Справа № 344/9876/13-ц
Провадження № 22-ц/779/121/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Вакарук В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого-судді: Вакарук В.М.

суддів: Меленко О.Є.,
Проскурніцького П.І.,

секретаря: Бойчука
Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Івано-Франківського
обласного державного об'єднання
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору на стороні відповідача,
Гаркава Ніна Миколаївна, про
поновлення на роботі, стягнення
невиплаченої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 05 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

02 липня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Івано-Франківського
обласного державного об'єднання
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості (надалі
Івано-Франківське ОДОСП) про
поновлення на роботі на посаді майстра
розливного відділення горілчаного
цеху №2, стягнення невиплаченої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу в розмірі 3237,41 грн. та моральної
шкоди в розмірі 2000 грн.

Ухвалою суду від 05.11.2013 року до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору на стороні відповідача,
залучено т.в.о. генерального директора
Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
Гаркаву Ніну Миколаївну.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 05 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору на стороні
відповідача, Гаркава Ніна Миколаївна,
про поновлення на роботі, стягнення
невиплаченої заробітної плати за час
вимушеного прогулу відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 02
грудня 2013 року у задоволенні позовної
вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної
шкоди-відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, а також на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, зазначає, що відповідач про
майбутнє скорочення взагалі не
повідомляв, а при звільненні за
скороченням штату працівників не
запропонував іншу роботу, хоча в
процесі звільнення на підприємстві
були утворені додаткові вакансії і на
ці посади було прийнято інших осіб. При
звільненні відповідач не тільки не
врахував її переважне право на
залишення на роботі, але й знехтував її
першочерговим правом на перевід на
вакантні посади, чим грубо порушив
вимоги ст.42 КзПП України. Судом не
враховано, що відповідач, повідомлення
на профспілковому комітету щодо наказу
від 04.04.2013 року про проведення
реорганізації структури підприємства
подано за 2 місяці до звільнення, а не за
три, чим не дотримано вимог ст. 49-4 КзПП
України. З цих підстав апелянт просила
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 та
її представник підтримали вимоги
апеляційної скарги, представник
відповідача Шкурашівський І.Р.
апеляційну скаргу не визнав.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін та їх і представників,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що при вирішенні даного спору
встановлено відсутність обставин, на
які посилається позивач у позові, які
були б достатніми для визнання
звільнення з посади ОСОБА_2 з 12.06. 2013
року згідно наказу № 76 за п.1 ч.1 ст.40
КзПП України незаконним та поновлення
її на роботі.

Однак, колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції та приходить до висновку про
те, що при звільненні позивачки
адміністрацією були порушені вимоги
чинного трудового законодавства.

Відповідно до вимог ст.ст.3, 59, 60
ЦПК України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів; кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що згідно наказу № 76 від
12.06.2013 року по Івано-Франківському
обласному державному об'єднанню
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості було звільнено ОСОБА_2 з
роботи за п.1 ч.1 ст.40 КзПП України у
зв'язку з реорганізацією структурних
підрозділів відповідача згідно нового
штатного розпису, в якому відсутня
посада майстра розливного відділення
горілчаного цеху №2 /а.с.20-21,97-98/.

Із матеріалів справи вбачається,
згідно наказу т.в.о. генерального
директора Івано-Франківського
обласного державного об'єднання
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості Гаркавої Н.М. № 56 від
03.04.2013 року ''Про скорочення вакантних
посад'' із штату виведено 24 вакантні
посади та зобов'язано внести
відповідні зміни до штатного розпису.

Відповідно до наказу № 57 від 04.04.2013 року
«Про реорганізацію структурних
підрозділів Івано-Франківського
ОДОСП», затверджено новий штатний
розпис підприємства, проведено
реорганізацію структурних підрозділів
підприємства згідно нового штатного
розпису та зобов'язано відділ кадрів
повідомити про даний наказ всіх
працівників об'єднання під розписку і у
відповідності до наказу № 37
передбачено скорочення по п.1 ст.40 КзПП
України з 05.04.2013 року 30 посад по
об'єднанню та зобов'язано начальника
відділу кадрів ознайомити працівників
персонально під розписку про наступне
вивільнення з роботи у зв'язку із
скороченням (а.с.87-88).

Проте, в порушення вимог ч.1 ст.49-2 КзПП
України відповідач не попередив
позивачку у встановленому законом
порядку про наступне вивільнення,
оскільки з цього приводу в матеріалах
справи відсутні належні докази. Не
представив таких доказів представник
відповідача і в засідання апеляційної
інстанції.

Виходячи із вимог ч.2 ст.49-2 КзПП України,
а також п.19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6.11. 1992 року
N 9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів" (з наступними змінами)
суди, розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40
КЗпП України, зобов'язані з'ясувати,
зокрема, чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва
і праці, зокрема, скорочення штату, чи
додержано власником норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівників, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу. При
цьому мається на увазі, що роботодавець
зобов'язаний запропонувати працівнику,
який вивільнюється, всі наявні
вакансії, які може виконувати
працівник, і не лише за місцем його
роботи в певному структурному
підрозділі, а всі вакансії, які є в
юридичної особи.

Встановлено, що відповідачем, в
порушення вищезазначених вимог, не
запропоновано інших вакантних посад,
які існували під час проведення
процедури вивільнення працівників, а
також прийнято інших осіб на існуючі на
той час вакантні посади, що є грубим
порушенням вищезазначених вимог
трудового законодавства.

Даний факт грубого порушення вимог
трудового законодавства при
звільненні працівників, в тому числі і
ОСОБА_2 підтверджується також
висновками перевірок, які проводилися
згідно їх колективного звернення до
прокуратури області, за вказівкою якої
Рада профспілок області та
Територіальна Державна інспекція з
питань праці в Івано-Франківській
області подали свої висновки з цього
приводу, про що було повідомлено
заступника прокурора області. Так,
проведеною перевіркою було
встановлено факт наявності вакантних
посад на час звільнення позивачки, про
що не заперечував в засіданні
апеляційної інстанції представник
відповідача, зокрема головного
бухгалтера, економіста-фінансиста,
охоронника та інші, а також проведено
переведення працівників підприємства,
що не вивільнялися і не мали
першочергового права перед позивачкою
на перевід.

Крім того, на даному підприємстві,
згідно інформації Івано-Франківського
міського центру зайнятості, за період з
01.03.2013 по 05.11.2013 року прийнято на роботу 4
особи: головний бухгалтер - Саркісову
К.С. /спеціальність облік і аудит, що є
аналогічною до спеціальності
позивачки /, директора ВКЦ ''Княгинин'',
бухгалтера, менеджера /а.с.37-41/.

Не заслуговують на увагу посилання
представника відповідача на те, що
позивачці не пропонувалися дані
посади, оскільки в неї інша
кваліфікація, оскільки встановлено, що
позивачка має вищу освіту, закінчила в
1996 році Тернопільську академію
народного господарства за
спеціальністю облік і аудит,
підвищувала свою кваліфікацію в
Інституті післядипломної освіти в 2006
році та має стаж роботи на даному
підприємстві 36 років, а тому вона
погоджувалася б на будь-яку роботу, про
що ствердила в судовому засіданні,
однак їй нічого не було запропоновано.
Також адміністрацією, в порушення
вимог ст.42 КзПП України, враховуючи
вищезазначені обставини, не враховано
взагалі її переважне право на
залишення на роботі.

Крім того, відповідно до п.5 ст.22 Закону
України ''Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом'' після
призначення розпорядника майна і до
припинення процедури розпорядження
майном органи управління боржника не
мають права без згоди розпорядника
майна приймати рішення про
реорганізацію. Провадження у справі
про банкрутство знаходиться в
господарському суді
Івано-Франківської області, який 13.10.2010
року призначив розпорядником
арбітражного керуючого Градюка О.І., з
яким Уповноважений орган управління
мав погоджувати реорганізацію
Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості чи
його структурних підрозділів /а.с.33-36/.

Однак, в порушення вищезазначених
вимог закону, відповідачем рішення про
реорганізацію з арбітражним керуючим
не погоджено, як і з Міністерством
аграрної політики та продовольства
України, яке відповідно до п.п.1.1, 11.2.1
Статуту є Уповноваженим органом
управління, який приймає рішення з
цього приводу.

З цих підстав необґрунтованим є
висновок суду першої інстанції про те,
що адміністрацією не було порушено
вимог трудового законодавства при
звільненні позивачки.

За наведених обставин, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
скасування рішення суду та додаткового
рішення, постановлення нового рішення
про поновлення позивачки на роботі на
попередньо займаній посаді та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відповідно до
вимог ст.235 КзПП України, з 12 червня 2013
року по день постановлення рішення,
виходячи із розміру її
середньомісячної зарплати 5348,12 грн. та
середньоденної - 170,39 грн. /згідно
довідки від 12.06.2013 року, / за період з
12.06.2013 по 16.01.2014 року, що складає 148 роб.
днів та становить 25217,72 грн. з якої
підлягають стягнення всі обов'язкові
платежі та внески/а.с.49/

Що ж стосується вимог позивачки про
стягнення з відповідача моральної
шкоди, то, відповідно до положень ст.60
ЦПК України, ОСОБА_2 не представлено з
цього приводу відповідних доказів, а
тому в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 42,49-2,49-4, 235 КзПП України,
ст.ст.307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково, рішення Івано-Франківського
міського суду від 05 листопада 2013 року
та додаткове рішення цього ж суду від 02
грудня 2013 року скасувати та
постановити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково,
поновити її на посаду майстра
розливного відділення горілчаного
цеху № 2 Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової і
лікеро-горілчаної промисловості.

Стягнути з Івано-Франківського
обласного державного об'єднання
спиртової і лікеро-горілчаної
промисловості /ідент. код 00375409, адреса:
76019, вул. Княгинин,44 м. Івано-Франківськ
/на користь ОСОБА_2 /ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1 / середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в розмірі 25 217,72 грн. /двадцять
п'ять тисяч двісті сімнадцять грн.72
коп./ та на користь держави судовий збір
в розмірі 252 грн.17 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
про стягнення з Івано-Франківського
обласного державного об'єднання
спиртової і лікеро-горілчаної
промисловості моральної шкоди -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
В.М. Вакарук

Судді:
О.Є.
Меленко

П.І. Проскурніцький