АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/3806/14
Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О.
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою та доповненнями
до апеляційної скарги ОСОБА_1 на
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 10 листопада 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ПАТ «Акцент Банк»
звернулось до суду з позовом, у якому
зазначало, що 20 червня 2008 року ОСОБА_1
було надано кредит у розмірі 5 365,88 грн.
зі сплатою 12% річних на суму залишку
заборгованості за кредитним договором
та кінцевим терміном повернення
кредитних коштів до 20 червня 2010 року.

У зв'язку з порушенням відповідачем
своїх зобов'язань, просило стягнути
заборгованість за кредитним договором
станом на 11.12.12 року у загальній сумі
70 243,03 грн., що складається з: 5
036,89 грн. боргу за тілом кредиту, 610,59 грн.
простроченим відсоткам за
користування кредитом, 56 985,92 грн. пені
за несвоєчасне виконання зобов'язань,
500 грн. фіксованого штрафу та 3 321,10 грн.
процентної складової штрафу.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 10 листопада 2014 року позов
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1
на користь ПАТ «Акцент-Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ACTMRX22480038 від 20 червня 2008 року у сумі 22
693,12 грн., розраховану станом на 11 грудня
2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Акцент-Банк» 243,60 грн. судових витрат.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог банку відмовити за недоведеністю
і безпідставністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та у порядку, що
встановлені договором.

За положеннями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та у встановлений в
зобов'язанні строк (термін) його
виконання.

Порушенням зобов'язання, з огляду на
зміст ст. 610 ЦК України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Як убачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим судом, що
унаслідок невиконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком щодо
своєчасного погашення кредиту за
заявою позичальника №ACTMRX22480038 від 20
червня 2008 року, за ОСОБА_1 рахується
заборгованість, що складається з:
заборгованості по кредиту у розмірі 5
036,89 грн., по відсоткам - 610,59 грн., по
комісії за користування кредитом - 3 788,53
грн.

Крім того, банком нараховано пеню за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором у розмірі 56 985,92 грн., 500,00
грн. фіксована штрафу та 3 321,10 грн.
процентної складової штрафу.

Оскільки відповідачем не спростовано
наданий банком розрахунок
заборгованості й неустойки за
кредитним договором, та не надано
доказів в обґрунтування його
неправильності, місцевий суд дійшов
вірного висновку щодо стягнення з
ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

При цьому, задовольняючи частково
позовну вимогу щодо стягнення пені,
місцевий суд вірно керувався
положеннями ч. 3 ст. 551 ЦПК України, якою
надано право суду зменшити розмір
неустойки, та обґрунтовано виходив з
того, що розмір нарахованої пені значно
перевищує суму основної
заборгованості за кредитним договором,
що також узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
висловленою у постанові від 3 вересня
2014 року у справі № 6-100цс14.

Доводи апеляційної скарги є
безпідставними та фактично зводяться
до переоцінки обставин справи, які
всебічно, повно і об'єктивно досліджені
судом першої інстанції, та яким надана
належна правова оцінка.

Так, твердження апелянта щодо
відсутності вини у невиплаті кредиту у
зв'язку з втратою роботи, колегією
суддів не береться до уваги, оскільки
дана обставина не звільняє ОСОБА_1 від
обов'язку виконувати належним чином
умови кредитного договору у
встановлений у зобов'язанні строк
(термін) його виконання.

Посилання апелянта у доповненнях до
апеляційної скарги на сплив позовної
давності до вимог банку не заслуговує
на увагу, з огляду на наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Частинами 3, 4 ст. 267, ст. 268 ЦК України
визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Після скасування заочного рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 11
квітня 2013 року та призначення справи до
розгляду у загальному порядку, ОСОБА_1
до місцевого суду з заявою про
застосування позовної давності до
позовних вимог банку не звертався
(матеріали справи такої заяви не
містять), про сплив строків
пред'явлення банком вимог зазначено
лише у доводах доповнень до
апеляційної скарги.

Виходячи з цього, апеляційний суд не
вправі підміняти суд першої інстанції
у вирішенні питання застосування
строків позовної давності до вимог
банку.

Крім того, з огляду на ст. 259 ЦК України,
позовна давність, що встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі.

У заяві на отримання кредиту зазначено,
що боржник ознайомився та згодний із
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), які були йому надані у
письмовій формі та своїм підписом він
підтвердив факт надання йому повної
інформації про умови кредитування.

На підставі п. 5.5 вказаних Умов надання
споживчого кредиту, термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором,
встановлюється тривалістю 5 років.

Апелянт не заперечує, що порушення
зобов'язань за кредитним договором, які
визначені щомісячними періодичними
платежами, ним допущено з листопада 2008
року, та з цього моменту ОСОБА_1
відраховує строк позовної давності.

У свою чергу, банк звернувся до суду з
цим позовом у грудні 2012 року, тобто у
межах встановленого сторонами
збільшеного строку позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування чи зміни.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу та доповнення до
апеляційної скарги ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 10 листопада 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
В.А. Чічіль

Судді:
О.Ю.
Кузнєцова

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно:

суддя
В.А. Чічіль