АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/587/14
Справа: № 620/394/13-ц
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової
Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Зачепилівського районного
суду Харківської області від 12
листопада 2013 року по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новий сад»
Кегичівського району Харківської
області до ОСОБА_2 про визнання
договору оренди землі продовженим, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Новий
сад» (далі: ТОВ «Новий сад») звернувся
до суду з вищезазначеним позовом, у
якому вказував на те, що 26 жовтня 2007
року між ним, як орендарем та
відповідачем ОСОБА_2, як орендодавцем
було укладено, а 27 березня 2008 року
зареєстровано Договір № 32 оренди
земельної частки (паю) терміном на п'ять
років, починаючи з дати його державної
реєстрації.

За умовами вказаного договору
орендодавець ОСОБА_2 надав, а орендар
ТОВ «Новий сад» прийняв у строкове
платне користування земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
загальною площею 3,48 га., яка
знаходиться на території
Миколаївської сільської ради
Зачепилівського району Харківської
області та належить орендодавцю на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії
I-ХР № 025893, виданого 27.12.2002 року.

Відповідно до п. 3.1 укладеного між
сторонами Договору, якщо орендар
продовжує користуватися земельною
ділянкою після закінчення строку дії
Договору, то за відсутності письмових
заперечень орендодавця протягом
одного місяця після закінчення строку
дії Договору, він підлягає поновленню
на той самий строк і на тих самих
умовах, що були передбачені цим
договором.

Згідно з п. 3.5 укладеного між сторонами
Договору про намір відмовитися від
подальшої передачі в оренду Позивачу
земельної ділянки, якщо він має такий
намір, Відповідач в обов'язковому
порядку в письмовій формі повинен
повідомити Позивача в термін до 01 липня
останнього року оренди. Якщо заява про
намір відмовитися від подальшої
передачі в оренду земельної ділянки не
надійшла до 01 липня останнього року
оренди, дія Договору продовжується на
наступні 5 років.

20 липня 2012 року позивачем був
направлений лист-повідомлення
відповідачу ОСОБА_2 про намір у
поновленні договору оренди землі на
той самий строк і на тих самих умовах,
які були передбачені укладеним між
сторонами Договором оренди землі.

Проте, незважаючи на це, та відсутності
письмових заперечень відповідача
ОСОБА_2 щодо продовження дії договору,
останній ухиляється від підписання
договору оренди землі, чим порушує
права ТОВ «Новий сад», як орендаря
земельної ділянки.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач - ТОВ «Новий сад» просив суд з
метою захисту його прав поновити строк
дії вищезазначеного договору оренди
землі № 32 до 04 березня 2018 року.

У судовому засіданні представник
позивача - ТОВ «Новий сад» підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі та наполягав на задоволенні цих
вимог.

Відповідач ОСОБА_2 проти заявлених до
нього ТОВ «Новий сад» вимог
заперечував, посилаючись на їх
безпідставність.

При цьому він вказував на те, що 26
жовтня 2007 року між сторонами, дійсно
було укладено Договір № 32 оренди
належної йому земельної ділянки,
зареєстрований у встановленому
законодавством порядку 27 березня 2008
року.

Строк дії цього Договору оренди землі
було визначено сторонами на п'ять
років, починаючи з дати його державної
реєстрації, тобто до 27 березня 2013 року.

Пунктом 3.2. Договору передбачалось, що
Орендар має переважне право на
поновлення договору оренди землі на
новий термін з Орендарем. У цьому разі
зацікавлена сторона повинна
повідомити про це другу сторону, щодо
бажання продовжити дію договору на
новий термін, не пізніше ніж за 6 (шість)
місяців до його закінчення.

Проте, від орендаря - ТОВ «Новий сад» на
його, відповідача адресу та в
зазначений термін така пропозиція не
надходила.

До того ж, у відповідності до п. 3.5
Договору ним 23 березня 2013 року на
адресу орендаря - ТОВ «Новий сад»
рекомендованим листом було направлено
заяву щодо не бажання укладати надалі з
ТОВ «Новий сад» договору оренди
належної йому земельної ділянки.

Зазначена заява була отримана
орендарем - ТОВ «Новий сад» 27 березня 2013
року, але будь-якої відповіді на свою
заяву відповідач не отримав.

Рішенням Зачепилівського районного
суду Харківської області від 12
листопада 2013 року заявлений ТОВ «Новий
сад» позов задоволено.

Поновлено строк дії договору оренди
землі № 32 від 26 жовтня 2007 року,
укладеного між ТОВ «Новий сад»
Кегичівського району Харківської
області та ОСОБА_2, до 27 березня 2018 року.

При цьому судом першої інстанції
вирішено питання й щодо судових витрат
по справі, стягнуто з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача - ТОВ «Новий
сад» 114,70 грн. судового збору,
сплаченого ним при зверненні до суду.

Не погодившись із таким рішенням
районного суду, відповідач ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі просить скасувати
це судове рішення та ухвалити по справі
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні заявлених позивачем - ТОВ
«Новий сад» вимог за їх
безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, та порушення судом
норм матеріального й процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення цивільно-правового спору по
суті.

Зокрема, апелянт ОСОБА_2 вказує на те, що
орендарем - ТОВ «Новий сад» до
закінчення строку дії укладеного між
ними договору оренди належної апелянту
земельної ділянки не було виконано
вимог ст. 33 Закону України «Про оренду
землі», але суд першої інстанції на
зазначену обставину належної уваги не
звернув, у зв'язку з чим безпідставно
задовольнив заявлений ТОВ «Новий сад»
позов, тим самим порушивши право
апелянта на вільне володіння та
користування належною йому земельною
ділянкою.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційні скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Проте, в даному випадку ухвалене судом
першої інстанції у справі рішення не
відповідає зазначеним вимогам
процесуального закону.

Задовольняючи заявлені позивачем - ТОВ
«Новий сад» вимоги, суд першої
інстанції виходив із того, що останній,
як орендар, який належно виконував
обов'язки за умовами укладеного між
сторонами договору оренди землі, має
переважне право перед іншими особами
на укладення договору оренди землі на
новий строк (поновлення договору
оренди землі). При цьому про свій намір
укласти новий договір оренди землі на
той же самий строк позивач завчасно
повідомив відповідача - орендодавця
ОСОБА_2, та не отримавши від нього
будь-яких заперечень, після закінчення
строку дії договору оренди
продовжував користуватися орендованою
земельною ділянкою, що відповідно до
ст. 33 Закону України «Про оренду землі»
є підставою для поновлення строку дії
укладеного між сторонами договору
оренди землі ще на п'ять років, тобто до
27 березня 2018 року.

Однак, із такими висновками районного
суду судова колегія погодитися не може,
оскільки ці висновки суперечать
матеріалам цивільної справи та не
ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
якими, зокрема є: справедливість,
добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

Поняття права власності визначене
законодавцем у ст. 316 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

За приписами ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно ст. 78 Земельного кодексу України
право власності на землю - це право
володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, цього Кодексу, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них.

Відповідно до ст. 90 Земельного кодексу
України власники земельних ділянок,
зокрема мають право: продавати або
іншим шляхом відчужувати земельну
ділянку, передавати її в оренду,
заставу, спадщину; самостійно
господарювати на землі.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом (ч. 8 ст. 93
Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998
року (далі: Закон № 161-XIV) оренда землі -
це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

За приписами ст.ст. 13, 19 Закону № 161-XIV
договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Строк дії договору оренди землі
визначається за згодою сторін, але не
може перевищувати 50 років.

Питання щодо поновлення договору
оренди землі врегульовані статтею 33
Закону № 161-XIV, який є спеціальним
Законом, що регулює правовідносини у
сфері оренди землі.

Відповідно до коментованої правової
норми, в редакції, що діяла на час
виникнення між сторонами спірних
правовідносин щодо поновлення
укладеного між ними договору оренди
землі, по закінченню строку, на який
було укладено договір оренди землі,
орендар, який належно виконував
обов'язки за умовами договору, має
переважне право перед іншими особами
на укладення договору оренди землі на
новий строк (поновлення договору
оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі.

При цьому, до листа-повідомлення про
поновлення договору оренди землі
орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі
його умови можуть бути змінені за
згодою сторін. У разі недосягнення
домовленості щодо орендної плати та
інших істотних умов договору переважне
право орендаря на укладення договору
оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін
розглядає надісланий орендарем
лист-повідомлення з проектом
додаткової угоди, перевіряє його на
відповідність вимогам закону, узгоджує
з орендарем (за необхідності) істотні
умови договору і, за відсутності
заперечень, приймає рішення про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної та комунальної
власності), укладає з орендарем
додаткову угоду про поновлення
договору оренди землі. За наявності
заперечень орендодавця щодо
поновлення договору оренди землі
орендарю направляється
лист-повідомлення про прийняте
орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди і за відсутності протягом
одного місяця після закінчення строку
договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі такий
договір вважається поновленим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

У цьому випадку укладання додаткової
угоди про поновлення договору оренди
землі здійснюється із власником
земельної ділянки (щодо земель
приватної власності) та має бути
укладена сторонами у місячний строк в
обов'язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в
укладенні додаткової угоди до договору
оренди землі може бути оскаржено в
суді.

Таким чином, системний аналіз положень
ст. 33 Закону № 161-XIV свідчить про те, що
реалізація переважного права орендаря
на продовження договору оренди
земельної ділянки можлива лише за
наявності виконання орендарем
вищезазначених вимог цієї правової
норми, а саме повідомлення про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі,
з доданням до листа-повідомлення про
поновлення договору оренди землі
відповідного проекту додаткової угоди
для розгляду її орендодавцем, у зв'язку
з чим за відсутності виконання
орендарем зазначених вимог закону,
принцип мовчазної згоди орендодавця не
може бути застосований при продовженні
договору оренди належної йому
земельної ділянки.

Як встановлено по справі, 26 жовтня 2007
року між позивачем ТОВ «Новий сад», як
орендарем та відповідачем ОСОБА_2, як
орендодавцем було укладено, а 27 березня
2008 року зареєстровано Договір № 32
оренди земельної частки (паю) терміном
на п'ять років, починаючи з дати його
державної реєстрації, тобто до 27
березня 2013 року.

За умовами вказаного договору
орендодавець ОСОБА_2 передав, а орендар
ТОВ «Новий сад» прийняв у строкове
платне користування земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
загальною площею 3,48 га., яка
знаходиться на території
Миколаївської сільської ради
Зачепилівського району Харківської
області (кадастровий № :03:000:0154) та
належить орендодавцю на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії I-ХР № 025893,
виданого 27.12.2002 року.

Пунктом 3.2 укладеного між ними договору
оренди землі сторони передбачили, що
після закінчення строку, на який було
укладено цей договір, Орендар, що
належно виконував обов'язки відповідно
до умов договору, має переважне право
на поновлення договору на новий термін
з Орендодавцем. У цьому разі
зацікавлена сторона повинна
повідомити про це другу сторону щодо
бажання продовжити дію договору на
новий термін, не пізніше ніж за шість
місяців до його закінчення.

Проте, будь-яких належних та
допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК
України, доказів на підтвердження того,
що ТОВ «Новий сад», як орендар
земельної ділянки у встановлений
договором строк належним чином
повідомив орендодавця ОСОБА_2 про свій
намір поновити укладений між ними
договір оренди землі на новий термін,
позивач до суду не представив.

Не представив позивач - ТОВ «Новий сад»
до суду об'єктивних доказів на
підтвердження й того, що він виконав і
вимоги ст. 33 Закону України «Про оренду
землі» щодо направлення орендодавцю
ОСОБА_2 відповідного проекту
додаткової угоди до укладеного між
ними договору оренди землі для
розгляду його орендодавцем, можливості
узгодження питань щодо орендної плати
за землю та інших істотних умов
договору, чи надання відповідних
письмових заперечень орендодавця щодо
поновлення договору оренди землі з
існуючим орендарем.

При цьому наявний в матеріалах
цивільної справи лист ТОВ «Новий сад»
(Вих. № 193 від 20.07.2012 р.), адресований
орендодавцю ОСОБА_2 з пропозицією
укласти новий договір оренди належної
останньому земельної ділянки (а.с. 22),
який покладено судом першої інстанції
в основу ухваленого по справі рішення,
судова колегія оцінює критично та не
приймає до уваги як належний доказ,
оскільки будь-які дані про те, що цей
лист взагалі направлявся орендодавцю
та був отриманий ним, в матеріалах
справи відсутні, тим більше, що факт
отримання зазначеного листа
відповідачем ОСОБА_2 категорично не
визнається та заперечується.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, а також те, що суд першої
інстанції, вирішуючи цивільно-правовий
спір по суті заявлених позовних вимог,
неправильно застосував до виниклих між
сторонами спірних правовідносин щодо
поновлення укладеного між ними
договору оренди землі положення ст. 33
Закону України «Про оренду землі» №
161-XIV від 6 жовтня 1998 року в старій її
редакції, яка вже давно змінена Законом
№ 3038-VI (3038-17) від 17.02.2011 року, рішення
Зачепилівського районного суду
Харківської області від 12 листопада 2013
року, ухвалене по справі, не може бути
визнане законним, обґрунтованим, а тим
паче справедливим, у зв'язку з чим
судова колегія вважає за необхідне на
підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
скасувати це судове рішення та
ухвалити по справі нове рішення, яким
відмовити в задоволенні заявлених
позивачем - ТОВ «Новий сад» вимог, за їх
безпідставністю.

Крім того, з метою недопущення
можливості виникнення в подальшому
непорозумінь щодо реалізації
відповідачем ОСОБА_2 своїх прав на
належну йому земельну ділянку, судова
колегія вважає за необхідне скасувати
й заходи забезпечення заявленого ТОВ
«Новий сад» позову, застосовані
ухвалою Зачепилівського районного
суду Харківської області від 25 квітня
2013 року в частині, що стосується
заборони ОСОБА_2 вчиняти дії,
направлені на виділення, використання
та обробіток належної йому земельної
ділянки (кадастровий № :03:000:0154),
розташованої на території
Миколаївської сільської ради
Зачепилівського району Харківської
області.

Що ж стосується розподілу судових
витрат по справі, то це питання судова
колегія вирішує відповідно до приписів
ст. 88 ЦПК України.

Таким чином, з огляду на викладене та
керуючись ст.ст. 11, 15 ЦК України, ст.ст. 78,
90, 93 ЗК України, ст.ст. 1, 13, 19, 33 Закону
України «Про оренду землі», ст. ст. 1, 3, 4,
10, 11, 61, 88, 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -|

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Зачепилівського районного
суду Харківської області від 12
листопада 2013 року - скасувати.

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Новий
сад» Кегичівського району Харківської
області до ОСОБА_2 про визнання
договору оренди землі продовженим -
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новий сад»
Кегичівського району Харківської
області на користь ОСОБА_2 судові
витрати, понесені ним по справі, а саме:
114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.
судового збору, сплаченого при подачі
апеляційної скарги.

Скасувати заходи забезпечення
заявленого Товариством з обмеженою
відповідальністю «Новий сад» позову,
застосовані ухвалою Зачепилівського
районного суду Харківської області від
25 квітня 2013 року, що стосується
заборони ОСОБА_2 вчиняти дії,
направлені на виділення, використання
та обробіток належної йому земельної
ділянки (кадастровий № :03:000:0154),
розташованої на території
Миколаївської сільської ради
Зачепилівського району Харківської
області.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
його проголошення.

Головуючий:

Судді: