У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Григоренко М.П., Ковальчук
Н.М.

Секретар судових засідань Демчук
Ю.Ю.

З участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення Рівненського міського суду
від 18 листопада 2013 року та ухвалу від 11
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Друга Рівненська державна нотаріальна
контора, приватний нотаріус ОСОБА_7 про
визнання заповіту недійсним та
визнання права власності на спадкове
майно, та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_3
про визнання заповіту недійсним та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_5 про визнання заповіту
недійсним,

в с т а н о в и л
а:

В листопаді 2008 року ОСОБА_4
звернулася до суду в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_5 із
вказаними позовними вимогами.

В березні 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
пред"явили у суді зустрічні позовні
вимоги.

Справа № 22ц/787/42/2014
Головуючий у 1-й ін-т. Рудика Л.Д.

Суддя-доповідач Собіна
І.М.

Рішенням Рівненського міського
суду від 18 листопада 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним заповіт
складений ОСОБА_10, посвідчений
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
24 травня 2006 року за реєстровим № 1564.

В задоволенні решти вимог
первісного позову - відмовлено за їх
безпідставністю.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено за
безпідставністю та недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 посилаються на порушення судом
норм процесуального права, щодо
зібрання та надання доказів,
обов"язкового надання оригіналів
доказів.

Вважають епікриз лікарів невролога
та психіатра щодо психічних розладів
ОСОБА_10 на час складення ним заповіту 24
травня 2006 року сфальсифікованим,
оскільки був зроблений без огляду
хворого.

Судом не взято до уваги те, що
ОСОБА_10 повторно знаходився на
стаціонарному лікуванні з 14 квітня по 05
травня 2006 року. В епікризі К.6951 не
зазначено, що 25 квітня 2006 року ОСОБА_10
оглядав психіатр.

06 травня 2006 року ОСОБА_10 вперше
оглянула МСЕК і встановила першу групу
інвалідності довічно від загального
захворювання. В цей день ОСОБА_10
переїхав до м. Славута де до зміни
заповіту з 14 квітня до 24 травня 2006 року
ні психіатр ні терапевт його не
оглядали, а тому вважають висновок
посмертної судово-психіатричної
експертизи № 126/10 від 15 березня 2010 року
таким, що не відповідає дійсності, а
ухвала про відмову в призначенні
додаткової судово-психіатричної
експертизи та рішення суду
неправильними та незаконними.

По наведених підставах просили
скасувати рішення Рівненського
міського суду від 18 листопада 2013 року
та ухвалу цього ж суду від 11 листопада
2013 року і ухвалити у справі нове
рішення про відмову ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 в позові до них про визнання
заповіту недійсним.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_4, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 вказує, що вона
не погоджується з доводами апеляційної
скарги на рішення суду від 18 листопада
2013 року та ухвалу про відмову у
задоволенні клопотання про
призначення повторної посмертної
судово-психіатричної експертизи від 11
листопада 2013 року, вважає їх законними
та обґрунтованими, просить залишити
без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

Колегія суддів, заслухавши доводи
та заперечення сторін та їх
представників у межах поданої
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, дійшла висновку про її відхилення
з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що спадкодавець
ОСОБА_10, на випадок своєї смерті
заповів належну йому на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_3 (своїй дружині) та ОСОБА_5 (онуці)
по ? частині кожній. Заповіт посвідчено
державним нотаріусом Першої
Рівненської державної нотаріальної
контори 15 квітня 2005 року (том 1, а.с.7).

24 травня 2006 року ОСОБА_10 цю ж
квартиру заповів у рівних частках
кожному: ОСОБА_2 (своєму синові) та
ОСОБА_3 (дружині), цей заповіт
посвідчено ОСОБА_11, приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу, реєстраційний
номер 1564 (том 2, а.с.77зв.).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

В судовому засіданні було доведено,
що за життя в 2005-2006 роках спадкодавець
ОСОБА_10 переніс ішемічний інсульт,
перебував у важкому стані, у хворого
були розлади вимови, психіки,
насильного плачу, нетримання сечі та
стільця,

У хворого 25 квітня 2006 року під час
огляду психіатром було діагностовано:
виражений дементний синдром внаслідок
органічного ураження головного мозку (
як наслідок ГПМК, ДЕП 3стадії). За станом
психічного здоров"я потребував
постійного стороннього догляду та
нагляду. В травні 2006 року був оглянутий
МСЕК, визнаний інвалідом 1 групи
довічно.

З висновку № 126/10 від 1-5 березня 2010
року посмертної судово-психіатричної
експертизи Рівненського центру
психічного здоров"я населення
вбачається:

- ОСОБА_10 страждав психічними
розладами здоров"я, обумовленими
судинним ураженням головного мозку,
які обмежували його в розумінні ним
своїх дій. Вказані психічні розлади
діагностовано в квітні 2006 року, мали
місце і раніше (протягом 2005-2006 років),
але встановити з якого саме часу не
представляється можливим через
відсутність об"єктивної інформації про
психічний стан підекспертного на той
період.

- дати відповідь, чи міг ОСОБА_10
усвідомлювати в повній мірі значення
своїх дій та керувати ними на час
складання заповіту 15 квітня 2005 року не
вбачається можливим.

- на час складання заповіту 24 травня
2006 року ОСОБА_10 не міг в повній мірі
усвідомлювати значення своїх дії та
керувати ними (том 1 а.с.99-103).

За наведених обставин, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції по обґрунтованість та
доведеність вимог ОСОБА_4

Окрім того суд не вбачає підстав і
для скасування ухвали суду першої
інстанції від 11 листопада 2013 року про
відмову у задоволенні клопотання
відповідачів про призначення
повторної посмертної
судово-психіатричної експертизи.

Враховуючи, що суд першої інстанції
норми матеріального та процесуального
права не порушив, а доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
наведених у рішенні підстав для його
скасування та скасування оскаржуваної
ухвали колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч. 1 ст.303, п. 1 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.
307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. ст. 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
від 18 листопада 2013 року та ухвалу від 11
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена сторонами в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів починаючи
з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
І.М.Собіна

Судді:
М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук