28.10.2014 Справа № 756/5158/14-ц
Унікальний номер 756/5158/14-ц
Справа № 2/756/2820/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2014 року Оболонський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -
Шумейко О.І.,

при секретарях -
Мишковець М.В., Острянко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення грошової
компенсації частки у спільному майні, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року позивач звернулася до
суду в порядку цивільного судочинства
з позовом до ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення грошової
компенсації частки у спільному майні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
грудні 2007 року за рішенням суду було
розірвано шлюб, укладений між
сторонами 12 січня 1996 року. Під час
перебування у шлюбі позивачем,
відповідачем та третіми особами
придбано у спільну власність квартиру
АДРЕСА_1. Вказана квартира фактично
була придбана за рахунок коштів
позивача, відповідач не сплачує
вартість житлово-комунальних послуг,
не здійснює фінансування поточного
ремонту квартири. Сторони не можуть у
позасудовому порядку дійти згоди щодо
обміну житла. Спільне проживання
сторін у квартирі є неможливим,
постійні сварки не призводять до
нормального розвитку дітей.

Посилаючись на положення ст. 358, 364 ЦК
України, позивач просила стягнути з
відповідача на свою користь вартість
частки у спільному майні у розмірі
783587,20 грн., вирішити питання про
розподіл судових витрат.

Керуючись положеннями ст. 31 ЦПК
України, позивач неодноразово
змінювала розмір позовних вимог, у
своїй заяві від 18 вересня 2014 року
просила стягнути з відповідача на свою
користь вартість частки у спільному
майні у розмірі 712726,30 грн. (а.с. 106-107)

Позивач та її представник у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги,
просили суд задовольнити позов у
повному обсязі. В обґрунтування
вартості спільного майна позивач
послалася на статистичні дані Агенції
нерухомості «Благовіст».

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову,
просив суд відмовити у задоволенні
позову. Вказав, що він категорично не
погоджується із вартістю спірної
квартири, яку визначила позивач, наразі
він немає доходу, офіційно не працює,
іншої можливості сплатити компенсацію
частки у спільному майні на користь
позивача не має.

Третя особа - ОСОБА_3 у судовому
засіданні не заперечувала проти
задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився, явку свого представника не
забезпечив, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які брали
участь у розгляді справи, дослідивши
матеріали справи, оцінивши зібрані у
справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу КП Київського
МБТІ з реєстру прав власності на
нерухоме майно квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_1 (10/100 та 90/400 часток),
ОСОБА_4 (90/400 часток), ОСОБА_2 (90/400 часток),
ОСОБА_3 (90/400 часток). (а.с. 9)

У відповідності до положень ст. 355
Цивільного кодексу України майно, що є
у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Згідно з ст. 356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Положеннями статті 358 ЦК України
передбачено, що право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

За приписами ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної
часткової власності у співвласника,
який отримав таку компенсацію,
припиняється з дня її отримання.

Відповідно до ст. 183 ЦК України
подільною є річ, яку можна поділити без
втрати її цільового призначення.
Неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

Відповідно до аналізу деяких питань
застосування судами законодавства про
право власності при розгляді цивільних
справ, проведеного Верховним Судом
України у листі від 01 липня 2013 року,
учасники спільної часткової власності
мають право на частку у праві власності
на майно (ч. 1 ст. 356 ЦК), а не на конкретно
визначену частку в майні. Спільна
часткова власність характеризується
множинністю суб'єктів і єдністю
об'єкта. Відповідно до цієї концепції
кожному із співвласників спільної
часткової власності не може належати
частка самого майна.

Ідея спільної часткової власності в
тому й полягає, що майно належить усім
співвласникам одночасно.

Положеннями статті 364 ЦК України
передбачено, що обов'язковою умовою
призначення грошової компенсації є
лише згода співвласника, який заявив
вимоги про виділ частки, і не
передбачається обов'язковість згоди
інших співвласників на такий виділ та
не ставиться право співвласника на
виділ у залежність від згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ.

При вирішенні таких справ, крім
спеціальної норми, слід керуватися і
загальними засадами цивільного
законодавства (ст. 3 ЦК) щодо
справедливості, добросовісності та
розумності з урахуванням прав та
інтересів усіх співвласників і
рекомендувати судам ретельно вивчати
обставини справи з метою з'ясувати, чи
не зловживає особа, яка бажає виділу в
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності, наданим їй ч. 2 ст.
364 ЦК правом, чи реалізація цього права
не порушить прав інших осіб, які не
мають змоги сплатити співвласнику
грошову або іншу матеріальну
компенсацію вартості його частки, і що
такий виділ не завдасть їм шкоди.

Матеріалами справи підтверджено, що
спірна квартира перебуває у спільній
частковій власності позивача,
відповідача та третіх осіб.

Частка позивача у процентному виразі
складає 32,5%, частка відповідача - 22,5%,
частки третіх осіб - по 22,5% кожного.

Спірна квартира складається з трьох
жилих кімнат, загальною житловою
площею 44,1 кв.м. Жилі кімнати мають площу
13,9 кв.м., 17,6 кв.м., 12,6 кв.м., обладнані
окремими входами та не є суміжними.
Загальна житлова площа квартири
складає 78,8 кв.м. (а.с. 116-118)

Окрім осіб, які беруть участь у
розгляді справи, в квартирі проживає
також неповнолітня ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що не заперечувалося
сторонами по справі.

Згідно з розміром частки позивача у
спірній квартирі останній належить 14,33
кв.м., які виділити в натурі не є
можливим, оскільки окремої кімнати
аналогічної площі в квартирі не існує.
Крім того, такий виділ частки позивача
в натурі може призвести до порушення
прав інших співвласників в частині
забезпечення їх необхідним розміром
житлової площі, а також до порушення
вимог статті 50 ЖК України, якою
встановлена заборона заселення однієї
кімнати особами різної статі, старшими
за дев'ять років, крім подружжя.

Судом встановлено, що після розірвання
шлюбу стосунки, які склалися між
позивачем та відповідачем, мають
неприязний характер, між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 існують суперечки з приводу
оплати вартості житлово-комунальних
послуг, надання матеріальної допомоги
на утримання дітей та порядку
розподілу спільного майна між
співвласниками.

Позивач оцінила свою частку у
спільному майні у розмірі 712726,30 грн.,
оцінка позивачем зроблена самостійно
на підставі статистичних даних,
розміщених на сайті Агенції
нерухомості «Благовест» станом на
серпень 2013 року. Відповідач не
погодився з вартістю частки спільного
майна, визначеної позивачем.

Судом роз'яснено позивачу право
заявити про призначення у справі
судової будівельно-технічної
експертизи з метою визначення ринкової
вартості спільного майна, позивач
таким своїм правом під час розгляду
справи не скористалася.

Станом на час розгляду справи
відповідач офіційно не
працевлаштований, отримує мінливий
дохід.

У період з листопада 2010 року по квітень
2013 року відповідач працював на посаді
старшого викладача Національного
університету біоресурсів і
природокористування України, середній
розмір його заробітної плати склав
приблизно 3000 гривень на місяць.

Отже, у спірній квартирі проживають
позивач, відповідач та їхні діти
(ОСОБА_4 ОСОБА_5.), а також третя особа -
ОСОБА_3, яка є дочкою позивача від
попереднього шлюбу, усі вони, крім
неповнолітньої ОСОБА_5, є
співвласниками квартири.

Реалізація позивачем свого право на
отримання грошової компенсації частки
у спільному майні, на переконання суду,
призведе до скрутного матеріального
становища відповідача, та не матиме
наслідком фактичне вирішення спору по
суті, який довгий час триває між
сторонами з приводу порядку
користування спільною квартирою та її
продажу. Разом з тим, іншими
співвласниками квартири залишаються
діти позивача та відповідача, які після
виплати грошової компенсації частки у
спільному майні на користь позивача, не
втратять право користування квартирою,
в квартирі також зареєстрована
неповнолітня дочка позивача, що в
цілому дає можливість позивачу після
отримання грошової компенсації
проживати в спірній квартирі.

Крім того, виходячи з положень ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільну справу
в межах заявлених вимог, позивач
просить стягнути з відповідача грошову
компенсацію частки у спільному майні,
однак не заявляє вимог про припинення
свого права власності на частку у
спільному майні та визнання за
відповідачем права власності на таку
частку.

Аналізуючи пояснення позивача,
відповідача та третьої особи, які були
надані ними у судовому засіданні, суд
доходить висновку, що сторони
намагаються продати спірну квартиру,
однак не можуть дійти обопільної згоди
щодо ціни продажу та подальшого
розподілу між собою отриманих від
продажу грошових коштів. Крім того, між
сторонами існує спір щодо надання
відповідачем матеріальної допомоги на
утримання повнолітнього сина, який
продовжує навчання.

Отже, виходячи з засад розумності,
справедливості та добросовісності, суд
доходить висновку, що стягнення з
відповідача на користь позивача
грошової компенсації частки у
спільному майні завдасть шкоди
відповідачу ОСОБА_2, як співвласнику
квартири, матиме наслідком його
скрутне матеріальне становище, та не
вирішить фактично спірні
правовідносини, що склалися між
сторонами.

За таких обставин, суд доходить
висновку про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_1 про стягнення грошової
компенсації частки у спільному майні.

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
про стягнення грошової компенсації
частки у спільному майні.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду міста Києва через Оболонський
районний суд міста Києва шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.І. Шумейко