Білогірський районний суд
обл., смт Білогр'я, вул. Шевченка, 42,
Справа № 669/1407/13-ц
Провадження № 2/669/16/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2014 року
смт.Білогір'я

Білогірський районний суд
Хмельницької області

в складі головуючого судді
Давидюка О.І.

при секретарі Дем'янюк Н.М.

з участю представника позивача
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача - адвоката
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.Білогір'я
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
заподіяної працівником під час
виконання трудових обов'язків,

В С Т А Н О В И
В:

28 листопада 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівником під час виконання трудових
обов'язків в сумі 15909,69 грн.

На обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що 10 серпня 2012 року
між позивачем та відповідачем був
укладений трудовий договір як між
працівником та фізичною особою, яка
використовує найману працю, відповідно
до якого ОСОБА_3 була прийнята на роботу
продавця непродовольчих товарів, в
зв'язку з чим з нею, крім того, 10 серпня
2012 року було укладено договір про повну
матеріальну відповідальність.

В результаті проведеної ревізії
товарно-матеріальних цінностей в
магазині за період роботи на посаді
продавця з 10 серпня 2012 року по 20 вересня
2013 року було встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 допустила недостачу
товарно-матеріальних цінностей на суму
17578,69 грн., яку не заперечувала, про що
свідчить власноруч написана нею
розписка від 24 вересня 2013 року. На
виконання розписки відповідач 22 жовтня
2013 року частково погасила недостачу в
сумі 1678 гривень. Таким чином, розмір
шкоди завданої позивачеві на
сьогоднішній день становить 15909,69
гривень, яку відповідач ОСОБА_3
відмовляється в добровільному порядку
відшкодувати, перестала брати слухавку
телефону та не йде з ним на жодний
контакт. В зв'язку із цим він змушений
звернутися із зазначеною позовною
заявою до суду.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні зменшив позовні вимоги, з
якими не погодилася відповідач, в сумі
537,10 грн., позовні вимоги з уточненнями
підтримав, просив їх задовольнити. Крім
того, пояснив, що для відповідача в
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» були створені
всі необхідні умови для нормальної
роботи і забезпечення повного
збереження дорученого їй майна, жодних
скарг від відповідача, як продавця, на
неналежні умови по збереженню ввірених
їй товарів на адресу роботодавця
ОСОБА_5 не поступало, доступ до магазину
мала тільки відповідач, ревізія
проводилася з її відома та в її
присутності, будь-який психологічний
тиск з метою визнання нею факту
недостачі не чинився.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги визнала частково,
пояснила, що відповідально відносилася
до своїх трудових обов'язків, прийняла
товарно-матеріальні цінності від
попереднього працівника, а згодом
отримувала товари від постачальників
згідно документації, однак не розуміє
звідки сталася нестача товарів, ключ
від магазину мав також позивач.
Зазначила, що перебуває в складному
матеріальному становищі, а тому вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_4 заперечувала проти позовних
вимог, вважає, що її довірительці не
були створені всі необхідні умови для
захисту від проникнення сторонніх осіб
в магазин, а відтак належного
збереження товарно-матеріальних
цінностей, що й призвело до недостачі
товарів на зазначену позивачем суму.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП
України, відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли: між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до ст.135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому на
зберігання або для інших цілей, а також
шкоди завдано недостачею.

Відповідно до ст.135-1 КЗпП України,
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність може
бути укладено підприємством,
установою, організацією з
працівниками, які займають посади або
виконують роботи, безпосередньо
пов'язані із зберіганням, обробкою,
продажем (відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей. Перелік таких
посад і робіт, а також типовий договір
про повну матеріальну
відповідальність затверджуються в
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України.

Встановлено, що згідно заяви від 10
серпня 2012 року та трудового договору
між працівником та фізичною особою, яка
використовує найману працю від 10
серпня 2012 року, відповідач ОСОБА_3 з 10
серпня 2012 року по 21 жовтня 2013 року
перебувала в трудових відносинах з
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5
(а.с. 8-10, 12).

На підставі наказу роботодавця
від 10 серпня 2012 року № 6/1 відповідач
ОСОБА_3 була прийнята на посаду
продавця непродовольчих товарів у
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться
в АДРЕСА_1 (а.с. 13), в зв'язку з чим
відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України
з нею 10 серпня 2012 року було укладено
договір про повну матеріальну
відповідальність, оскільки її посада
входить до переліку посад і робіт
працівників, з якими можуть укладатися
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність,
визначеного додатком № 1 до постанови
Держкомпраці СРСР та Секретаріату
ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, яка
діяла на час укладення вказаного вище
договору (а.с. 11).

За змістом договору про повну
матеріальну відповідальність від 10
серпня 2012 року, що укладений між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 та
працівником ОСОБА_3, працівник, що
займає посаду продавця непродовольчих
товарів, приймає на себе повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження ввірених
йому підприємством матеріальних
цінностей.

Згідно акту ревізії від 20 вересня
2013 року, яку було проведено в
присутності продавця ОСОБА_3,
бухгалтера ОСОБА_1 та менеджера ОСОБА_6,
було встановлено, що станом на 20
вересня 2013 року недостача
товарно-матеріальних цінностей
складає 17578,69 грн. (а.с. 15).

Відповідач ОСОБА_3 з результатами
ревізії була згідна, про що свідчить
написана нею власноруч 24 вересня 2013
року розписка, яку вона скріпила
власним підписом, згідно якої було
встановлено графік погашення вказаної
недостачі в наступному порядку: 1678 грн.
відповідач зобов'язується повернути до
27 вересня 2013 року, 5300 грн. - до 20 жовтня
2013 року, 5300 гривень - до 20 листопада 2013
року та 5300 гривень - до 15 грудня 2013 року
(а.с. 16, 35).

Крім того, згідно квитанції до
прибуткового касового ордера № 67 від 22
жовтня 2013 року відповідач ОСОБА_3
внесла ФОП ОСОБА_5 частину недостачі
згідно акту ревізії від 20 вересня 2013
року в розмірі 1678 грн.

Станом на 22 жовтня 2013 року
недостача ОСОБА_3 згідно
вищезазначених розписки та квитанції
становить 15900,69 грн. (17578,69 грн. - 1678 грн.),
а тому вимога позивача щодо стягнення з
неї шкоди заподіяної при виконанні
трудових обов'язків в розмірі 15909,69 грн.,
що як слідує із розрахунку в позовній
заяві в більшому розмірі на 9 грн., є
помилковою.

Що ж стосується позиції
відповідача та її представника щодо
підставності зменшення розміру шкоди,
то суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, а у
відповідності до ст. 60 ЦПК України
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі і
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В силу вищезазначених положень
цивільно-процесуального
законодавства, суд позбавлений в
можливості збирання доказів з власної
ініціативи, а розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін.

Пленум Верховного Суду України в
п. 19 Постанови від 29 грудня 1992 року № 14
«Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками»
роз'яснив, що зменшення розміру шкоди,
що підлягає покриттю працівником,
допустиме лише у виключних випадках
при наявності зазначених у ст. 137 КЗпП
умов, які мають бути підтверджені
доказами. До конкретної обстановки, за
якої було заподіяно шкоду, відносяться
обставини, що перешкоджали
працівникові виконувати належним
чином покладені на нього обов'язки,
зокрема, відсутність нормальних умов
зберігання матеріальних цінностей,
неналежна організація праці. Разом з
тим необхідно враховувати, чи приймав
працівник залежні від нього заходи до
запобігання шкоди.

За наявності вищезазначеного не
заслуговують на увагу доводи
відповідача та її представника про те,
що розмір шкоди підлягає зменшенню, так
як в її заподіянні є вина роботодавця,
який не забезпечив належної
організації праці та схоронності
товарів в магазині, а також залежно від
майнового стану працівника, що
визначено положеннями ст. 137 КЗпП,
оскільки відповідачем ОСОБА_3 не надано
жодного належного доказу на
відсутність умов чи неналежної
організації праці, що забезпечують
збереження матеріальних цінностей в
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також не
надано будь-яких доказів на
підтвердження неналежного її
майнового стану, що в своїй сукупності
б давали підстави суду можливість
зменшити розмір заподіяної
відповідачем шкоди.

Разом з тим, не заслуговують на
увагу доводи відповідача про те, що
вона вимушено під психологічним тиском
роботодавця попередньо погодилася із
недостачею, підписала акт ревізії,
написала розписку про повернення
коштів і частково повернула позивачу
частину недостачі в розмірі 1678 грн., так
як відповідачем не було вчинено
будь-яких дій, що стосуються
доказуванню факту примушування її до
визнання недостачі, до правоохоронних
органів відповідач не зверталася,
добровільно сплатила частину
недостачі, а відтак її доводи з цього
приводу є голослівними, тобто
необґрунтованими.

Тим більше, в судовому засіданні 17
січня 2014 року відповідач визнала
позовні вимоги, за виключенням 534,60 грн.,
які вона вважала в цій частині
необґрунтованими, а тому на її ж
пропозицію представником позивача
була подана заява про зменшення
позовних вимог в цій частині (а.с. 64-65).

Таким чином, дослідивши надані
сторонами докази на підтвердження
своєї позиції, оцінивши їх належність,
допустимість і достовірність, суд
дійшов до висновку про те, що обставини,
на які посилається позивач, знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні, є такими, що ґрунтуються на
вимогах закону, а тому в межах
заявлених позовних вимог, враховуючи
їх зменшення представником позивача в
судовому засіданні на 534,60 грн. (а.с. 64), з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 15366,09 грн.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог стягує з відповідача на
користь позивача понесені судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 153,66 грн.

Керуючись ст. ст. 21, 24-1, 130, 134, 135-1 КЗпП
України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш
И В:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівником під час виконання трудових
обов'язків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5 матеріальну шкоду, заподіяну
під час виконання трудових обов'язків,
в сумі 15366 (п'ятнадцять тисяч триста
шістдесят шість) гривень 09 (дев'ять)
копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5 судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 153 (сто
п'ятдесят три) гривні 66 (шістдесят
шість) копійок.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Хмельницької
області через Білогірський районний
суд Хмельницької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О. І. Давидюк