Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 116/6692/13-ц

Провадження № 2/116/107/14

09.01.2014 року
м. Сімферополь

Сімферопольський районний суд
Автономної Республіки Крим

у складі: головуючого судді
Пакули М.Р.

при секретарі
Бліннікової К.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності
на ? частку господарських будівель та
споруд,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до
Сімферопольського районного суду
Автономної Республіки Крим з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
власності на ? частку господарських
будівель та споруд. Заявлені позовні
вимоги мотивовані тим, що ухвалою
Сімферопольського районного суду
Автономної Республіки Крим від 5
жовтня 2011 року по справі № 2-2429/11 між
представниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була
затверджена угода, за умовами якої за
ОСОБА_1 було визнано право власності на
? частку будинку АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 3
серпня 2011 року. Під час розгляду
цивільної справи № 118/6715/2012 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ
домоволодіння АДРЕСА_1 за висновком
судової будівельно-технічної
експертизи запропоновано поділ
житлового будинку і господарських
будівель та споруд, частину яких
запропоновано виділити у власність
ОСОБА_1 Проте ухвалою
Сімферопольського районного суду
Автономної Республіки Крим від 5 жовтня
2011 року по справі № 2-2429/11 за ОСОБА_1
було визнано право власності тільки
на ? частину будинку, а питання про
відповідну частку надвірних
господарських спорудах не
вирішувалося. Втім згідно зі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 3 серпня 2011 року ОСОБА_2
належала ? частка житлового будинку з
відповідною часткою господарських та
побутових будівель. Іншим
співвласником ? частки будинку з
відповідною часткою господарських
будівель та споруд була ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, і спадщину після
смерті якої прийняли відповідачі.
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 видані державні акти
серія ЯИ № 386629 та ЯИ №
386627 про право власності на земельну
ділянку площею 0, 0722 га, а також ЯИ №
386630 та ЯИ № 386628 на земельну ділянку
площею 0, 0162 га, якими посвідчується
право спільної сумісної власності
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на земельну ділянку
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських
будівель і споруд АДРЕСА_1. Зазначені
правовстановлюючі документи на
земельні ділянки не скасовані та не
визнані недійсними. На сьогоднішній
день склалася ситуація, коли в
результаті відчуження ? частки
житлового будинку, що є складовою
садиби, до позивача документально не
перейшло право власності на
відповідну частку господарських
будівель та споруд, яка відповідно до
діючих норм підлягала обов'язковому
набуттю новим співвласником. Окрім
цього ухвала Сімферопольського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 5 жовтня 2011 року у справі №
2-2429/11 вже була пред'явлена до виконання
і право власності на підставі цього
документу вже зареєстровано, що
усуває можливість повторного
пред'явлення цього документу до
виконання відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень». Згідно з абз. 1
розділу 2 Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24
травня 2001 року № 127, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 10 липня
2001 року № 582/5773 зі змінами та
доповненнями, до об'єктів, що
підлягають технічній інвентаризації,
належать житлові будинки садибного
типу, розташовані на окремих земельних
ділянках. Відповідно до абз. 3 п.п. 2.2
Інструкції на присадибних ділянках,
крім житлових будинків, розміщуються
господарські будівля (сараї /хліви/,
літні кухні, гаражі, майстерні, навіси,
вбиральні тощо) та господарські
споруди (колодязі, вигрібні ями,
огорожі, ворота, хвіртки, замощення
тощо). Абз. 2 п. 3.1 Інструкції
передбачалося, що інвентаризації
підлягають об'єкти (згідно з розділом
2) всіх форм власності, розташовані на
земельних ділянках (за окремими
поштовими адресами). За ст. 381
Цивільного кодексу України як об'єкт
права власності окремо виділено
садибу та передбачено, що садибою є
земельна ділянка разом з
розташованими на ній житловим
будинком, господарсько-побутовими
будівлями, наземними і підземними
комунікаціями, багаторічними
насадженнями. У разі відчуження
житлового будинку вважається, що
відчужується вся садиба, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Методичними рекомендаціями стосовно
об'єктів нерухомого майна, права на
які підлягають державній
реєстрації, схваленими колегією
Державної реєстраційної служби
України 11 грудня 2012 року (протокол №
3) зроблено висновок, що складовими
садиби обов'язково повинні бути
земельна ділянка, житловий будинок, а
також інші другорядні об'єкти, які
безпосередньо пов'язані або
обслуговують земельну ділянку та
житловий будинок. В межах поділу
речей на головні та приналежні в
даному випадку головною річчю
залишається житловий будинок, який
знаходиться на земельній ділянці, а
приналежністю сама земельна ділянка,
яка наслідує юридичну долю
нерухомого майна, яке на ній
розміщено. Отже, окремо від
житлового будинку господарські
будівлі та споруди, які не мають та не
можуть мати окремої адреси, не
підлягають відчуженню відособлено
від будинку та не визнаються як
окремо взятий об'єкт нерухомого
майна. На підставі викладеного
просить визнати за ним право
власності на ? частку господарських
будівель та споруд, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримала у повному об'ємі.

Представник відповідача ОСОБА_3
позовні вимоги не визнав, вказавши, що
затвердженою судом мировою угодою
було обумовлено лише визнання за
ОСОБА_1 права власності на ? частку
житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився. Про день, час та місце
розгляду справи сповіщався за
зареєстрованим в установленому
законом порядку місцем проживання,
однак судові повістки повернулися у
зв'язку із закінченням терміну
зберігання.

На підставі ч. 5 ст. 74, ч. 9 ст. 76, ст. 77
Цивільного процесуального кодексу
України суд вважає можливим
розглянути справу у його відсутності
на підставі наданих доказів.

Вислухавши доводи учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що заявлені позовні вимоги не
підлягають задоволенню в силу
наступних підстав.

Статтею 3 Цивільного процесуального
кодексу України регламентовано, що
кожна особа має право в порядку
встановленому цим кодексом
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

В силу ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. У ст. ст. 10, 60
Цивільного процесуального кодексу
України визначено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

За ст. 61 Цивільного процесуального
кодексу України обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню. Обставини, визнані судом
загальновідомими, не потребують
доказування. Обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи
або особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Так, судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
3 серпня 2001 року серія
АЕА № 854500 ОСОБА_2 після смерті батька
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
успадкував ? частку житлового будинку
з відповідною часткою господарських
та побутових будівель, що
знаходиться у АДРЕСА_1, розташованого
на присадибних земель Мирнівської
сільської ради, що належало
спадкодавцеві на підставі рішення
народного суду Сімферопольського
району від 14 червня 1972 року та
зареєстрованого в БТІ м. Сімферополя
12 травня 1991 року за реєстровим № 545.
На вказаній земельній ділянці
розташований один ракушечний жилий
будинок з жилою площею 21, 6 кв. м,
зазначений в плані під літ. «А», з
наступними господарськими та
побутовими будівлями: «А1, А2, в», -
добудови, «а, е» - тамбури, «Е, В» - літні
кухні, «Г, Д, Ж, Б» - сараї, «У, О» -
вбиральні, споруди, мощення (а.с. 5).

Ухвалою Сімферопольського району
Автономної Республіки Крим від 5
жовтня 2011 року, яка набрала чинності 11
жовтня 2011 року, по цивільний справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на ?
частку будинку та земельної ділянки
було постановлено визнати мирову
угоду, укладену представником
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та
представником відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_7, за якою за позивачем ОСОБА_1
визнається право власності на ?
частку будинку АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 3
серпня 2011 року, у зв'язку з чим
ОСОБА_1 відмовляється від позовних
вимог в частині визнання за ним
права власності на ? частку
земельної ділянки, на якій
розташовано будинок АДРЕСА_1, сплачує
ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі
6 000 гривень за понесені останнім
витрат, пов'язаних з оформленням
після смерті ОСОБА_5 спадщини - ?
частку будинку АДРЕСА_1, сплачує
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
витрат на правову допомогу суму у
розмірі 3 200 гривень, судові витрати у
вигляді судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, сплачені позивачем
ОСОБА_1 при подачі позову, між
сторонами не розподіляються, а
відносяться в повному обсязі на
рахунок позивача ОСОБА_1 (а.с.
6). На підставі зазначеної ухвали 3
травня 2012 року за № 34009280
Сімферопольським районним бюро
технічної інвентаризації за ОСОБА_1
було зареєстровано право приватної
власності на ? частку будинку
АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно до листа Мирнівської
сільської ради Сімферопольського
району Автономної Республіки Крим
від 7 червня 2012 року № 792/02-14/1 згідно
земельно-кадастрової книги № 1 стр.
127 за ОСОБА_2 зареєстровані державні
акти серія ЯИ № 386629 на площу 0, 0722
га та ЯИ № 386630 площею 0, 0162 га; за
ОСОБА_4 - ЯИ № 386628 на площу 0, 0162 га
та ЯИ № 386627 площею 0, 0722 га. Заява
про розділ земельної ділянки від 1
листопада 2009 року до Мирнівської
сільської ради не подавалася (а.с. 10).

В силу ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Відповідно до ст. 381 Цивільного
кодексу України садибою є земельна
ділянка разом з розташованими на ній
житловим будинком,
господарсько-побутовими будівлями,
наземними і підземними комунікаціями,
багаторічними насадженнями.

У разі відчуження житлового будинку
вважається, що відчужується вся
садиба, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За п. 2.2 Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24
травня 2001 року № 127, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 10 липня
2001 року № 582/5773, зі змінами та
доповненнями, житловий будинок
садибного типу складається із
житлових та допоміжних (нежитлових)
приміщень. При цьому характерними
допоміжними приміщеннями будинків є:
передпокій, кухня, коридор, веранда,
вбиральня, комора, приміщення для
автономної системи опалення, пральня
тощо.

На присадибних ділянках, крім
житлових будинків, розміщуються
господарські будівлі (сараї (хліви),
літні кухні, гаражі, майстерні, навіси,
вбиральні тощо) та господарські
споруди (колодязі, вигрібні ями,
огорожі, ворота, хвіртки, замощення
тощо).

Прибудовою (до житлового будинку) є
частина будинку, розташована поза
контуром її капітальних зовнішніх
стін і яка має з основною частиною
будинку одну (або більше) спільну
капітальну стіну. Прибудови мають
внутрішнє сполучення з основними
частинами будинків. До них
відносяться: прибудовані житлові
кімнати та допоміжні приміщення
(тамбури, веранди, кухні, комори,
ванні кімнати, вбиральні тощо).

Таким чином, приймаючи до уваги те, що
при укладенні мирової угоди по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання прав
власності на ? частку будинку та
земельної ділянки було вирішено
питання щодо передачі ОСОБА_1 не
житлового будинку АДРЕСА_1 у цілому, а
лише ? його частки без відчуження
земельної ділянки, а також
господарських будівель та споруд, які
як вбачається з технічного паспорту
від 23 січня 2012 року (а.с. 8-9) розташовані
окремо від житлового будинку,
позовні вимоги щодо визнання за
ОСОБА_1 права власності на ? частку
господарських будівель та споруд,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1, суд
находить безпідставними та
необгрунтованими.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212, 214, 215,
218, Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
власності на ? частку господарських
будівель та споруд повністю
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через
Сімферопольський районний суд
Автономної Республіки Крим протягом
десяти днів з дня його проголошення,
а особою, у відсутності якої воно
була постановлено, - протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 14 січня 2014 року.

Суддя
М.Р. Пакула