Справа № 156/678/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Нєвєров І.М. Провадження №
22-ц/773/9/14 Категорія: 46 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О. І.

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

його представника - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

її представника - ОСОБА_4,

пр-ка відповідача:
Жашковичівської сільради - Власюк Г.В.,

пр-ка третьої особи - Бондаря Ю.О.,

прокурора - Грибкова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Жашковичівської сільської ради
Іваничівського району Волинської
області, ОСОБА_3 про скасування рішення
виконавчого комітету сільської ради,
відібрання та повернення малолітньої
дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та
піклування Іваничівської районної
державної адміністрації, про
позбавлення батьківських прав за
апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1
та відповідача ОСОБА_3 на рішення
Іваничівського районного суду
Волинської області від 07 жовтня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року (згідно поштового
штампа) ОСОБА_1 звернувся в суд із
позовом до Жашковичівської сільської
ради Іваничівського району Волинської
області і ОСОБА_3 про скасування
рішення виконавчого комітету
сільської ради № 22 від 28.07.2006 року щодо
призначення ОСОБА_3 піклувальницею над
дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 і
відібрання малолітньої дитини у
ОСОБА_3, проживаючої в с.Жашковичі
Іваничівського р-ну Волинської області
та повернення її йому для подальшого
проживання в смт.Торчин Луцького р-ну
Волинської області.

Свій позов мотивує тим, що від шлюбу з
ОСОБА_8 у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася
дочка ОСОБА_7.

Після народження дитини дружина
постійно перебувала у лікарні,
оскільки хворіла на туберкульоз і
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

За спільною згодою із дружиною дочка з
народження перебувала на вихованні у
відповідачки ОСОБА_3 (матері дружини).

Після смерті дружини стосунки із
відповідачкою погіршилися, вона стала
пропонувати відмовитись від прав на
дитину, на що він не погодився і
продовжував відвідувати дочку.

28.01.2007 року він одружився вдруге, після
чого відповідачка почала періодично
перешкоджати його зустрічам з дитиною
та вирішила ініціювати питання про
позбавлення його батьківських прав.

Після отриманої в грудні 2012 року
відповіді з прокуратури
Іваничівського району йому стало
відомо про прийняте виконавчим
комітетом Жашковичівської сільської
ради Іваничівського району рішення № 22
від 28.07.2006 року щодо призначення ОСОБА_3
піклувальницею над дочкою.

Вважає вказане рішення незаконним,
оскільки прийняте через три місяці
після народження дитини, встановлено
піклування, а не опіку і жодних підстав,
передбачених Правилами опіки і
піклування для прийняття такого
рішення не було. Крім того, таке рішення
прийняте без його участі, на підставі
документів, наданих лише ОСОБА_3.

Оскільки рішення сільської ради є
незаконним, то відсутні правові та
законні підстави перебування його
дочки у відповідачки.

Враховуючи наведене, просив визнати
незаконним рішення виконавчого
комітету Жашковичівської сільської
ради Іваничівського району № 22 від
28.07.2006 року щодо призначення ОСОБА_3
піклувальницею над дитиною ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та відібрати дитину у
ОСОБА_3, проживаючої в с.Жашковичі
Іваничівського р-ну Волинської області
та повернути її йому для подальшого
проживання в АДРЕСА_1.

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася в суд
із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
позбавлення батьківських прав, який
мотивує тим, що з часу смерті ОСОБА_8
батько дитини вихованням, навчанням,
розвитком дитини не цікавиться, участі
у її дошкільному та шкільному житті не
приймає, матеріальної допомоги не
надає, всіляко ухиляється від
виконання своїх батьківських
обов'язків.

Онука перебуває на її повному
утриманні, забезпечена належними
умовами проживання.

Враховуючи наведене, просила позбавити
ОСОБА_1 батьківських прав відносно
дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Усною ухвалою суду, занесеною до
журналу судового засідання від 09.07.2013
року, обидва позови об'єднанні в одне
провадження.

Рішенням Іваничівського районного
суду від 07 жовтня 2013 року в задоволенні
первісного і зустрічного позовів
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати це рішення в частині відмови
в первісному позові та ухвалити в цій
частині нове рішення - про задоволення
його позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати це рішення в частині відмови
у зустрічному позові та ухвалити в цій
частині нове рішення - про задоволення
її позову.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційних скарг,
законність та обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається із
матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася ОСОБА_7, батьками якої
згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1 від 03.05.2006 року є ОСОБА_1 і ОСОБА_8
(а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла (а.с.7) і її
малолітня дитина залишилася проживати
у бабусі - ОСОБА_3 в с.Жашковичі
Іваничівського р-ну Волинської
області, де й була зареєстрована з дня
народження.

Батько дитини проживав у місті Луцьку і
погодився, щоб дитина залишилася
проживати з бабусею. Ця згода
стверджується фактичними діями
позивача, а саме - відсутністю його
намірів та бажання забирати тримісячну
дитину собі на виховання.

Покликання позивача на його
пересторогу відразу забирати дитину до
себе від бабусі через невідомість, чи
наявне у нього захворювання після
контакту із дружиною, яка була хвора на
туберкульоз - не заслуговують на увагу,
оскільки позивач бачився із дитиною
після її народження як у лікарні, так і
в будинку ОСОБА_3, тримав дитину на
руках і не вчинив жодних дій, щоб
своєчасно обстежитись та розвіяти
будь-які сумніви щодо наявності чи
відсутності ризику захворювання на
туберкульоз.

Оскільки законодавством України
передбачено виплату коштів при
народженні дітей та допомоги на їх
утримання, то саме з цією метою і було
прийняте оспорюване позивачем рішення
сільської ради № 22 від 28.07.2006 року щодо
призначення ОСОБА_3 піклувальницею над
дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покликання ОСОБА_1 на ту обставину, що
про таке рішення сільської ради він
дізнався лише в грудні 2012 року - не
заслуговує на увагу, оскільки сам він
після народження дитини кошти не
отримував, ніяких документів на
одержання допомоги на дитину не
оформляв, а тому колегія суддів
приходить до висновку про обізнаність
ОСОБА_1 та погодження з таким рішенням
сільської ради з часу прийняття цього
рішення.

Помилка у призначенні ОСОБА_3
піклувальником, а не опікуном дитини -
не змінює суті прийнятого рішення і не
впливає на забезпечення інтересів
малолітньої дитини.

Відповідно до ст.55 ЦК України завданням
опіки та піклування є забезпечення
особистих немайнових і майнових прав
та інтересів малолітніх, неповнолітніх
осіб, а також повнолітніх осіб, які за
станом здоров'я не можуть самостійно
здійснювати свої права і виконувати
обов'язки.

Згідно ст.ст.58, 59 ЦК України опіка та
піклування встановлюється щодо
малолітніх та неповнолітніх осіб,
позбавлених батьківського піклування.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції
про права дитини, ратифікованої
Постановою Верховної Ради Української
РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8
ст.7 СК України, під час вирішення
будь-яких питань щодо дітей суд повинен
виходити з якнайкращого забезпечення
інтересів дітей.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку.

Судом першої інстанції встановлено, що
саме такий рівень життя і забезпечує на
даний час малолітній ОСОБА_7 її бабуся
ОСОБА_3.

Жодних доказів на спростування
встановлених обставин позивач суду не
надав.

Відповідно до ч.3 ст.163 СК України суд
може відмовити у відібранні
малолітньої дитини і передачі її
батькам або одному з них, якщо буде
встановлено, що це суперечить її
інтересам.

ОСОБА_7 з часу народження і по даний час
постійно проживала і проживає із
ОСОБА_3, яка забезпечує її усім
необхідним для нормального розвитку та
виховання, що підтверджується актами
обстеження житлових умов (а.с.33, 109-120),
інформаціями дошкільного навчального
закладу «Лелеченя» с.Жашковичі (а.с.25-27),
загальноосвітньої школи с.Жашковичі
(а.с.28), сільського голови
Жашковичівської сільської ради
(а.с.29-30).

Показами свідків, даними в суді першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не в
повній мірі піклується про свою дочку.
Сама ОСОБА_7 ствердила, що батька бачить
рідко, з ним не спілкується, у 2013 році
він приїжджав до неї лише один раз.
Проживає вона з бабусею, всім
забезпечена і не бажає проживати в
сім'ї батька.

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції, що рішення
виконкому Жашковичівської сільської
ради № 22 від 28.07.2006 року на час його
прийняття було своєчасним та
відповідало інтересам дитини, а тому
відсутні підстави для його скасування.

Також суд прийшов до вірного висновку,
що на даний час відсутні підстави для
задоволення вимог позивача про
відібрання дитини у ОСОБА_3 та
повернення її для подальшого
проживання з ОСОБА_1. ОСОБА_7 з часу
народження проживає з бабусею ОСОБА_3,
яка піклується про онуку, виховує її,
створила їй всі умови для нормального
проживання та навчання. До школи ОСОБА_7
відвідувала дошкільний навчальний
заклад «Лелеченя», а на даний час
навчається у 2 класі загальноосвітньої
школи І-ІІ ступенів в с.Жашковичі. Всі
їїзнайомі та друзі проживають в
с.Жашковичі, сім'ю ОСОБА_3 вона вважає
своєю сім'єю і почуває себе в ній
комфортно. Свого батька вона знає
погано, душевних, рідних стосунків між
ними не існує.

Частиною 2 статті 155 СК України
передбачено, що батьківські права не
можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

За таких обставин примусове відібрання
дитини на даний час може стати
психотравмуючим фактором для дитини.

Разом з тим, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
вірно відмовив у задоволенні
зустрічного позову про позбавлення
ОСОБА_1 батьківських прав відносно
ОСОБА_7, виходячи з того, що ОСОБА_7
втратила матір і у неї залишився тільки
один із батьків, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом і
що родинні стосунки між батьком та
дочкою з часом можуть налагодитися,
надавши таким чином можливість ОСОБА_1
змінити своє ставлення до виконання
батьківських обов'язків.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції на підставі встановлених в
судовому засіданні фактів, що
підтверджуються належними доказами,
правильно визначено правовідносини
між сторонами і застосовано норми
матеріального права, що регулюють ці
правовідносини.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Іваничівського районного суду
від 07 жовтня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді