Справа № 682/2442/14-ц
Провадження № 2/682/745/2014
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.12.2014 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Тончук Р.І.
при секретарі Придачук Г.Л.,
за участю представника позивача Славутського гарнізону, військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
Славутського гарнізону, військової частини НОМЕР_1 , Хмельницького квартирно-експлуатаційного відділу Західного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_3 про визнання його та малолітньої ОСОБА_4 такими,що втратили право користування житловим приміщенням,
встановив:
Славутський гарнізон, військова частина НОМЕР_1 , Хмельницький КЕВ звернулись в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Посилаються на те, що військовослужбовцю ОСОБА_5 у 2007 році під час проходження військової служби у Славутському гарнізоні, а саме військовій частині НОМЕР_2 , була надана службова двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . У 2009 році у звязку із розформуванням військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 був переведений до нового місця служби в інший населений пункт. Відповідно до п. 3.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 року № 737, у разі переміщення військовослужбовця по службі в іншу місцевість, службове жиле приміщення, яке він займав за попереднім місцем служби, підлягає звільненню у двомісячний строк з дня видання наказу про виключення із списків особового складу військової частини, крім випадків,передбачених п. 3.12 Інструкції. Однак, ОСОБА_5 службового житла не звільнив. Відсутній у ньому без поважних причин понад шість місяців, а тому відповідно до ст. 71 ЖК України втратив право користування цим житлом. Крім того, позивачі посилаються на ст. 124 ЖК України, відповідно до якої робітники та службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню із службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Просять визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування вищевказаним службовим жилим приміщенням.
У судовому засіданні представники позивачів ОСОБА_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 позов підтримали і, розширивши позовні вимоги, надали письмове доповнення до позовної заяви, в якому просять визнати такою, що втратила право користування житлом також дочку відповідача ОСОБА_8 2006 р.н. на підставі ст. 71 ЖК України.
Відповідач ОСОБА_5 , будучи присутнім у судовому засіданні 21.10.2014 року, позову не визнав, давши пояснення про те, що у звязку з розформуванням військової частини він був переведений на службу в іншу військову частину , проходив службу в різних військових частинах. За місцем нової служби він житла не отримував. Проходить військову службу у Харківському університеті Повітряних Сил України, але на квартирному обліку там не перебуває. Власного житла не має,сімя проживає на найманій квартирі, отримати житло за новим місцем служби неможливо. Зареєстрований у спірній квартирі він та його малолітня дочка.Сплачує комунальні послуги, у квартирі знаходяться меблі, посуд та інші речі сімї. Дружина з дочкою періодично в період канікул приїздять у Славуту і проживають у цій квартирі.
Він та його представник ОСОБА_9 просять в позові відмовити.
Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представника органу опіки і піклування ОСОБА_12 ,вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що старшому лейтенанту ОСОБА_5 під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 рішенням житлової комісії цієї військової частини від 13.07.2007 року відповідно до рішення начальника Славутського гарнізону була виділена службова двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .(а.с.4,53,54). На це житло виконкомом Славутської міської ради 1.11.2007 року йому виданий спеціальний ордер, в який вписані його дружина ОСОБА_10 та малолітня дочка ОСОБА_8 (а.с. 48). ОСОБА_5 зареєстрований у цій квартирі з 9.11.2007 року, що стверджується довідкою Славутського РС управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 29.07.2014 року № 719(а.с.18).Згідно довідки КП Славутське ЖКО від 20.10.2014 року № 757 там же зареєстрована дочка відповідача ОСОБА_8 2006 р.н.(а.с. 46).
Як вбачається з пояснень відповідача, представника КЕВ Войчука А.П., яким з дозволу ОСОБА_5 була оглянута спірна квартира, у ній знаходяться меблі, посуд, інше майно сімї. Згідно довідок комунальних служб відповідачем нерегулярно, але проводиться оплата комунальних послуг(а.с.46,83,84,95-103, 107).
У 2009 році ОСОБА_5 у звязку з розформуванням військової частини НОМЕР_2 був переведений на нове місце служби в інший населений пункт і в даний час проходить службу у Харківському університеті Повітряних Сил України,що стверджується поясненнями сторін, посвідченням офіцера серії НОМЕР_3 ,довідкою цього навчального закладу від 9.09.2014 року № 2/712(а.с.50, 58), витягом з наказу начальника університету від 16.11.2012 року № 269(а.с.74). Сторонами не надано наказу про звільнення ОСОБА_5 та виключення із списків військової частини НОМЕР_2 у звязку з її розформуванням, з посиланням на відсутність такого наказу у сторін і знаходження його у архіві Міністерства Оборони України, однак, це стверджується обома сторонами, а факти, що визнаються сторонами, не потребують доказування(ст. 61 ЦПК України). Факт його переведень у інші військові частини вбачається з посвідчення офіцера серії НОМЕР_3 (а.с. 50), витягом з послужного списку(а.с.142). Згідно довідки університету від 30.10.2014 року № 350/176/9-11/45 за час проходження служби у ХУПС службове або інше житло ОСОБА_5 не надавалось, на квартирному обліку він не перебуває(а.с.73). Не отримував він житла і під час проходження служби у інших військових частинах, що стверджується довідками КЕВ м. Тернопіль від 16.12.2014 року № 10/2398, Яворівської КЕЧ району від 22.03.2006 року № 107, КЕВ м. Львова від 21.03.2006 року № 49, довідкою Червоноградського БТІ від 30.01.2007 року № 51, довідкою військово-будівельного факультету при Харківському державному технічному університеті будівництва та архітектури від 21.06.2003 року № 3(а.с.143-149). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що сформований 21.11.2014 року, стверджується факт відсутності у ОСОБА_5 житла на праві власності(а.с.118). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.11.2014 року, виданою реєстраційною службою Славутського міськрайонного управління юстиції, не зареєстроване житло на праві власності і за дружиною відповідача ОСОБА_10 (а.с.105). Згідно незасвідченої копії свідоцтва про право власності на житло, наданим представником КЕВ, ОСОБА_13 є співвласником квартири загальною площею 24, 9 кв., що знаходиться у м. Харкові.(а.с.161). Однак, з врахуванням розміру цього житла та наявності ще двох співвласників сімя відповідача не може вважатись забезпеченою житлом.Згідно інформаційної довідки цієї ж реєстраційної служби за ОСОБА_5 рахується на праві спільної часткової власності 1/4 частина квартири, що отримана у спадщину і знаходиться у м. Нова Каховка Херсонської області(а.с.104). Представник позивача категорично заперечує отримання відповідачем у спадщину частини квартири у м. Нова Каховка. Свідоцтво про право на спадщину видане на підставі паспорта громадянина Російської Федерації, а ОСОБА_5 не є громадянином Росії і паспорта цієї держави не має. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Бугайов Д.Ю. власником нерухомого майна не значиться.
Згідно ст. 123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила найму жилого приміщення, в тому числі правила, передбачені ст. ст. 71, 72 цього Кодексу. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців , цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Суд зобовязаний в кожному випадку зясовувати причину відсутності наймача у жилому приміщенні.
Випадки збереження житла за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї передбачені ч. 3 ст. 71 ЖК України.
З пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_5 вибув із спірного житла не за власним бажанням, а у звязку з переведенням на нове місце служби після розформування військової части НОМЕР_2 , що є поважною причиною. Перебуває надалі на військовій службі і інше житло йому не надавалось. Звязку із службовим житлом не втратив: він у ньому зареєстрований разом з малолітньою дочкою, сплачує комунальні послуги, там знаходяться меблі, речі домашнього вжитку. Складені позивачем акти та пояснення свідка ОСОБА_11 не можуть бути безспірним доказом того, що ОСОБА_13 та його сімя взагалі не користуються спірним житлом, оскільки вони до квартири не потрапляли, а, отже, не могли встановити наявності чи відсутності у квартирі речей цієї сімї, перевірка проводилась та акти однакового змісту складались лише періодично. Отже, підстави вважати, що капітан ОСОБА_5 відсутній у службовому житлі без поважних причин відсутні.
З військової служби він не звільнявся, був переведений до іншого місця служби не за власним бажанням , а на підставі наказу МО України та командування військової частини, строк його служби у ЗС України становить 16 років, що вбачається з посвідчення офіцера, послужного списку, його пояснень та пояснень його представника..Відповідно до ст. 125 ЖК України не можуть бути виселені із службового житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення сімї військовослужбовців, особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі , організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Це ж передбачено п. 35 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР,затвердженим постановою КМ У від 4.02.1988 року № 37. Пункт 3.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 року № 737, на який посилаються відповідачі, як на підставу задоволення позову, не містить вказівки на необхідність звільнення службового житла у двомісячний строк в разі переведення на інше місце служби. Таке положення містилось в Інструкції 2006 року, що втратила чинність згідно вищевказаного наказу. Позивачами з 2009 року не ставилось питання про звільнення відповідачем спірної квартири на підставі Інструкцій та Положень, на які вони посилаються, та про його виселення. Лише п. 3.15 абзац 6 Інструкції № 737 містить вказівку щодо обовязку військовослужбовця, особи, звільненої з військової служби, та членів їх сімей у двомісячний строк звільнити займане ними службове приміщення в разі одержання жилого приміщення для постійного проживання або вибуття для виконання службових обовязків за кордон разом із членами сімї. ОСОБА_5 житла для постійного проживання не отримував, службу проходить в Україні. Цією Інструкцією не передбачений термін звільнення службового житлового приміщення в разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби. У квартирі зареєстрована малолітня дочка відповідача, яка набула права користування житлом і представник органу опіки і піклування заперечує проти визнання дитини такою, що втратила право на користування квартирою, в якій зареєстрована з часу її отримання ОСОБА_5 . Суду наданий письмовий висновок цього органу щодо неможливості порушення прав дитини шляхом визнання її та відповідача такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим Кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (ст.. 12 Закону УкраїниПро соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей) Ст. 124 ЖК України, на яку посилаються позивачі, як на одну з підстав позову, передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою,організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідач ОСОБА_13 вимушено змінив місце служби, а тому правила ст. 124 ЖК України на нього не поширюються. Крім того, позивачами не ставиться питання про його виселення
Позивачі можуть ставити питання про визнання відповідача таким,що втратив право користування жилим приміщенням лише за однією з підстав і згідно позову такою підставою є непроживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців(ст. 71 ЖК України).
Згідно із ст. 18 Закону УкраїниПро охорону дитинства діти члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень(ст. 12 Закону УкраїниПро основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей).
Відповідачем надано відповідні докази щодо неотримання житла за новим місцем призначення, перевід до нового місця служби не залежав від нього. З врахуванням цих обставин достатні підстави для визнання відповідача та його малолітньої дитини такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням відсутні.
Керуючись ст.71 ЖК України, 8,10,88,212,213 ЦПК України, суд
вирішив:
Славутському гарнізону, військовій частині НОМЕР_1 , Хмельницькому квартирно-експлуатаційному відділу Західного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України в позові до ОСОБА_3 про визнання його та малолітньої дочки ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.
Головуючий суддя: