АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5556/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/250/14
Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.
Доповідач Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: представника третьої
особи ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 27 листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
Житлово-будівельного кооперативу
«Енергія-2000» (далі -ЖБК «Енергія-2000»),
Виконавчого комітету Київської
районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_3 про
визнання права власності на спадкове
майно.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача
апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 27 листопада 2013 року позов
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після ОСОБА_4.

У задоволенні позовних вимог до
Житлово-будівельного кооперативу
«Енергія-2000», Виконавчого комітету
Київської районної у м. Полтаві ради
відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився
позивач, який в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права
просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер
його батько, ОСОБА_4, який за життя був
членом ЖБК «Енергія-2000» та повністю
сплатив пайовий внесок за двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, набувши право
власності на дану квартиру, однак не
оформив його належним чином. Після
смерті спадкодавця він разом із
сестрою-відповідачем ОСОБА_3, прийняв
спадщину, подавши до Другої
полтавської державної нотаріальної
контори заяву про витрачу Свідоцтва
про право на спадщину, однак постановою
нотаріуса від 13.09.2013р. йому було
відмовлено у зв»язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
спадкове майно.

Вказує, що при ухваленні рішення суд
виходив із рівності часток у спадщині
кожного із спадкоємців за законом,
однак не врахував того, що зміна
розміру часток у спадщині між
спадкоємцями автоматично збільшує
частку у всьому майні одного
спадкоємця та зменшує частку іншого,
оскільки сторони зазначали, що існує й
інше нерухоме майно (також
кооперативна квартира, в якій
зареєстрована відповідач), яке
належало спадкодавцю та яке підлягає
спадкуванню.

Зазначає також, що суд першої інстанції
не взяв до уваги заяви відповідача про
визнання позову.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Не може бути скасовано законне та
обґрунтоване рішення з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що ОСОБА_4 був членом ЖБК
«Енергія-2000» та на підставі рішення
виконкому Полтавської міської ради №68
від 13.03.2002р. йому на склад сім»ї із трьох
осіб (ОСОБА_5- дружина та ОСОБА_2 - син)
було видано Ордер №109 від 23.03.2002р. на
жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1
(а.с.11).

Згідно довідки ЖБК «Енергія-2000» від
07.05.2003р. №277 ОСОБА_4 є членом ЖБК
«Енергія-2000» та зареєстрований за
вказаною вище адресою разом із
зазначеними членами сім»ї (а.с.13).

ОСОБА_4 повністю сплатив пайовий внесок
за двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та
виконав зобов»язання по укладеному з
ВАТ «Полтавський турбомеханічний
завод» інвестиційному договору по
будівництву даної квартири, однак його
право власності на вказану квартиру
зареєстровано не було (а.с.14,22,44-46).

ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
заповіту на випадок смерті не залишив
(а.с.7).

Дружина ОСОБА_4- ОСОБА_5- померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.38).

Установлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2, який є
сином ОСОБА_4, постійно проживав з
батьком на час його смерті, від
прийняття спадщини не відмовлявся,
тому є таким, що фактично прийняв
спадщину після ОСОБА_4 (а.с.8-10,39).

Разом із тим спадкоємцем за законом
після смерті ОСОБА_4 є також його
донька, ОСОБА_3 (а.с.40).

Згідно інформації Другої Полтавської
державної нотаріальної контори від
09.10.2013 року спадкову справу після
смерті ОСОБА_4 відкрито за заявою дочки
померлого - ОСОБА_3 від 06.03.2013р. про
прийняття спадщини згідно закону
(а.с.64).

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив із того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
спадкують в рівних частках-по 1/2
частині спадкового майна, а також із
того, що нормою ч.3 ст.1267 ЦК України
передбачено право спадкоємців за
письмовою угодою між собою,
посвідченою нотаріусом, якщо це
стосується нерухомого майна, змінити
розмір частки у спадщині когось із них,
однак така письмова угода між цими
спадкоємцями не укладалася.

У відповідності до ст.1268 ЦК
України спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно ст.1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

За змістом статті 1267 ЦК України частки
у спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

Спадкоємці за письмовою угодою між
собою, посвідченою нотаріусом, якщо це
стосується нерухомого майна або
транспортних засобів, можуть змінити
розмір частки у спадщині когось із них.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що суд не врахував того, що зміна
розміру часток у спадщині між
спадкоємцями автоматично збільшує
частку у всьому майні одного
спадкоємця та зменшує частку іншого,
оскільки сторони зазначали, що існує й
інше нерухоме майно (також
кооперативна квартира, в якій
зареєстрована відповідач), яке
належало спадкодавцю та яке підлягає
спадкуванню не заслуговують на увагу з
огляду на те, що, як вірно зазначено
судом першої інстанції, сторони не
надали суду будь-яких доказів, з яких би
вбачалось, яке ще нерухоме майно
увійшло до спадкової маси, яка його
вартість, чи відповідає вона вартості
спірної квартири та 1/2 частині всієї
спадкової маси, а якщо не відповідає, то
якою має бути компенсація тому із
спадкоємців, хто отримає у власність
квартиру меншої вартості.

Твердження в апеляційній скарзі про те,
що місцевим судом не взято до уваги
заяву відповідача про визнання позову
є неспроможним оскільки позов
задоволено частково, у повній
відповідності до вимог чинного
цивільного законодавства України.

Апеляційна скарга не містить нових
фактів чи засобів доказування, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції, викладені у мотивувальній
частині судового рішення.

Суд першої інстанції повно та
об'єктивно встановив фактичні
обставини справи і дав їм належну
правову оцінку, дослідив надані
сторонами докази, на підставі яких
дійшов вірного висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального права
відповідно до характеру правовідносин,
що склалися між сторонами та в межах
заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , -
відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Полтави від 27 листопада 2013 року,
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ
/підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ:
/підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун