Провадження № 2/259/192/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року Куйбишевський
районний суд м. Донецька

в складі: головуючого - судді
ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі:
Ігнатьєвій Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Донбаскабель» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористані
відпустки, зміну формулювання причин
звільнення і дати звільнення, та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 23 жовтня 2013 року
звернувся до суду із позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Донбаскабель» (далі - ПАТ
«Донбаскабель») про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористані
відпустки, зміну формулювання причин
звільнення і дати звільнення, та
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що з 23
серпня 1977 року по 02 вересня 2013 року він
перебував у трудових відносинах з
відповідачем, працюючи спочатку на
посаді машиніста автокрану, потім
водієм погрузчика.

Наказом № 115к від 24.09.2013р. його було
звільнено з 02.09.2013р. за п.4 ст.40 КЗпП
України за прогули. Позивач вважає своє
звільнення незаконним, оскільки 02
вересня 2013 року він приходив на роботу,
не прогулював її, однак, на прохідній
заводу, охоронці його не пропустили до
робочого місця, про що ним та його
сусідами по будинку був складений акт.
Після чого, 16 вересня 2013 року, на усній
бесіді з керівником ПАТ «Донбаскабель»
Мурзенко О.В., останнім було
повідомлено позивача про необхідність
написання заяви про звільнення за
власним бажанням з ПАТ «Донбаскабель»
та потім написати заяву про
працевлаштування на роботу до
реорганізованого - ВАТ «Донбаскабель».
Позивач відмовився від написання таких
заяв, оскільки його не влаштовували
умови майбутньої роботи, у зв»язку з
чим, у подальшому його було звільнено
наказом від 24.09.2013р. Просить суд
враховуючи наведене, змінити
формулювання причин звільнення та дати
звільнення. Окрім викладеного, позивач
просить суд стягнути на його користь з
відповідача заборгованість по
заробітній платі у приблизній сумі 7500,00
грн., також просить стягнути на його
користь грошову компенсацію за всі
невикористані дні щорічної відпустки у
сумі близької 9500,00 грн., стягнути
середній заробіток за час затримки
розрахунку, відшкодувати заподіяну
йому неправомірним звільненням
моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.

Належним чином повідомлений про час та
дату судового засідання позивач ОСОБА_1
до зали суду не з»явився, надав заяву
про розгляд справи за його відсутності,
посилаючись на незадовільний стан
здоров»я, за участі його представників
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - на позовних вимогах
наполягав.

Присутні у залі суду представники
позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тричі
уточнювали та збільшували позовні
вимоги ОСОБА_1, та остаточно просили суд
- стягнути з ПАТ «Донбаскабель» на
користь позивача - заборгованість по
заробітній платі за період з 01.01.2013 року
по 31.03.2013р., а також за період з 01.08.2013р.
по 02.09.2013р. у сумі 3610,00 грн.; також
просили суд стягнути з відповідача на
користь позивача грошову компенсацію
за невикористані дні щорічної
відпустки у розмірі 9517,00 грн.; просили
суд змінити формулювання причин
звільнення ОСОБА_1 з «звільнено за
прогул без поважних причин за п.4 ст. 40
КЗпП України» на «звільнений за
скороченням штатів на п.1 ст. 40 КЗпП
України» змінивши також дату
звільнення з 02.09.2013р. на день розгляду
справи у суді; стягнути на користь
ОСОБА_1 з відповідача у відшкодування
моральної шкоди 5000,00 грн. та допустити
негайне виконання рішення суду у
частині стягнення заробітної плати і
грошової компенсації за невикористані
дні щорічної відпустки.

Представник відповідача Сташевська
Ю.Л., присутня у судовому засіданні,
позовні вимоги визнала частково та
зазначила про наявність
заборгованості по заробітній платі
перед ОСОБА_1 за період листопад -
грудень 2012 року та січень - березень 2013
року, серпень - вересень 2013 року у сумі
16887,00 грн. При цьому зауважила, що
стягнення заборгованості перед
позивачем на суму 3760,00 грн. за період
листопад - грудень 2012 року - було вже
здійснено на підставі посвідчення №362
виданого КТС ПАТ «Донбаскабель»
01.02.2013р., про що свідчить постанова
державного виконавця Куйбишевського
РУЮ м.Донецька від 01.02.2013р. про
відкриття виконавчого провадження.
Інші вимоги ОСОБА_1 представник
відповідача вважає необґрунтованими,
надала акти від 19.09.2013р. про відсутність
ОСОБА_1 на роботі та вдома, а також
результати його повідомлення
телеграфом та довідки з лікарні про
відсутність даних про його перебування
там. Просила відмовити у задоволенні
інших позовних вимог за
необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення представників
позивача, а також заперечення
представника відповідача, вивчивши
матеріали справи і перевіривши їх
доказами, вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК України
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір.

Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно та всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, з 23
серпня 1977 року по 02 вересня 2013 року
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах
з відповідачем, працюючи спочатку на
посаді машиніста автокрану, потім
водієм погрузчика. Наказом № 115к від
24.09.2013р. його було звільнено з 02.09.2013р. за
п.4 ст.40 КЗпП України за прогули (а.с.14-17).

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України,
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності,
можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Відповідно до п. 18 Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 6.11.1992 року ( зі
змінами) «Про практику розгляду судами
трудових спорів», при розгляді справ
про поновлення на роботі судам
необхідно з»ясувати, з яких підстав
проведено звільнення працівника
згідно з наказом, і перевіряти їх
відповідність законові. Суд не вправі
визнати звільнення правильним
виходячи з обставин, з якими власник
або уповноважений ним орган не
пов»язували звільнення. При цьому,
поважними причинами прогулу варто
визнати такі причини, що виключають
вину працівника. Наявність поважних
причин визнається у разі доведеної
непрацездатності працівника, причини
сімейно-побутового характеру, при яких
вихід працівника на роботу за
наявності таких причин міг би
заподіяти працівникові та іншим особам
шкоду, що значно перевищує ту шкоду, що
заподіяна власникові невиходом на
роботу. Загальним критерієм вини
працівника в здійсненні прогулу є
належна дбайливість про виконання
трудових обов»язків. У випадках
самовільного залишення роботи,
звільнення проводиться з зазначенням
останнього дня роботи як дня
звільнення, хоча наказ про звільнення
може бути виданий значно пізніше.

Аналізуючи докази, надані сторонами по
справі, суд приходить до висновку, що,
на підтвердження обґрунтованості
звільнення ОСОБА_1 саме за п.1 ст.40 КЗпП
України, представником відповідача
надані належні та допустимі докази - це
акти від 19.09.2013р. про відсутність ОСОБА_1
на роботі та вдома, які складені
уповноваженими особами ПАТ
«Донбаскабель», а також результати
його повідомлення телеграфом від
16.09.2013р. щодо зобов»язання надання
пояснень про причини відсутності на
роботі, а також довідки з лікарні про
відсутність даних про перебування
ОСОБА_1 на період з 02.09.2013р. по 16.09.2013р. з
яких можливо зробити висновок про
неповажність причин відсутності
ОСОБА_1 на роботі з 02.09.2013 року до дати
звільнення.

Доводи же позивача та пояснення
представників позивача у судовому
засіданні про незаконні дії
працівників ПАТ «Донбаскабель», які,
нібито, не пропустили на робоче місце
ОСОБА_1 02.09.2013р. не підтверджені
будь-якими доказами, окрім особистих
пояснень вказаних осіб. Долучений до
позову акт від 02.09.2013р., складений самим
ОСОБА_1 та його сусідами по місцю
проживання - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - не
може вважатись належним доказом по
справі, оскільки складений
неуповноваженими на це особами,
зацікавленими у вирішенні справи на
користь позивача. У той же час,
представником позивача не
заперечувався факт відсутності ОСОБА_1
на робочому місці з 02.09.2013р. до моменту
звільнення 24.09.2013р., та поясненням такої
поведінки, було оголошено незгоду
позивача з, нібито, незадовільними
умовами нової роботи, яку йому
запропонувало керівництво
відповідача, а також його
незадовільний стан здоров»я після
02.09.2013р., не підтверджений
документально.

Зазначені обставини, на які
посилається позивач, суд вважає
неповажними причинами для відсутності
на роботі, а звільнення ОСОБА_1
проведене ПАТ «Донбаскабель» за п.1
ст.40 КЗпП України таким, що ґрунтується
на законі. При цьому, суд зауважує, що
позивачем та його представником
взагалі не було надано у судове
засідання оскаржуваний наказ № 115к від
24.09.2013р. для вивчення, так само як не
було оголошено вимог про визнання його
незаконним та скасування.

Стосовно вимог позивача про
відшкодування моральної шкоди, суд
зазначає, що вони є похідними від
основної вимоги - про внесення змін до
формулювання причин звільнення та дати
звільнення - і саме із, незаконним, на
думку позивача, звільненням, він
пов»язує настання тих моральних
страждань, що були йому завдані.
Оскільки у задоволенні основних вимог
суд відмовляє, також необхідно
відмовити у задоволенні вказаних
похідних вимог.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення із
відповідача ПАТ «Донбаскабель»
компенсації за невикористані
відпустки - суд вважає їх такими, що
задоволенню не підлягають, оскільки не
є доведеними у судовому засіданні. Так,
частиною 1 статті 83 КЗпП України
встановлено, що у разі звільнення
робітника, йому сплачується грошова
компенсація за всі невикористані ним
дні щомісячної відпустки, а також
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей.

У відповідності з ч. 1 ст. 47 і ч. 1
ст. 116 КЗпП України, сплата всіх сум, які
належать працівнику від підприємства
або закладу, проводяться в день
звільнення. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП
України у разі звільнення працівника
йому виплачується грошова компенсація
за всі невикористані ним дні щорічної
відпустки. Порядок розрахунку сум
відпускних за надані працівникам
щорічні відпустки, додаткові відпустки
працівникам, які мають дітей, або
виплати компенсації за невикористані
відпустки визначений в Порядку N 100,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року.
Відповідно до цього Порядку,
обчислення середньої заробітної плати
для оплати щорічної відпустки,
додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки.

Як визначив законодавець,
компенсація за невикористану
відпустку - це грошові виплати,
встановлені з метою відшкодування
працівникові витрат, пов'язаних з
виконанням ними трудових та інших
передбачених законом та іншими
нормативно-правовими актами і
колективним договором обов'язків.

Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
ст. 61 ЦПК України, тобто тягар
доказування лежить на сторонах
цивільно-правового спору.

У судовому засіданні позивачем та його
представниками не було надано суду
жодних доказів наявності у ОСОБА_1 днів
невикористаної відпустки на момент
його звільнення та права на отримання
компенсації, не був взагалі оголошений
період, за якій, нібито, позивач має
невикористані відпустки, у зв»язку із
чим, у задоволенні вказаних вимог слід
відмовити за недоведеністю.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по заробітній платі за
період з 01.01.2013 року по 31.03.2013р., а також
за період з 01.08.2013р. по 02.09.2013р. у сумі
3610,00 грн. - суд вважає їх такими, що
підлягають задоволенню, оскільки
наявність заборгованості перед
позивачем у вказаній сумі визнана
представником відповідача у судовому
засіданні та підтверджена письмовими
доказами - довідкою від 14.01.2014р.

На підставі викладеного, керуючись ст.
40 п.1 КЗпП України, ст.ст.
10,11,84,88,209,212,214-215,218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Донбаскабель» на користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі у сумі 3610,00 (три тисячі шістсот
десять) грн. 00 коп.

Відмовити у задоволенні інших позовних
вимог ОСОБА_1 за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене
сторонами в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Донецької області
через Куйбишевський районний суд
м.Донецька, шляхом подачі апеляційної
скарги, протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:
Н.В.Писанець