Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/213/14 р.
Головуючий у 1 інстанції Ретинська
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 15 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ВАТ
«Запорізький металургійний комбінат
«Запоріжсталь» про відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ВАТ «Запорізький
металургійний комбінат «Запоріжсталь»
про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що його син - ОСОБА_4,
перебував у трудових відносинах з ВАТ
«Запорізький металургійний комбінат
«Запоріжсталь» і працював
слюсарем-електриком.

05 травня 1999 року під час виконання
своїх трудових обов'язків з ним стався
нещасний випадок, в результаті якого
він отримав множинні переломи кісток
скелета з пошкодженням внутрішніх
органів. Від отриманих травм
ІНФОРМАЦІЯ_1 син помер.

Нещасний випадок стався з вини
підприємства, зокрема порушення
трудової дисципліни з боку посадових
осіб, які допустили порушення вимог
законодавства про охорону праці.

Загибель сина спричинила позивачу
моральну шкоду, він втратив можливість
на допомогу на утримання у старості,
постійно перебуває у стресовому стані,
деякий час навіть втрачав інтерес до
життя.

На підставі викладеного, збільшивши
позовні вимоги, позивач просив суд
стягнути з відповідача на його користь
150 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 15 листопада 2013 року позов
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
позивач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у язв»язку із
отриманими численими травмами під час
виконання своїх трудових обов»язків
слюсаря-електрика у відповідача у
справі -ВАТ «Запорізький металургійний
комбінат «Запоріжсталь», що
підтверджується свідоцтвом про його
народження, серія НОМЕР_1 (а.с.
9).,свідоцтвом про його смерть серія,
серія НОМЕР_2 (а.с. 8),актом форми Н-1 «Про
нещасний випадок на виробництві» №17
від 25 травня 1999р.

Відповідно до п. 7 Акту№ 17 від 25 травня
1999 року нещасний випадок, внаслідок
якого загинув ОСОБА_4, стався з вини
підприємства - відповідача у справі -
ВАТ «Запорізький металургійний
комбінат «Запоріжсталь».

Згідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31
березня 1995р. «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» « оскільки питання
відшкодування моральної шкоди
регулюється законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з'ясувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати, якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає
умови і порядок відшкодування
моральної шкоди в цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю
шкоду.»

Із встановлених обставин і матеріалів
справи вбачається, що правовідносини
із завдання шкоди здоров'ю працівника
на виробництві у даній справі склались
у 1999 році, тому до них належить
застосовувати матеріальний закон, що
діяв у той час - Кодекс Законів про
працю України у відповідній редакції,
Закон України «Про охорону праці» від 14
жовтня 1992 року, Правила відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров»я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою КМУ № 472 від 23
червня 1993 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відшкодування моральної шкоди
членам сім'ї або родичам потерпілого не
було передбаченим законодавством, яке
діяло на час, коли стався нещасний
випадок.

Статтею 12 Закону України "Про охорону
праці" в редакції 1992 року визначено, що
відшкодування моральної шкоди
провадиться власником, якщо небезпечні
або шкідливі умови праці призвели до
моральної втрати потерпілого,
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Під моральною втратою
потерпілого розуміються страждання,
заподіяні працівникові внаслідок
фізичного або психічного впливу, що
спричинило погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.
Відшкодування моральної шкоди можливе
без втрати потерпілим працездатності.
Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до статті 1 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків (чинних на момент
нещасного випадку 05 травня 1999 року), які
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України № 472 від 23 червня 1993
року власник підприємства, установи і
організації або уповноважений ним
орган несе матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків, а
також за моральну шкоду, заподіяну
потерпілому власником фізичного чи
психічного впливу небезпечних або
шкідливих умов праці.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (в
редакції, чинній на час виникнення
правовідносин у даній справі) близькі
родичі особи, якій завдано моральну
шкоду, права на відшкодування такої
шкоди не мають, крім випадків коли
такими діями безпосередньо були
порушені і їх права.

Таким чином, положення зазначених
нормативно-правових актів не
передбачають право позивача на
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку із нещасним випадком на
виробництві, який трапився з його сином
у 1999 році.

Положення статті 4 Закону України «Про
охорону праці» та статті 153 КЗпП
України, на які посилається позивач,
регулюють питання створення безпечних
і нешкідливих умов праці та підстави і
порядок відшкодування шкоди (в тому
числі моральної) саме працівникам
підприємства - у разі ушкодження їх
здоров'я, а не відшкодування шкоди
родичам потерпілого працівника.

Враховуючи, що право позивача на
відшкодування моральної шкоди нормами
законодавства ,що діяло на час
виникнення спірних правовідносин не
передбачено, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції правильно
відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є
несуттєвими і не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Судом повно і всебічно з'ясовані
обставини справи, що мають для неї
значення, висновки відповідають цим
обставинам і набутим доказам, характер
правовідносин між сторонами судом
визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
не порушені, застосовані правильно,
постановлено законне і обґрунтоване
рішення, підстави для його скасування
або зімни відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 15 листопада 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: