Номер провадження: 22-ц/785/8883/14
Головуючий у першій інстанції Присакар
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Ізмаїльської міської ради Одеської
області про встановлення факту, що має
юридичне значення та визнання права
власності на спадкове майно, за
апеляційною скаргою Ізмаїльського
міжрайонного прокурора на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 19 червня 2014 року,

встановила:

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суд з вказаним позовом. Зазначив, що
ОСОБА_3 був літньою людиною та
потребував сторонньої допомоги,
спочатку ОСОБА_2 провідував ОСОБА_3 та
допомагав йому по господарству, у 2004
році ОСОБА_3 захворів та ОСОБА_2 забрав
його до себе та вони почали мешкати
разом, вели спільне господарство,
ОСОБА_2 доглядав за ним, купував ліки,
всі свята та вільний час вони проводили
разом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Позивач сплатив всі витрати пов'язані з
похованням ОСОБА_3 22.04.2010 року ОСОБА_2
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_3, проте йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, у зв'язку з тим, що
він не є спадкоємцем ні за законом, ні
за заповітом.

Тому, просив встановити факт
проживання ОСОБА_2 однією сім'єю з
ОСОБА_3 з 2004 року до дня відкриття
спадщини за адресою: АДРЕСА_2 та визнати
за ним, як спадкоємцем четвертої черги,
після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на
житловий будинок з надвірними
спорудами, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 19 червня 2014
року позов було задавлено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2
однією сім'єю з ОСОБА_3 з 2004 року до дня
відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право
власності на житловий будинок з
надвірними спорудами, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку Ізмаїльський
міжрайонний прокурор.

В скарзі з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового про
відмову позивачу у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не
з'явилися. Про час та місце розгляду
справи в апеляційному суді
повідомлялися належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи не перешкоджає розглядові
справи.

Справа розглянута апеляційним судом на
підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із засад і
змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпаними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із того, що стосунки,
які склались між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були
сімейними, вони були пов'язані спільним
побутом, мали взаємні права та
обов'язки, наявні підстави для
встановлення факту спільного
проживання однією родиною, тому ОСОБА_2
є спадкоємцем четвертої черги після
смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, погодитись з такими висновками
районного суду колегія суддів не може,
оскільки суд внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права
дійшов цього висновку без всебічного,
повного й обґрунтованого з'ясування
дійсних обставин справи, а надані
докази по справі оцінені судом першої
інстанції односторонньо.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які прожили зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК
України, є соціальна група, яка
складається з людей, які зазвичай
перебувають у шлюбі, їхніх дітей
(власних або прийомних) та інших осіб,
поєднаних родинними зв'язками з
подружжям, кровних родичів, і здійснює
свою життєдіяльність на основі
спільного економічного, побутового,
морально-психологічного укладу,
взаємної відповідальності, виховання
дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 21 постанови від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», при вирішенні спору
про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (четверта черга
спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила частини
другої статті 3 СК України про те, що
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Зазначений п'ятирічний строк повинен
виповнитися на момент відкриття
спадщини і його необхідно обчислювати
з урахуванням часу спільного
проживання зі спадкодавцем однією
сім'єю до набрання чинності цим
Кодексом. До спадкоємців четвертої
черги належать не лише жінка (чоловік),
які проживали однією сім'єю зі
спадкодавцем без шлюбу, таке право
можуть мати також інші особи, якщо вони
спільно проживали зі спадкодавцем,
були пов'язані спільним побутом, мали
взаємні права та обов'язки, зокрема,
вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші
особи, які взяли до себе дитину як члена
сім'ї, тощо. До числа спадкоємців
четвертої черги не входить особа, яка
хоча і проживала спільно зі
спадкодавцем, але перебувала у
зареєстрованому шлюбі з іншою особою.
Проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка без шлюбу не є підставою для
виникнення в них права на спадкування
за законом у першу чергу на підставі
статті 1261 ЦК України. До числа
спадкоємців четвертої черги не входить
особа, яка хоча і проживала спільно зі
спадкодавцем, але перебувала у
зареєстрованому шлюбі з іншою особою.
Зазначене положення поширюється щодо
осіб чоловіка або жінки, які проживають
у фактичних шлюбних відносинах, але
перебувають в іншому зареєстрованому
шлюбі; проте не поширюється щодо інших
осіб, які перебувають у
зареєстрованому шлюбі з іншою особою,
але проживали однією сім'єю зі
спадкодавцем на інших засадах, ніж
фактичні шлюбні відносини.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позову в
порушення положень ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, визнаючи факт спільного
проживання однією родиною, не взяв до
уваги, що ОСОБА_2 на момент смерті
ОСОБА_3 не проживав з ним спільно,
однією сім'єю за адресою АДРЕСА_2, що
підтверджується матеріалами дослідчої
перевірки за фактом смерті ОСОБА_3
(ЖРЗПР 9479 від 22.12.2009), копією лікарського
свідоцтва про смерть ОСОБА_3 НОМЕР_1 від
26.12.2009 року, копією актового запису № 1211
від 26.12.2009 року.

Крім того, не врахував, що ОСОБА_2 з
25.10.1981 року до часу звернення до суду
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, що підтверджується копіями
паспортів зазначених осіб, а також
інформацією Відділу РАГС.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судом першої інстанції
фактичних обставин, які мають істотне
значення для правильного вирішення
справи, що в свою чергу призвело до
поверхневого вирішення спору. В ході
розгляду даної справи судом не
дотримано вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України
щодо обов'язку сприяти всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином, ураховуючи, що судом
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, що
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, рішення
районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
позивачу у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Ізмаїльського
міжрайонного прокурора задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 19 червня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Ізмаїльської міської ради Одеської
області про встановлення факту, що має
юридичне значення та визнання права
власності на спадкове майно відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева