Дата документу 22.01.2014
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"22" січня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
головуючого - судді Кучеренко Н.В.
при секретарі - Левандовської О.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди завданої дорожньо-транспортною
Позивач звернувся до Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області з позовом, в якому просить
стягнути з відповідача матеріальну
дорожньо-транспортною пригодою в сумі
грн., судові витрати по справі в розмірі
159 грн.,та витрати пов'язані з
проведенням висновку товароведа в
розмірі 300 грн. зазначивши що 02.09.2013р. об
11 год. 30 хвилин відповідач ОСОБА_2
по пр-т.Б. Хмельницького в м. Мелітополі,
під час руху заднім ходом не
переконався, що це буде безпечно, почав
рух керованого ним автомобіля та скоїв
наїзд на автомобіль ВАЗ-217030 д/н НОМЕР_2,
яким керував і який належить на праві
власності позивачу, після чого зник з
Постановою суду відповідач був
притягнений до адміністративної
відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП
та призначено адміністративне
стягнення у вигляді сорока годин
громадських робіт. Вартість
матеріальних збитків які поніс позивач
після ДТП відповідно до висновку
спеціаліста № 325/д від 13.09.2013р.
становить 1590 грн. Крім того, вважає, що
йому була спричинена й моральна шкода,
пошкодження автомобіля спричинило
йому душевні страждання, був порушений
його звичайний образ життя, для
відновлення автомобіля він потратив
багато часу та зусиль. Також судові
витрати, які були ним понесені з яких 159
грн. сума судового збору та витрати
пов'язані з проведенням висновку
товароведа в розмірі 300 грн.
В судове засідання позивач не з'явився,
від нього надійшла заява з проханням
розглядати справу за його відсутності,
наполягає на задоволенні позовних
вимог. Проти винесення заочного
рішення у справі не заперечує.

Відповідач у судове засідання не
з'явився на повторний виклик суду, не
повідомив суд про причини неявки, заяви
про відкладення розгляду справи та про
розгляд справи за його відсутності від
нього не надходило, тому суд визнає
його неявку неповажною, та вважає
можливим ухвалити заочне рішення за
його відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином і від якого не надійшло заяви про
розгляд справи за його відсутності або
якщо повідомлені ним причини неявки
визнані неповажними, суд може ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.

При цьому згідно листа Верховного Суду
України від 27.09.2010 року, направленого на
ім'я голів Апеляційного суду АРК,
областей міст Києва та Севастополя,
якщо відповідач належним чином
повідомлений про дату судового
засідання не з'явився до суду та від
нього не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або
повідомлені ним причини визнані
неповажними, незалежно від того це його
перша чи повторна неявка, суд має право
на ухвалення заочного рішення, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з
урахуванням заяви позивача а в зв'язку
з неявкою відповідача, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню за наступними
підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Постановою Мелітопольського
міськрайонного суду від 11.09.2013 року
встановлено, що 02.09.2013р. об 11 годині 30
хвилин ОСОБА_2 в м. Мелітополі по пр. 50 р.
Перемоги, керуючи автомобілем ВАЗ 21112
д/н НОМЕР_1 під час руху заднім ходом не
переконався, що це безпечно та почав
рух, в результаті чого скоїв наїзд на
автомобіль ВАЗ 217030 д/н НОМЕР_2, після
чого зник з місяця ДТП, чим порушив п.
10.9, 2.10 ПДР України. Внаслідок ДТП
постраждалих осіб не має.

Вказаною постановою ОСОБА_2
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП у
вигляді сорока годин громадських
робіт.

Таким чином, факт вини відповідача у
ДТП, яке відбулось 02.09.2013 року,
встановлений постановою
Мелітопольського міськрайонного суду
від 11.09.2013 р.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно висновку спеціаліста № 325/д від
13.09.2013р. вартість матеріальних збитків,
завданих автомобілю ВАЗ 217030, д/н НОМЕР_2
складають 1590 грн.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій
завдано збитків має право на їх
відшкодування. Під збитками
розуміються втрати, яких особа зазнала,
у зв'язку із пошкодженням речі, а також
витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого
порушеного права. Збитки
відшкодовуються у повному розмірі.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що
майнова шкода, завдана юридичній особі,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України
встановлено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом.

Частиною 1 вказаної статті, однозначно
вказується, що джерелом підвищеної
небезпеки, зокрема, є діяльність,
пов'язана із використання
транспортного засобу.

У відповідності до вимог ст.57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Тому суд вважає можливим задовольнити
позовну вимогу щодо стягнення суми
матеріальної шкоди в розмірі 1590 грн.

Що стосується позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, то суд
вважає, що вказана вимога підлягає
частковому задоволенню за наступними
підставами.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
заподіяної в результаті порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болі й стражданнях, які
фізична особа перетерпіла у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, які
фізична особа перетерпіла у зв'язку із
протиправним поводженням у відношенні
її самої, членів її родини або близьких
родичів.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю відшкодовується особою,
яка її завдала, при наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою даної статті.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року N 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» встановлено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Суд приймає до уваги доводи позивача
про спричинення йому моральної шкоди,
яка виразилась в спричиненні душевних
страждань та втрат немайнового
характеру, яка виразилась в тому, що він
довгий час не міг користуватись
автомобілем, який практично кожен день
використовує у потребах своєї родини.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до вимог ст.57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Суд приходить до висновку, що позивачем
було доведено факт спричинення
відповідачем ОСОБА_2 моральної шкоди.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року N 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» передбачено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Таким чином, враховуючи характеру та
обсяг страждань, яких зазнав позивач,
характер немайнових втрат, тяжкість
вимушених змін у його життєвих
стосунках, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, суд приходить до
висновку про необхідність стягнення з
відповідача на користь позивачки
моральної шкоди в розмірі 2 000 грн.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Суд вважає необхідним стягнути з
відповідача суму судового збору в
розмірі 229,41 грн. по вимогам про
відшкодування матеріальної шкоди та
суму судового збору в розмірі 20 грн. по
вимогам про стягнення моральної шкоди,
а загалом 249,41 грн.

Крім того, за проведення
автотоварознавчого дослідження ОСОБА_1
сплачено 300 грн., що підтверджується
квитанцією до прибуткового касового
ордеру /а.с.25/, а отже вказана сума також
підлягає відшкодування.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, ч.2 ст. 1187 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року N 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», ст.ст. 15, 57, 59,61, 84, 88, 107, 208, 212-215,
224-228 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди завданої дорожньо-транспортною
пригодою - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований та мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, (ідент. номер
НОМЕР_3), ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає за
адресою: АДРЕСА_2 матеріальну шкоду,
спричинену дорожньо-транспортною
пригодою в сумі 1590 гривень, моральну
шкоду в розмірі 2000 грн., судові витрати
по сплаті судового збору в розмірі 249,41
грн., та пов'язані з проведенням
висновку товароведа в розмірі 300 грн., а
всього 4139 (чотири тисячі сто тридцять
дев'ять) гривень 41 копійку.

В задоволені іншої частини позову
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя:
Н.В.Кучеренко