інстанції: Крупінська С.С. Провадження
№ 22-ц/773/51/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

при секретарі Лимар Р. С.,

за участю представника позивача
Грушицького О. І.,

представника відповідачів
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, звернення стягнення на
предмет іпотеки, за апеляційною
скаргою відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
їх представника ОСОБА_2 на рішення
Луцького міськрайонного суду від 8
листопада 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ПАТ «Західінкомбанк»
звернулось в суд із зазначеним позовом.
Вказувало на ті обставини, що 5 вересня
2005 року між ТзОВ КБ «Західінкомбанк»
(на даний час ПАТ «Західінкомбанк») і
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір у вигляді відкличної
поновлювальної кредитної лінії в сумі
100000 доларів США, із сплатою 14 %
(відсотків) річних, на строк по 3 вересня
2010 року включно. В цей же день в
забезпечення виконання вимог за
кредитним договором між кредитодавцем
і відповідачем ОСОБА_4 та боржником
ОСОБА_3 було укладено тристоронній
договір поруки. Також в цей же день з
метою забезпечення виконання
кредитних зобов'язань між позивачем та
позичальником ОСОБА_3 було укладено
договір іпотеки.

Крім того позивач зазначав, що 30 жовтня
2007 року, 27 серпня 2010 року та 2 вересня 2011
року до вказаного кредитного договору
вносилися зміни, якими ліміт кредитної
лінії збільшено до суми 200000 доларів
США, продовжено термін дії договору до 5
вересня 2011 року включно, повторно
продовжено термін дії кредитного
договору до 5 вересня 2013 року і змінено
процентну ставку за користування
кредитними коштами 12 % річних.

Так як боржник ОСОБА_3 не виконує
належним чином умови укладеного
кредитного договору, порушує строки
погашення кредиту, то позивач просив
стягнути з поручителя ОСОБА_4 суму
заборгованості 129333,62 доларів США та
звернути стягнення на предмет іпотеки
квартиру іпотекодавця ОСОБА_3, шляхом
продажу даного житла з прилюдних
торгів і відшкодувати судові витрати.

8 листопада 2013 року рішенням Луцького
міськрайонного суду позов задоволено,
стягнуто з ОСОБА_4 в користь ПАТ
«Західінкомбанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 129333,62
доларів США, звернуто стягнення на
квартиру, яка належить ОСОБА_3, шляхом
продажу даного житла на прилюдних
торгах за початковою ціною згідно
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності, незалежним експертом під
час проведення виконавчих дій.
Стягнуто з відповідачів в користь
позивача по 1720 грн. з кожного
відшкодування судових витрат.

2 грудня 2013 року ухвалою Луцького
міськрайонного суду виключено з
мотивувальної частини рішення слово
«частково».

В поданій на рішення апеляційній
скарзі відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх
представник ОСОБА_2 просять його
скасувати як незаконне і
необґрунтоване, прийняте з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалити нове рішення про
залишення заяви без розгляду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши обставини
справи та перевіривши їх доказами,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов ПАТ
«Західінкомбанк» стягуючи суму
заборгованості з поручителя ОСОБА_4 і
звертаючи стягнення на предмет
іпотеки, який належить іпотекодавцю -
боржнику ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив із того, що боржник порушив
умови кредитного договору, допустивши
заборгованість по погашенню кредиту та
відсотків за користування ним і це є
підставою для задоволення позову.

Такий висновок суду є правильним.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 5 вересня 2005 року
між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ (на даний
час ПАТ «Західінкомбанк») та ОСОБА_3
укладено договір про відкриття
відкличної поновлювальної кредитної
лінії (далі - кредитний договір), за
умовами якого ОСОБА_3 відкрито
поновлювальну кредитну лінію на суму
100000 долів США зі сплатою14 % річних і
строком повернення 3 вересня 2010 року (а.
с. 7 - 8). Для забезпечення виконання
зобов'язань позичальником цього самого
дня між банком і ОСОБА_4 був укладений
договір поруки та між кредитодавцем
ПАТ «Західінкомбанк» і ОСОБА_3 укладено
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу
Волинської області, за умовами якого
остання передала в іпотеку нерухоме
майно, належну їй на праві власності
квартиру АДРЕСА_1 (13 - 18).

Додатковим договором від 30 жовтня 2007
року, укладеним між банком і
позичальником та погодженим з
поручителем ОСОБА_4, до кредитного
договору від 5.09.2005 року внесено зміни
про збільшення ліміту кредитної лінії
до 200000 доларів США (а. с. 9).

Додатковими договорами від 27 серпня 2010
року, 2 вересня 2011 року, укладеними між
ПАТ «Західінкомбанк» та ОСОБА_3, до
вказаного кредитного договору внесено
зміни про встановлення з 01.10.2010 року
графіку погашення кредитної
заборгованості в розмірі не менше 4000
доларів США щомісяця, продовження його
терміну дії до 5 вересня 2011 року і 5
вересня 2013 року, а з 02.09.2011 року
встановлено нову процентну ставку за
користування кредитними коштами - 12 %
річних (а. с. 10 - 12).

Надання банком ОСОБА_3 кредиту в
іноземній валюті було проведено на
підставі банківської ліцензії № 71 та
відповідного дозволу № 71 - 1 і додатку
до нього, виданих позивачу
Національним Банком України 19 жовтня
2001 року (а. с. 144 - 146).

Крім того встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 взяті на себе договірні
зобов'язання за кредитним договором не
виконала борг до 5 вересня 2013 року не
повернула. Станом на 01.09.2013 року її
заборгованість за даним договором
становить 129333,62 доларів США і
складається: з тіла кредиту в сумі 97500
доларів США; несплачених процентів по
кредиту 1987,40 доларів США; штрафів у
розмірі 30 % від прострочених процентів
в сумі 596,22 доларів США та в розмірі 30 %
від простроченої заборгованості по
погашенню кредиту в сумі 29250 доларів
США, передбачених підпунктами 3.2.7, 3.2.8
пункту 3 «зобов'язань сторін»
кредитного договору від 05.09.2005 року (а.
с. 6, 32).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтями 553, 554 цього Кодексу
встановлено, що за договорами поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватись виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб. У разі порушення
боржником зобов'язання, забезпечення
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Отже, враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
давши вірну оцінку обставинам справи
та наданим доказам, обґрунтовано
задовольнив позов, стягнув з
поручителя ОСОБА_4 на користь банку в
іноземній валюті всю суму
заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 і ч. 1 ст. 590 ЦК
України у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. ст. 33, 36 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Визначений договором спосіб
задоволення вимог іпотекодежателя не
перешкоджає іпотекодержателю
застосовувати інші встановлені цим
Законом способи звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 38 постанови № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30.03.2012
року у випадку якщо іпотекодержатель
не реалізував способів позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки, зокрема, шляхом
укладення договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, який
передбачав би передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки у рахунок виконання
основного зобов'язання (ст. 37 ЗУ «Про
іпотеку»), він має право звернутись до
суду з позовом про звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до
статті 39 цього Закону.

Наявність договору про позасудове
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки не позбавляє
іпотекодержателя права звернення
стягнення на предмет іпотеки в
судовому порядку.

Пунктами 6.5, 7.1 іпотечного договору,
укладеного між банком та боржником
ОСОБА_3, посвідченого нотаріально і
внесеного у Державний реєстр іпотек,
передбачено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки проводиться на вимогу
іпотекодержателя за рішенням
загального суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з умовами,
передбаченими розділом 7 даного
договору, тобто у випадку порушення
іпотекодавцем будь-якої з умов даного
договору іпотеки, та / або умов
кредитного договору та додаткових до
нього договорів, іпотекодержатель має
право достроково вимагати в
іподекодавця виконання зобов'язання,
передбаченого кредитним договором та
додатковими до нього договорами.

Отже, встановивши наведені обставини
та врахувавши вказані норми права і
умови п. п. 6.5, 7.1 укладеного між банком і
відповідачкою ОСОБА_3 іпотечного
договору про настання підстав для
виникнення права у іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет
іпотеки, встановлення у договорі
такого способу звернення стягнення як
за рішенням суду, наявність у
іпотекодержателя права вибору способу
звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд першої інстанції цілком
підставно і обґрунтовано задовольнив
позов, звернув стягнення на предмет
іпотеки у спосіб обраний позивачем.

Не впивають на законність рішення і є
безпідставними покликання апелянтів
на те, що з часу вступу в законну силу
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг»,
яким ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» доповнено
абзацом третім про те, що: «Надання
(отримання) споживчих кредитів в
іноземній валюті на території України
забороняється», правочини, укладені
між сторонами спору, стали нікчемними і
не породжують для них жодних правових
наслідків.

Так відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України,
якщо цивільні відносини виникли раніше
і врегульовувались актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності. Це означає, що новий акт
цивільного законодавства
застосовується лише до тих прав та
обов'язків, що виникли з моменту
набрання ним чинності, однак новий акт
не застосовується до вже існуючих
правовідносин.

Отже рішення суду першої інстанції
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що є підставою для відхилення
апеляційної скарги і залишення його
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 8 листопада 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді