РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року Селидівський міський
суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Моцного О.С.,

при секретарі - Відоновій О.О.,

за участі:

- представника позивача
Миропольцевої К.С.

- представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду
із позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути
з відповідачки заборгованість за
кредитним договором б/н від 26.12.2005 р. в
сумі 25931,9 грн., яка складається з
наступного заборгованість за кредитом
- 4160,17 грн., заборгованість за
відсотками за користування кредитом в
сумі 20060,77 грн., штраф (фіксована
частина) в сумі 500 грн. і штраф
(відсоткова складова) в сумі 1211,05 грн.,
посилаючись на те, що відповідно до
договору без номеру від 26.12.2005 р.
відповідачка отримала кредит в сумі 5 000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Але
відповідачка договір не виконує,
кредит і відсотки не повертає, у зв'язку
із чим просив задовольнити позов на
підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, а
також стягнути з відповідачки судові
витрати.

В судовому засіданні представник
позивача, що діє на підставі
довіреності, позовні вимоги підтримав,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві та на порушення
відповідачкою умов кредитного
договору.

При цьому, представник позивача не зміг
пояснити суду, чим обґрунтовується
розмір основної кредитної
заборгованості ОСОБА_3 в сумі 4160,17 грн.,
якщо сам позивач в позові зазначає про
те, що відповідачка отримала кредит в
сумі 5 000 грн.; не зміг він пояснити і
питання щодо строку отримання кредиту,
оскільки не надано кредитної картки,
про яку вказано в заяві-договорі ОСОБА_3
про отримання кредиту з зазначенням
строку дії; не зміг надати банківську
виписку картрахунку та вказати про
звітний період, щоб мати змогу
вказувати про порушення відповідачкою
певних зобов'язань; не зміг довести, що
у банка виникли обов'язки по наданню
кредитного ліміту відповідно до Заяви,
так як такий обов'язок виникає у банка з
моменту надання платіжної системи
операції к списанню з відповідного
картрахунку в рахунок кредитного
ліміту; не надав суду доказів про
особисте підписання відповідачкою
Умов і правил надання банківських
послуг, на порушення яких останньою
посилався позивач.

Представник відповідача, що діє на
підставі ордеру, проти позову
заперечував, посилаючись на його
необґрунтованість і безпідставність, а
також просив застосувати наслідки
пропуску позивачем строку позовної
давності для звернення до суду із
позовом про стягнення заборгованості
за договором споживчого кредиту, при
цьому пояснив про те, що у позивача
відсутні докази отримання ОСОБА_3
кредиту в сумі 5 000 грн., відсутні докази
строку дії кредитної картки, звітного
періоду, останньої проплати
відповідачки, докази підписання нею
умов кредитування, у зв'язку із чим
вважав, що позивач не надав суду
належних доказів про порушення
відповідачкою умов кредитного
договору, а доказування заявленого
позову ґрунтуються лише на особистих
поясненнях представника позивача.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає за необхідне у задоволенні
позову відмовити, виходячи з
наступного.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 26.12.2013 р. ОСОБА_3
була підписана заява про отримання
кредиту в сумі 5 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

В матеріалах справи є також Умови і
правила надання банківських послуг.

Як вказує позивач, відповідачка
договір не виконує, кредит і відсотки
не повертає, у зв'язку із чим виникла
заборгованість за кредитним договором
б/н від 26.12.2005 р. всього в сумі 25931,99 грн.,
яка складається з наступного:
заборгованість за кредитом в сумі 4160,77
грн., заборгованість за відсотками за
користування кредитом в сумі 20060,77 грн.,
штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн.
і штраф (відсоткова складова) в сумі
1211,05 грн..

Згідно ст.629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Але, для того, щоб мати змогу говорити
про порушення позичальником умов
договору, слід чітко знати ці умови як
позичальнику, так і суду.

В спірному випадку представник
позивача не змог пояснити суду, чим
обґрунтовується розмір основної
кредитної заборгованості ОСОБА_3 в сумі
4160,17 грн., якщо сам позивач в позові
зазначає про те, що відповідачка
отримала кредит в сумі 5000 грн., при
цьому саме на суму боргу в розмірі 4160,17
грн. позивачем здійснювалися усі інші
нарахування; не змог пояснити і питання
щодо строку отримання відповідачкою
кредиту, оскільки не надано кредитної
картки, про яку вказано в
заяві-договорі ОСОБА_3 про отримання
кредиту з зазначенням строку дії, і
якщо строк дії договору 12 місяців, то
строк дії картки теж 12 місяців і
закінчується 26.12.2006 р., тобто, строк
позовної давності для пред'явлення
даного позову в такому випадку сплив;
не зміг довести, що банк надав цей
кредит, у банка виникли обов'язки по
наданню кредитного ліміту відповідно
до Заяви, так як такий обов'язок виникає
у банка з моменту надання платіжної
системи операції к списанню з
відповідного картрахунку в рахунок
кредитного ліміту; не змог вказати про
звітний період відповідачки, щоб мати
змогу вказувати про порушення
відповідачкою певних зобов'язань щодо
порушення строку проплат; не надали
суду доказів про особисте підписання
відповідачкою Умов і правил надання
банківських послуг, на порушення яких
останньою посилалися, хоча вказували,
що позивач письмово ознайомив
відповідачку з цими Умовами
кредитування і з ними остання
погодилася.

Крім особистих пояснень представників
позивача, належних і допустимих
доказів в обґрунтування позову і
зазначених вище істотних обставин
справи, позивачем суду не надано.

Згідно частини 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до пункту 9.12. вказаного
договору, він діє 12 місяців з моменту
підписання. Передбачена автоматична
пролонгація на той же строк.

Отже, вищевказаним договором не
визначено чітко строк виконання
позичальником зобов'язання, дія
договору 12 місяців з моменту
підписання, якщо протягом цього строку
жодна із сторін не проінформує іншу
сторону о припиненні дії договору, він
автоматично лонгирується на той же
строк, це не може розглядатися як
установлення строку дії договору у
розумінні положень статей 251 і 252 ЦК
України, згідно з якими строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, що має юридичне
значення. Строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами .
Разом з тим із настанням певної події ,
що має юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати .

Згідно статті 631 ЦК України строком
договору саме є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Положеннями статті 256 цього Кодексу
визначено поняття позовної давності як
строку , у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статей 257-258 ЦК України
загальний строк для захисту права за
позовом особи , право якої порушено,
встановлюється в три роки, спеціальна
позовна давність до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені) - в
один рік.

Згідно частини 5 статті 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За змістом частини 4 та 5 статті 267
вказаного Кодексу сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Однак, якщо суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Крім цього, у відповідності до пункту 31
постанови № 5 Пленуму Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають з кредитних
правовідносин» від 30.03.2012р., враховуючи
положення пункту 7 частини 13 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини 13 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
застосовуються й до додаткових вимог
банку (іншої фінансової установи).

З матеріалів справи вбачається, що
останній мінімальний платіж за
договором був здійснений відповідачем
у листопаді 2007 року, тому з 30 листопада
2007 року Банком нараховується
прострочена заборгованість за тілом
кредиту і відсотками за кредитом
станом на 09.09. 2013 року у загальному
розмірі 20060,77 грн.

Банк звернувся до суду з цим позовом
поза межами встановленого законом
трирічного строку - « 16» жовтня 2013 року.

Крім того матеріали справи свідчать ,
що відповідач отримав кредитну картку
терміном дії 2 роки , строк дії картки
закінчився у жовтні 2007 року.

Таким чином, у розумінні зазначених
положень договору строк виконання
договірних зобов'язань обумовлений
кредитором строком дії кредитної
картки і кредитної лінії, а строк
погашення позичальником
заборгованості за договором.

Доказів щодо перевипуску Банком картки
і продовження договору на наступний
строк позивачем не надано, що
підтверджує доводи представника
відповідача про те, що Банк у любому
випадку пропустив строк позовної
давності на значний термін, виходячи з
положень пунктів укладеного сторонами
договору.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності та співставленні,
належності, допустимості,
достовірності кожного доказу окремо, а
також їх достатності і взаємному
зв'язку, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні
належними і допустимими доказами,
виходячи із наданих позивачем доказів,
заявлені із пропуском трирічного
строку позовної давності, що в
сукупності свідчить про їх
недоведеність і необхідність відмови у
задоволенні позову по суті.

Керуючись ст.ст. 11, 16, 257, 267, 509, 526, 610, 629, 1054
ЦК України, пунктом 31 постанови №5
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р.,
пунктом 7 частини 13 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів», 57-60, 88,
212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ПАТ «Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через місцевий суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя