Справа № 107/9942/13-ц.
Провадження № 2/107/124/14р.
Рішення

Іменем України

14 січня 2014 року

м. Керч

Керченський міський суд
Автономної Республіки Крим у складі:
судді Собєщанської Н.В., при секретарі
Нікітіній О.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Керчі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма «Наталі і Ко»,
третя особа Приватний нотаріус
Керченського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання договору
дарування недійсним,

Встановив:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
визнання договору дарування недійсним.
Свої вимоги мотивує тим, що рішенням
загальних зборів ТИОВ Фірма «Наталі і
Ко», прийнятого на підставі пункту 2
протоколу №7 загальних зборів ТОВ
Фірма «Наталі і Ко» від 04.08.2011 року,
задоволено вимогу ОСОБА_1 про
виділення і передачу останньому
нерухомого майна у якості компенсації
вартості внеску до статутного капіталу
ТОВ Фірма «Наталі і Ко», а саме
вбудованого нежилого приміщення
магазину-аптеки (літ. «А») площею 156,1
кв.м., розташованого у м. Керч по вул..
Юних Ленінців, 7/42 . Вказане нерухоме
майно за актом прийому-передачі
передано третьої особою на користь
позивача 08.08.2011 року. Отже, позивач
ОСОБА_1 фактично набув права на
нерухоме майно з моменту фактичної
передачі майна, тобто з 08.08.2011 року.
Рішенням виконавчого комітету
Керченської міської ради №229 від 28.04.2012
року «Про оформлення права власності
на об'єкт нерухомого майна по вул.. Юних
Ленінців № 7/42 у м. Керчі» за ОСОБА_1
оформлено право власності на вбудоване
нежиле приміщення магазина-аптеки (літ.
«А») площею 156,1 кв.м. розташованого у м.
Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42, таким
чином ОСОБА_1, набув у власність дане
вбудоване нежиле приміщення. 20.03.2012
року між ТОВ Фірма «Наталі і Ко» та
ОСОБА_2 було укладено договір дарування
нежилого приміщення, відповідно до
умов якого ТОВ Фірма «Наталі і Ко»
подарувало, а ОСОБА_2 прийняла у дар
нежиле приміщення, розташоване у м.
Керч, по вул.. Юних Ленінців7/42.
Вказаний договір було посвідчено
приватним нотаріусом Керченського
міського нотаріального округу АР Крим
ОСОБА_4 та зареєстровано у реєстрі за
№179. Вважає, що даний договір дарування
нежилого приміщення від 20.03.2012 року
суперечить вимогам чинного
законодавства України, а тому підлягає
визнанню недійсним, оскільки згідно ч.1
ст. 54 Закону України «Про господарські
товариства» при виході учасника з
товариства з обмеженою
відповідальністю йому виплачується
вартість частини майна товариства,
пропорційно його частці у статутному
капіталі. На вимогу учасника та за
згодою товариства вклад може бути
повернуто повністю або частково в
натуральній формі. Рішення загальних
зборів ТОВ Фірма «Наталі і Ко»,
прийняте на підставі п.2 протоколу №7
загальних зборів від 04.08.2011 року, є
формою відчуження майна. Однак, п. 7
оскаржуваного правочину, договору
дарування, передбачено, що нежиле
приміщення іншим особам не відчужене.,
що не узгоджується з фактичними
обставинами справи та суперечить
положень ч.1 ст. 203 ЦК України, що за
правилом ст. 215 ЦК України є підставою
для визнання такого договору
недійсним. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.
Враховуючі ту обставину, що договір
дарування від 20.03.2012 року зачіпає права
та законні інтереси ОСОБА_1 він
звернувся з даним позов до суду. На
підставі викладеного просив суд позов
задовольнити та визнати недійсним
договір дарування частки статутного
капіталу ТОВ Фірма «Наталі і Ко» від
20.03.2012 року нежилого приміщення
магазину-аптеки (літ. «А») площею 156,1
кв.м., розташованого у м. Керч вул.. Юних
Ленінців, 7/42, який укладено між ТОВ
Фірма «Наталі і Ко» та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Керченського міського нотаріального
округу АР Крим ОСОБА_4 за реєстровим №
179.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримав та просив суд його
задовольнити у повному обсязі на
підставі обставин викладених у позові
та документів які містяться у
матеріалах справи.

Адвокат ОСОБА_5, яка представляє
інтереси ОСОБА_1 на підставі договору
про надання правової допомоги, у
судовому засіданні позов свого
довірителя підтримала у повному обсязі
та просила суд його задовольнити у
повному обсязі на підставі того, що
рішенням загальних зборів ТОВ Фірма
«Наталі і Ко», прийнятим на підставі п.2
протоколу №7 загальних зборів ТОВ
Фірма «Наталі і Ко» від 04.08.2011 року,
задоволено вимогу ОСОБА_1 про виділення
і передачу останньому нерухомого майна
в якості компенсації вартості внеску
до статутного капіталу ТОВ Фірма
«Наталі і Ко», а саме вбудованого
нежилого приміщення магазину-аптеки
(літ. «А») площею 156,1 кв.м.. розташованого
у м. Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42. Даний
протокол оскаржувався відповідачами у
Господарському суді АР Крим та на даний
час залишений в силі. Вказане нерухоме
майно за актом прийому-передачі
передано третьою особою на користь
позивача 08.08.2011 року. Даний акт
прийому-передачі був підписаний
ОСОБА_6, як директором ТОВ Фірма «Наталі
і Ко», який виконував свої обов'язки
директора на підставі протоколу №7 від
04.08.2011 року та наказу про призначення
ОСОБА_6 директором. Отже, останній
прийняв на себе обов'язки директора ТОВ
Фірма «Наталі і Ко» з моменту видачі
такого наказу. Також просила звернути
увагу суду на те, що даним актом
приймання-передачі ОСОБА_6 як директор
ТОВ «Наталі і Ко» не відчужував
нерухоме майно ОСОБА_1, а лише засвідчив
факт такої передачі майна, відчуження
якого відбулось за протоколом №7 від
04.08.2011 року. Отже ОСОБА_1 фактично набув
права на нерухоме майно з моменту
фактичної передачі майна, тобто з 08.08.2011
року. Рішенням виконавчого комітету
Керченської міської ради №299 від 28.04.2012
року «Про оформлення права власності
на об'єкт нерухомого майна по вул.. Юних
Ленінців № 7/42 у м. Керчі» за ОСОБА_1
оформлено право власності на вбудоване
нежиле приміщення магазина-аптеки
(літ.»А») площею 156,1 кв.м., розташованого
у м. Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42. Таким
чином, ОСОБА_1 набув у власність дане
вбудоване нежиле приміщення. Проте при
реєстрації рішення №299 від 28.04.2012 року у
КРП «Бюро технічної інвентаризації м.
Керч» позивач дізнався, що 20.03.2012 року
між ТОВ Фірма «Наталі і Ко» та ОСОБА_2
було укладено договір дарування
даного нежилого приміщення, відповідно
до умов якого ТОВ Фірма «Наталі і Ко»
подарувало, а ОСОБА_2 прийняла у дар
нежиле приміщення по вул.. Юних
Ленінців, 7/42 у м. Керчі. Вказаний
договір було посвідчено приватним
нотаріусом Керченського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстровано в
реєстрі за №179. Вважає, що договір
дарування нежилого приміщення від
20.02.2012 року суперечить вимогам чинного
законодавства України. А тому підлягає
визнанню недійсним, оскільки згідно ч. 1
ст. 54 Закону України «Про господарські
товариства» при виході учасника з
товариства з обмеженою
відповідальністю йому виплачується
вартість частини майна товариства,
пропорційно його частці у статутному
капіталі. На вимогу учасника та за
згодою товариства вклад може бути
повернуто повністю або частково в
натуральній формі. Рішенням загальних
зборів ТОВ Фірма «Наталі і Ко»,
прийнятим на підставі п.2 протоколу №7
загальних зборів ТОВ Фірма «Наталі і
Ко» від 04.08.2011 року, задоволено вимогу
ОСОБА_1 про виділення і передачу
останньому нерухомого майна в якості
компенсації вартості внеску до
статутного капіталу ТОВ Фірма «Наталі
і Ко», а саме вбудованого нежилого
приміщення магазину-аптеки (літ. «А»)
площею 156,1 кв.м.. розташованого у м. Керч,
вул.. Юних Ленінців, 7/42. ОСОБА_6 був
присутній на даних загальних зборах,
знав про існування такого протоколу та
виділення ОСОБА_1 частки майна при
виході з товариства. При цьому, рішення
загальних зборів товариства є формою
відчуження майна, оскільки ОСОБА_1
замість внеску до статутного капіталу
відповідача у грошовій формі повернуто
такий внесок у майновій формі, тобто
шляхом передачі нерухомого майна.
Однак п.7 договору дарування від 20.03.2012
року передбачено, що нежиле приміщення
іншим особам не відчужене, що не
узгоджується з фактичними обставинами
справи та суперечить положення ст. 203 ЦК
України, що за правилом ст. 215 ЦК України
є підставою для визнання такого
договору недійсним. Відповідно до ст. 203
ЦК України зміст правочину не може
суперечить цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК
України якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним. За правилами п.5 Постанови
Пленуму ВСУ України відповідно ст. 215 та
216 ЦК України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про с застосування наслідків його
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчинення правочину.
Враховуючі та обставину, що
оскаржуваний правочин безпосередньо
зачіпає права та законні інтереси
позивача ОСОБА_1 має беззаперечне право
на звернення до суду із позовом про
визнання такого договору як
оспорюваного недійсним. Просила
звернути увагу на те, що приблизно у
вересні-жовтні 2011 року ОСОБА_1 почав
виконувати протокол №7 від 04.08.2011 року
та звернувся до виконавчого комітету
Керченської міської ради із заявою про
оформлення права власності на передане
йому майно, надавши оригінали усіх
правовстановлюючих документів, як того
вимагало законодавство. Проте, ОСОБА_6
почались чинитись перешкоди таким
діям, зокрема тим, що останнім в межах
судової справи №5002-1/4830-2011, суддя Ковтун
Л.І., 25.11.2011 року було подане клопотання
про накладення заборони на виконання
будь-яких дій виконавчим комітетом
Керченської міської ради відносно
нерухомого майна - вбудованого
нежилого приміщення магазину-аптеки
(літ. «А») площею 156,1 кв.м., розташованого
у м. Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42. Отже,
це свідчить про те, що ОСОБА_6 був
обізнаний про існування прав іншої
особи на реєстрацію права власності на
вказане приміщення та здійснення
процедури такої реєстрації, проте,
робив все, щоб зашкодити. Після
розгляду судової справи Господарським
судом АР Крим протокол №7 від 04.08.2011
року був залишений в силі, а заходи
забезпечення позову скасовані. ОСОБА_1
продовжив оформлення за собою права
власності на вбудоване нежиле
приміщення. На виконання передбачених
законодавством умов проведення такої
реєстрації, виконавчим комітетом
Керченської міської ради на офіційному
сайті в мережі Інтернет був
оприлюднений проект рішення №229, адже
законом України «Про доступ до
публічної інформації» передбачає
оприлюднення проектів рішень не менш
ніж за 20 днів до прийняття такого
рішення. Вже 28.04.2012 року виконавчим
комітетом Керченської міської ради
було прийняте рішення №229 про
оформлення права власності на
вбудоване нежиле приміщення магазину
аптеки по вул.. Юних Ленінців 7/42 у м.
Керчі за ОСОБА_1Отже на час укладання
спірного договору дарування між ТОВ
Фірма «Наталі і Ко» та ОСОБА_2 її
довірителем проводились дії з
оформлення права власності на вказане
нерухоме майно. Таким чином, ОСОБА_6 як
директор ТОВ «Наталі і Ко», укладаючи
договір дарування від 20.03.2012 року, знав
про існування прав інших осіб на
вказане нерухоме майно, а отже п.7
договору дарування не узгоджується з
фактичними обставинами справи та
суперечить положенням ст. 203 ЦК України,
що за правилом ст. 215 ЦК України є
підставою для визнання такого договору
недійсним. Крім того, бажала зазначити
те, що протоколом №28 від 20.02.2012 року ТОВ
Фірма «Наталі і Ко» було прийняте
рішення щодо укладення договору
дарування майна-вбудоване нежиле
приміщення магазину-аптеки по вул..
Юних Ленінців,7/42 у м. Керчі. Проте слід
звернути увагу, що даний протокол був
прийнятий ОСОБА_6 одноособово, без
участі іншого учасника - ОСОБА_3,
оскільки дана особа в ЄДРПОУ станом на
13.03.2012 року рахувалась учасником ТОВ
Фірма «Наталі і Ко», не зважаючи на
раніше надану заяву про вихід з
товариства та протокол №8, яким
прийнята така заява про вихід та про
виділення частки майна ОСОБА_3 Також
просила звернути увагу на те, що
відповідно до ст. 7 Закону України «Про
господарські товариства» зміни, які
сталися в установчих документах
товариства і які вносяться до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, підлягають
державній реєстрації за тими ж
правилами, що встановлені для
державної реєстрації товариства.
Товариство зобов'язане протягом
робочих днів з дати прийняття рішення
про внесення змін до установочних
документів повідомити орган, що провів
реєстрацію, для внесення необхідних
змін до державного реєстру. Отже, зміни
в складі учасників підлягають
державній реєстрації і набувають
чинності з моменту такої реєстрації.
Таким чином, ТОВ Фірма «Наталі і Ко»
було здійснено відчуження, по-перше,
майна, що на момент відчуження не
належало товариству,а по-друге, в
супереч волевиявлення всіх учасників
товариства, адже ОСОБА_3 не надавала
своєї згоди на таке відчуження. Також,
при оформленні договору дарування від
20.03.2012 року нотаріусом не було звернуто
уваги на те, що протокол №7 від 04.08.2011
року є діючим, а протоколи №9 від 27.01.2012
та №9/01 від 01.02.2012 року не можуть
скасовувати попередній протокол №7 в
частині виділення ОСОБА_1 нерухомого
майна товариства при виході з
товариства, адже даний протокол є за
своєю суттю актом індивідуальної дії
та вичерпав свою дію фактом виконання.
Отже, на той момент, коли відомості за
протоколом №7 були внесені до ЄДРПОУ та
ОСОБА_1 була розпочата процедура
оформлення права власності на вказане
виділене нерухоме майно, протокол №7
втратив свою чинність. До того ж, як би
ОСОБА_6 не чинились перешкоди при
реєстрації позивачем виділеного майна,
ОСОБА_1 без жодних перепон та у
відповідності до чинного
законодавства України здійснив би
реєстрацію власності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином,
надала письмові заперечення на позов, у
яких просила суд відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1 у повному
обсязі на підставі наданих пояснень та
доданих до нього письмових
доказів.(а.с.120-156)

Представник відповідача ОСОБА_2, діючій
на підставі належним чином оформленої
довіреності, ОСОБА_6 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив відмовити у їх задоволенні у
повному обсязі. Додатково пояснив, що
позивачем до позову не надається
оригінал Акту прийому-передачі від
08.08.2011 року. Він як директор не
підписував протокол про передачу
майна, підпис був зроблений шляхом
суміщення. Не міг зробити відчуження на
користь позивача по уставу
підприємства. Позивач затверджував, що
товариство не може скасувати своє
рішення, але товариство це може
зробити. Підставою скасування п.2
протоколу №7 про передачу приміщення
магазину-аптеки по вул.. Юних Ленінців
7/42 у м. Керчі є п.3.7 уставу підприємства,
де зазначено що учасник товариства,
який виходить з товариства не може
забрати майно, яке придбано
підприємством до вступу учасника до
товариства. В усній бесіді з юридичним
відділом було повідомлено про заяву
ОСОБА_3. Є п. 3.7 статуту Протокол №09/01
скасував протокол №0, визнав заново і
розписаний докладніше. п. 2 Статуту не
міняли - благодійна діяльність, можемо
провадити безоплатні угоди. Протокол
від 22.02.2012 року оформив дарування, на
цей час з реєстру було виключено
позивач, а ОСОБА_3 ще значилася, але
малося заяву про вихід зі складу
товариства . У виконкомі чинилися
перешкоди в діяльності підприємства.
Оригінали правовстановлюючих
документом перебували у нього, і за
тиждень до укладання договору
дарування повідомив в Керченську
міську раду і направив копію протоколу
№9 від 27.01.2012 року. Через 7 днів
проводилася операція дарування. Після
того, як позивачу стало відомо, що угода
була проведена, він став писати листи
до Міністерства юстиції та
прокуратури, проводилась перевірка,
але порушень в діяльності приватного
нотаріуса не було виявлено під час
укладання даної угоди. Відповідь на
звернення була отримана позивачем.
22.03.2012 року ОСОБА_2 зареєструвала право
власності за собою. Позивачем були
подані документи до міської ради десь у
10 числах квітня 2012 року, а право
власності вже було зареєстровано 22
березня 2012 року. Оригінали
правовстановлюючих документів позивач
до міської ради не подавав оскільки
оригінали знаходяться у приватного
нотаріуса ОСОБА_4, вони були вилучені
під час угоди та зберігаються в
архівній справі. Позивач подає копії
документів, рішення про оформлення
права власності виноситься міською
радою також на підставі копій
документів. ОСОБА_1 посилається на
факт того, що не встиг зареєструвати
права власності, оскільки було
накладено арешт суддею Господарського
суду АР Крим, але ОСОБА_1 дана ухвала про
забезпечення позову не оскаржувалась,
також він у справі, яка знаходиться у
провадженні судді Грігор*євької І.В.,
заявив клопотання про накладення
арешту на майно яке належить ОСОБА_7,
тим самим порушуючи права останньої.
Також доводи позовної заяви були
вивчені у Касаційній інстанції 23.01.13
року, та були зроблені висновки що дані
вимоги не відповідають нормам
матеріального права. Судом першої
інстанції було відмовлено у позові
ОСОБА_1, у суді Апеляційної інстанції
позов задоволено частково, але судом
апеляційної інстанції не були зроблені
посилання на норми матеріального права
якими були порушені права
ОСОБА_1Позивач не є стороною договору
якій він оскаржує, угоду може скасувати
лише сторонам угоди. Посилання
позивача на те, що це віндікаційний
позов не відповідає нормам закону,
оскільки для цього повинно, щоб це
майно раніше належало йому. Але спірне
майно не належало ОСОБА_1 раніше,
оскільки перехід права власності
відбувається після державної
реєстрації даного права. Даний факт
встановленої у рішенні Апеляційного
суду АР Крим м. Феодосія, де зазначено,
що у ОСОБА_1 відсутнє право власності на
дане майно. Також порядок відчуження
майна, який передбачений п. 14.1.
Податкового Кодексу України було
дотримано. Також позивачем у своєму
позові не зазначено які саме норми
закону порушені. Оскільки під час
укладання договору дарування він мав
усі права та обов'язки для укладання
даного договору, даний договір було
укладено на підставі положень уставу
підприємства. Наданий позивачем акт
прийому-передачі майна не несе
правових наслідків, оскільки
суперечить положенням уставу
підприємства. Коли він підписував
протокол та рішення не був
ознайомлений з уставом підприємства, а
вже після ознайомлення з уставом
підприємства були винесені протоколи
№09 та 09/01. Також позивачем замість
нерухомого мана було отримано грошову
суму у розмірі 30 тисяч доларів США,
даний факт підтверджується розпискою,
але ОСОБА_1 по даному факту не надається
ні яких пояснень.

Представник відповідача ТОВ Фірма
«Наталі і Ко» ОСОБА_6, як директор
установи, у судовому засіданні позовні
вимоги не визнав та просив суд
відмовити у їх задоволенні на підставі
наданих раніше пояснень як
представника відповідача ОСОБА_2 та
письмових заперечень на позов. (а.с.175-185)

Третя особа по справі приватний
нотаріус Керченського міського
нотаріального округу АР Крим ОСОБА_4 у
судове засідання не з'явилась, про час
та місце розгляду справи повідомлена
належним чином, надала суду заяву у
якій просила справу розглянути у її
відсутності, заперечувала проти
задоволення позову та просила суд
відмовити у його задоволенні на
підставі наданих письмових заперечень
та доданих письмових доказів. (а.с.45-88)

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи
прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Під час вирішення спору між сторонами
суд приймає до уваги положення ст.. 60
ЦПК України, якою встановлено, що
«Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Як слідує з Постанови ВСУ від 25.12.2013
року справа №6-78цс13 урахуванням
положень ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК
України правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
і осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси. Суд
повинен установити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, і залежно від
установленого вирішити питання про
задоволення позовних вимог або відмову
в їх задоволенні.

Рішенням загальних зборів ТОВ Фірма
«Наталі і Ко», прийнятим на підставі п.2
протоколу №7 загальних зборів ТОВ
Фірма «Наталі і Ко» від 04.08.2011 року,
задоволено вимогу ОСОБА_1, про
виділення і передачу останньому
нерухомого майна в якості компенсації
вартості внеску до статутного капіталу
ТОВ Фірма «Наталі і Ко», а саме
вбудованого нежилого приміщення
магазину-аптеки (літ. «А») площею 156,1
кв.м.. розташованого у м. Керч, вул.. Юних
Ленінців, 7/42.(а.с.5)

Вказане нерухоме майно за актом
прийому-передачі передано третьою
особою на користь позивача 08.08.2011
року.(а.с.6)

Даний акт підписаний ОСОБА_6 як
директором ТОВ Фірма «Наталі і Ко» який
виконував свої обов'язки директора на
підставі протоколу №7 від 04.08.2011 року та
наказу про призначення ОСОБА_6
директором.

Суд, може зробити висновок, що даним
актом приймання-передачі ОСОБА_6 як
директор ТОВ «Наталі і Ко» не
відчужував нерухоме майно ОСОБА_1, а
лише засвідчив факт такої передачі
майна, відчуження якого відбулось за
протоколом №7 від 04.08.2011 року.

Отже ОСОБА_1 фактично набув права на
нерухоме майно з моменту фактичної
передачі майна, тобто з 08.08.2011 року.

Згідно ч. 1 ст. 54 Закону України «Про
господарські товариства» при виході
учасника з товариства з обмеженою
відповідальністю йому виплачується
вартість частини майна товариства,
пропорційно його частці у статутному
капіталі. На вимогу учасника та за
згодою товариства вклад може бути
повернуто повністю або частково в
натуральній формі.

ОСОБА_6 був присутній на даних
загальних зборах, знав про існування
такого протоколу та виділення ОСОБА_1
частки майна при виході з товариства.
При цьому, рішення загальних зборів
товариства є формою відчуження майна,
оскільки ОСОБА_1 замість внеску до
статутного капіталу відповідача у
грошовій формі повернуто такий внесок
у майновій формі, тобто шляхом передачі
нерухомого майна.

Згідно ухвали Господарського суду АР
Крим від 15.11.2011 року було задоволено
заяву ОСОБА_6 про вжиття заходів
забезпечення позову та заборонено
Виконавчому комітету Керченської
міської ради АР Крим до набрання
рішенням по справі законної сили
розглядати питання щодо оформлення за
ОСОБА_1 права власності на вбудоване
нежитлове приміщення (магазин-аптека) в
літ. «А» загальною площею 156,1 кв.м. що
розташоване за адресою6 АР Крим, м. Керч,
вул.. Юних Ленінців, 7/42. (а.с.168-169)

Рішенням виконавчого комітету
Керченської міської ради №299 від 28.04.2012
року «Про оформлення права власності
на об'єкт нерухомого майна по вул.. Юних
Ленінців № 7/42 у м. Керчі» за ОСОБА_1
оформлено право власності на вбудоване
нежиле приміщення магазина-аптеки
(літ.»А») площею 156,1 кв.м., розташованого
у м. Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42.(а.с.7)

Як зазначив позивач та його
представник у судовому засіданні,
зареєструвати право власності на дане
майно ОСОБА_1 не зміг, оскільки
останньому стало відомо, що 20.03.2012 року
між ТОВ Фірма «Наталі і Ко» та ОСОБА_2
було укладено договір дарування
даного нежилого приміщення, відповідно
до умов якого ТОВ Фірма «Наталі і Ко»
подарувало, а ОСОБА_2 прийняла у дар
нежиле приміщення по вул.. Юних
Ленінців, 7/42 у м. Керчі. Вказаний
договір було посвідчено приватним
нотаріусом Керченського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстровано в
реєстрі за №179. (а.с.8-9)

П.7 договору дарування від 20.03.2012 року
передбачено, що нежиле приміщення
іншим особам не відчужене.

Відповідно д наданих сторонами
пояснень та письмових доказів,суд може
зробити висновки, що даний факт не
узгоджується з фактичними обставинами
справи та суперечить положення ст. 203 ЦК
України, що за правилом ст. 215 ЦК України
є підставою для визнання такого
договору недійсним.

Як слідує з положень Постанови ВСУ від
18.09.2013 року № 6-95цс13 у відповідності до
цивільного законодавства особа, яка
вважає, що її речові права порушено, має
право звернутися до суду як з позовом
про визнання відповідної угоди
недійсною ( ст. ст. 215-235 ЦК України), так і
з позовом про витребування майна з
чужого незаконного володіння (ст. ст. 330,
338 ЦК України).

ОСОБА_1 звернувся з позовом про
визнання недійсними відповідно до ч.1
ст. 203 ЦК України - зміст правочину не
може суперечить цьому кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до Постанови ВСУ України
від 18.09.2013 року справа № 6-99цс13 та
роз'яснень які містяться в п. 8
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" недійсним може бути
визнано лише укладений договір.

За правилами п.5 Постанови Пленуму ВСУ
України відповідно ст. 215 та 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про с застосування наслідків його
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчинення правочину.

Враховуючі та обставину, що
оскаржуваний правочин безпосередньо
зачіпає права та законні інтереси
позивача ОСОБА_1 має право на звернення
до суду із позовом про визнання такого
договору як оспорюваного недійсним.
Тому судом критично оцінюються
пояснення представника відповідачів,
про те що ОСОБА_1 не має права
звертатись до суду з даним позовом
оскільки не є стороною за даним
договором.

Також, як було встановлено у судовому
засіданні у вересні-жовтні 2011 року
ОСОБА_1 почав виконувати протокол №7
від 04.08.2011 року та звернувся до
виконавчого комітету Керченської
міської ради із заявою про оформлення
права власності на передане йому майно,
надавши оригінали усіх
правовстановлюючих документів, як того
вимагало законодавство, але зробити
цього не зміг відповідно до Ухвали
Господарського суду АР Крим від 25.11.2011
року про накладення заборони на
виконання будь-яких дій виконавчим
комітетом Керченської міської ради
відносно нерухомого майна -
вбудованого нежилого приміщення
магазину-аптеки (літ. «А») площею 156,1
кв.м., розташованого у м. Керч, вул.. Юних
Ленінців, 7/42.

Отже, це свідчить про те, що ОСОБА_6 був
обізнаний про існування прав іншої
особи на реєстрацію права власності на
вказане приміщення та здійснення
процедури такої реєстрації, проте,
робив все, щоб зашкодити.

Після розгляду судової справи
Господарським судом АР Крим протокол
№7 від 04.08.2011 року був залишений в силі,
а заходи забезпечення позову
скасовані.

Отже на час укладання спірного
договору дарування між ТОВ Фірма
«Наталі і Ко» та ОСОБА_2 її довірителем
проводились дії з оформлення права
власності на вказане нерухоме майно.

Таким чином, ОСОБА_6 як директор ТОВ
«Наталі і Ко», укладаючи договір
дарування від 20.03.2012 року, знав про
існування прав інших осіб на вказане
нерухоме майно, а отже п.7 договору
дарування не узгоджується з фактичними
обставинами справи та суперечить
положенням ст. 203 ЦК України, що за
правилом ст. 215 ЦК України є підставою
для визнання такого договору
недійсним.

Відповідно до Постанови Вищого
Господарського Суду України від 06.04.2010
року справа № 18/176н-к та ч. 1 ст. 60 Закону
України «Про господарські товариства»
загальні збори учасників вважаються
повноважними, якщо на них присутні
учасники (представники учасників), що
володіють у сукупності більш як 60
відсотків голосів.

Протоколом №28 від 20.02.2012 року ТОВ Фірма
«Наталі і Ко» було прийняте рішення
щодо укладення договору дарування
майна-вбудоване нежиле приміщення
магазину-аптеки по вул.. Юних
Ленінців,7/42 у м. Керчі. Проте, даний
протокол був прийнятий ОСОБА_6
одноособово, без участі іншого
учасника - ОСОБА_3, оскільки дана особа в
ЄДРПОУ станом на 13.03.2012 року рахувалась
учасником ТОВ Фірма «Наталі і Ко», не
зважаючи на раніше надану заяву про
вихід з товариства та протокол №8, яким
прийнята така заява про вихід та про
виділення частки майна ОСОБА_3 (а.с.150)

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
господарські товариства» зміни, які
сталися в установчих документах
товариства і які вносяться до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, підлягають
державній реєстрації за тими ж
правилами, що встановлені для
державної реєстрації товариства.
Товариство зобов'язане протягом трьох
робочих днів з дати прийняття рішення
про внесення змін до установочних
документів повідомити орган, що провів
реєстрацію, для внесення необхідних
змін до державного реєстру. Отже, зміни
в складі учасників підлягають
державній реєстрації і набувають
чинності з моменту такої реєстрації.

Таким чином, ТОВ Фірма «Наталі і Ко»
було здійснено відчуження, по-перше,
майна, що на момент відчуження не
належало товариству, а по-друге, в
супереч волевиявлення всіх учасників
товариства.

Також, при оформленні договору
дарування від 20.03.2012 року нотаріусом не
було звернуто уваги на те, що протокол
№7 від 04.08.2011 року є діючим, а протоколи
№9 від 27.01.2012 та №9/01 від 01.02.2012 року не
можуть скасовувати попередній
протокол №7 в частині виділення ОСОБА_1
нерухомого майна товариства при виході
з товариства, адже даний протокол є за
своєю суттю актом індивідуальної дії
та вичерпав свою дію фактом виконання.

Посилання представника відповідачів
на те, що ОСОБА_1 під час виходу з
учасників товариства не міг права
отримати частку майна у вигляді
спірного нежитлового приміщення за
адресою вул.. Юних Ленінців 7/42 у м.
Керчі, оскільки дане майно належало
товариству з 1997 року згідно договору
купівлі-продажу, ще до входу ОСОБА_1 до
учасників товариства у 2010 році судом
оцінюють як такі, що не відповідає
доказам наданим суду, оскільки
протокол зборів №7 яким було передано
дане майно визнано Господарським судом
АР Крим дійсним та таким, що не
суперечить закону. (а.с.124-125, 151)

Посилання представника відповідачів
на те, що ОСОБА_1 було отримано 30 000
доларів США за уступки своєї частки в
уставному капіталі, судом розцінюється
як неналежний доказ у заперечення
позову, оскільки усі рішення по
фінансовим та майном питанням у
товаристві з обмеженою
відповідальністю вирішуються шляхом
винесення протоколу загальних зборів
учасників товариства, тому розписка не
є належним доказом який би
підтверджував факт відмови ОСОБА_1 від
свої частки в уставному капіталі. Також
представником відповідача не надано
належних доказів які б підтверджували
факт проведення ОСОБА_1 даної суми як
отримані доходи у декларації для
податкової інспекції. (а.с 155-158).

Також суд вважає такими, що не знайшли
своє підтвердження у судовому
засіданні посилання представника
відповідачів на те, що рішення про
оформлення права власності ОСОБА_1 на
нежитлове приміщення винесено
виконавчим комітетом Керченської
міської ради неправомірно, оскільки
усі оригінали правовстановлюючих
документів знаходились у нього, а потім
у приватного нотаріуса. На час розгляду
даної справи рішення виконавчого
комітету Керченської міської ради АР
Крим від 28.04.2012 року за № 299 не скасоване
та є чинним.

Також судом визнаються таким, що не
знайшли своє підтвердження у судовому
посланні посилання представника
відповідачів на те, що він не мав права
підписувати протокол загальних зборів
учасників фірми від 04.08.2011 року за №7 та
акт прийому передачі від 08.08.2011 року,
так як не був внесений в реєстр як
директор підприємства та не був
ознайомлений з уставом підприємства.

Оскільки ОСОБА_6 виконував свої
обов'язки директора ТОВ Фірма «Наталі і
Ко» на підставі рішення зборів та
наказу про призначення його на посаду
директора. На час розгляду даної справи
протокол та акт прийому-передачі
дійсні та не скасовані.(а.с.33)

За таких обставин ураховуючи положення
ст. 60 ЦПК України, суд на підставі
аналізу наведених правових норм,
вважає, що докази досліджені судом, у їх
сукупності дають правові підстави для
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у
повному обсязі, шляхом визнання
договору від 20.03.2012 року дарування
частки статутного капіталу ТОВ Фірма
«Наталі і Ко» від 20.03.2012 року нежилого
приміщення магазину-аптеки (літ. «А»)
площею 156,1 кв.м., розташованого у м. Керч
вул.. Юних Ленінців, 7/42, який укладено
між ТОВ Фірма «Наталі і Ко» та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Керченського міського нотаріального
округу АР Крим ОСОБА_4 за реєстровим №
179.

Інші надані сторонами докази судом не
досліджені та не надано правової
оцінки.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11,60,61,88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
частки статутного капіталу ТОВ Фірма
«Наталі і Ко» від 20.03.2012 року нежилого
приміщення магазину-аптеки (літ. «А»)
площею 156,1 кв.м., розташованого у м. Керч
вул.. Юних Ленінців, 7/42, який укладено
між ТОВ Фірма «Наталі і Ко» та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Керченського міського нотаріального
округу АР Крим ОСОБА_4 за реєстровим №
179.

Стягнути з ОСОБА_2 та ТОВ «Наталі і Ко»
на користь ОСОБА_1 судовий збір
сплачений позивачем при подачі позову
до суду по 57,35 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Керченський міський суд Автономної
Республіки Крим протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений
19.01.2014 року.

Суддя підпис
Собєщанська Н.В.

Згідно з оригіналом.

Суддя