 20.04.2007
року як свідок державний нотаріус
ОСОБА_11 повідомила, що всі дії нею були
виконані відповідно до встановлених
вимог, довіреність була зачитана
ОСОБА_4 російською мовою, що підтвердив
в своїх пояснень і сам ОСОБА_4

Крім того, довіреність від 12.03.2004 року
була дана ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5 після
втрати правовстановлюючих документів
на квартиру АДРЕСА_2 для їх відновлення,
що підтверджується розпорядженням
Управління житлово-комунального
господарства № 551 від 01.09.2004 року (а. с.
78). Даний факт додатково свідчить про
добровільність видачі оспорюваної
довіреності від 12.03.2004 р.

Крім ОСОБА_4 на розпорядження, в тому
числі своєю часткою, 20.04.2004 року видала
довіреність на ім'я ОСОБА_6 дружина
ОСОБА_4 - ОСОБА_10, якій належала 1/3
частина квартири АДРЕСА_2.

В той же день, коли ОСОБА_4 була видана
довіреність на ім'я ОСОБА_6, а саме 12.03.2004
року, ним був складений заповіт на ім'я
ОСОБА_7 та ОСОБА_2, посвідчений
державним нотаріусом ОСОБА_11

Власноручний підпис на довіреності від
12.03.2004 року свідчить про волевиявлення
ОСОБА_4

Факт того, що ОСОБА_4, здійснив підпис на
довіреності від 12.03.2004 року власноручно
був підтверджений ним особисто у
позовній заяві, яка була залишена без
розгляду ухвалою суду від 18 квітня 2012
року.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» для визнання
правочину недійсним на підставі статті
232 ЦК України необхідним є встановлення
умислу в діях представника:
представник усвідомлює, що вчиняє
правочин всупереч інтересам
довірителя та бажає (або свідомо
допускає) їх настання, а також
наявність домовленості представника
однієї сторони з іншою стороною і
виникнення через це несприятливих
наслідків для довірителя. При цьому не
має значення, чи одержав учасник такої
домовленості яку-небудь вигоду від
здійснення правочину, чи правочин був
вчинений з метою завдання шкоди
довірителю.

Посилання представника позивача, як на
доказ, на власні пояснення ОСОБА_4,
надані ним в судовому засіданні 20.04.2007
року щодо підстав визнання недійсними
довіреності та договору
купівлі-продажу, не можуть бути
прийняті судом, оскільки відповідно до
ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

За ч. 2 цієї статті ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
За ч. 4 цієї статті доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, до суду стороною позивача
не надано доказів, які б надали
можливість достовірно встановити
фактичні обставини, що підтверджують
недійсність довіреності від 12.03.2004 року
та договору купівлі-продажу 21 вересня
2004 року.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 215, 232 ЦК України,
ст. ст. 3, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд ,

В И Р І Ш И В

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним
довіреності та визнання частково
недійсним договір купівлі-продажу -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ:
В.К.Гуревський