СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Кирилюк Г.М., Панченка М.М.

при секретарі
Коток К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Комерційного
комунального унітарного підприємства
«Фінансова компанія «Житло-інвест» на
ухвалу судді Шевченківського
районного суду м. Києва від 20 листопада
2013р. про відкриття провадження по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Комерційного комунального унітарного
підприємства «Фінансова компанія
«Житло-інвест»

про розірвання договору,

встановила:

у листопаді 2013р. позивач звернулася до
суду з позовом про розірвання договору,
укладеного 3 вересня 2010р. з
відповідачем про участь у ФФБ
житлового будинку по пр. Правди, 80-82 у м.
Києві.

Ухвалою судді від 20 листопада
2013р. відкрито провадження за даним
позовом.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить скасувати ухвалу
судді про відкриття провадження у
справі.

Апелянт посилається на
порушення суддею норм ст. 114 ЦПК
України, оскільки дана справа не
підсудна Шевченківському районного
суду м. Києва, так як будинок по пр.
Правди, 80-82 знаходиться у Подільському
районі м. Києва.

Апелянт стверджує, що предметом
спірного договору є нерухоме майно,
тому спір виник з приводу нерухомого
майна і повинен розглядатися за місцем
знаходження даного майна.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, яка підтримала апеляційну
скаргу, представника позивача, який
заперечував проти апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відкриваючи провадження по
даній справі, суддя виходив з того, що
даний спір підсудний Шевченківському
районному суду м. Києва відповідно до
ст. 109 ЦПК України.

Проте, погодитися з таким
висновком судді не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України,
позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Як зазначено у договорі про участь у
Фонді фінансування будівництва, який
укладений між позивачем та
відповідачем 3 вересня 2010р.,
правовідносини сторін регулюються
Законом України "Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю".

У п.п.1.1. договору визначено, що
предметом договору є участь позивача у
фінансуванні будівництва житлового
будинку по пр. Правди, 80-82 у
Подільському районі м.

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/1284/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Маліновська В.М.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.Києва і передбачено, що довіритель
передає кошти управителю в довірче
управління з метою

- 2 -

отримання у власність об'єкта
інвестування, а п. 1.3. визначений об'єкт
інвестування - квартира 120. Таким
чином, згідно умов вказаного договору
між довірителем та управителем
встановлені правовідносини, за яких у
довірителя виникає право вимоги на
конкретний об'єкт інвестування в
майбутньому, яким є закріплена
квартира, яка після завершення
будівництва стає окремим майном.

З тексту позовної заяви вбачається, що
позивач ставить питання про розірвання
вищезазначеного договору, а підставами
позовних вимог є неналежне виконання
відповідачем своїх обов'язків з
приводу будівництва будинку.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 181 ЦК
України до нерухомих речей (нерухоме
майно, нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення. Режим нерухомої речі
може бути поширений законом на
повітряні та морські судна, судна
внутрішнього плавання, космічні
об'єкти, а також інші речі, права на які
підлягають державній реєстрації.
Згідно ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як
особливим об'єктом вважаються окрема
річ, сукупність речей, а також майнові
права та обов'язки, а відповідно до ч. 2
даної статті майнові права визнаються
речовими правами.

Таким чином, спір між сторонами
виник з приводу нерухомого майна і
повинен розглядатися судом за місцем
знаходження даного майна.

Посилання представника позивача
на те, що між сторонами виникли грошові
зобов'язання, колегія суддів вважає
безпідставним, так як договір, який
просить розірвати позивач, не є
договором, відповідно до якого
відповідач взяв на себе обов'язок
виплатити грошові кошти, а повинен був
здійснити будівництво нерухомого
майна.

На вказані обставини не звернув
уваги суддя при відкритті провадження
по справі, чим допустив порушення норм
процесуального права, тому відповідно
до ст. 312 ЦПК України ухвала судді
підлягає скасуванню, а матеріали
справи поверненню до суду першої
інстанції на новий розгляд питання про
прийняття позовної заяви.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312- 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Комерційного
комунального унітарного підприємства
«Фінансова компанія «Житло-інвест»
задовольнити.

Ухвалу судді Шевченківського
районного суду м. Києва від 20 листопада
2013р. скасувати, матеріали позовної
заяви ОСОБА_1 до Комерційного
комунального унітарного підприємства
«Фінансова компанія «Житло-інвест» про
розірвання договору повернути до
Шевченківського районного суду м.
Києва для вирішення питання про
прийняття.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: