Справа № 278/2066/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року

м. Житомир

Житомирський районний суд
Житомирської області

у складі головуючої - Баренко С.Г.,

за участю секретаря судового засідання
Лабенської Л.І., позивача, його
представника, представника
відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання правочину недійсним,
внаслідок безгрошовості,-

встановив:

06.05.2014 ОСОБА_3 звернувся проти ОСОБА_2 із
позовом про стягнення заборгованості
за договором позики в сумі 190000 грн., та
38000 грн. за користування грошима
позивача. Позов, з посиланням на ст.1047
ЦК України, мотивовано тим, що на
підтвердження укладання цього
договору відповідач надав розписку.
Відповідач зобов'язався повернути
борг до 01.02.2014, проте на неодноразові
вимоги добровільно гроші у
визначений строк не повернув.

ОСОБА_2 у зустрічній заяві просить
визнати недійсним договір позики
внаслідок його безгрошовості.
Зазначив, що ОСОБА_3 взагалі не знає, а
тому надавати розписку він фізично не
міг. Розписка є підробленою, не
виключно за участю ОСОБА_5, колишнього
співробітника УСБУ, який за винагороду
допомагав ОСОБА_2 на митниці з
перевезенням автомобілів, їх подальшою
реєстрацією, та від послуг якого
позивач відмовився, коли останній став
вимагати багато грошей. У розписці
відсутня дата її складання, тому що
він часто виїжджає за кордон і ОСОБА_5
не був відомий конкретний час його
перебування у Голландії. Розписка за
змістом водночас є і договором застави
та іпотеки, що суперечить закону, до
того ж в ній зазначені саме ті
автомобілі, з оформленням яких
займався ОСОБА_5 тощо.

ОСОБА_6., який спочатку діяв за
дорученням ОСОБА_2 позов визнав у
повному обсязі, просив справу
розглянути за його відсутністю. З
аналогічною заявою звернувся і
ОСОБА_3(а.с.24,27). Після отримання
зустрічного позову і скасування
довіреності ОСОБА_6 ОСОБА_3 та його
представник звернулися із заявами про
відвід головуючої( а.с. 18-23, 49-51). Потім
представник позивача позов підтримав,
зустрічні вимоги не визнав і покинув
зал судового засідання. А тому ухвалою
суду від 24.09.2014 позов ОСОБА_3 залишений
без розгляду.

ОСОБА_2 підтримав свої вимоги в суді, з
підстав, зазначених у позові. Позивач
категорично наполягав, що не знає
ОСОБА_3, ніколи з ним не спілкувався,
вимог не отримував, розписки не
надавав. Стверджував, що грошові кошти
можуть бути позичені лише у
банківських установах та за письмовими
договорами, складеними у законній
спосіб. Вказував, що він не розуміє
українську мову, а на російській
розмовляє на низькому рівні. Пояснив,
що він довіряв адвокату і ОСОБА_5, на їх
прохання іноді залишав чисті аркуші із
своїм підписом та печаткою
підприємства, коли терміново виїжджав
за кордон. Номер його мобільного
зв"язку їм також відомий. Цим же пояснює
факт друку розписки на комп'ютері, а не
виконання власноручно. Аналогічну
позицію зайняла його представник,
підтвердила, що лише вона обізнана в
усіх його справах. Така особа як ОСОБА_3
їй також не відома. ОСОБА_6 став вводити
ОСОБА_2 в оману. Зокрема не повідомляв
останнього про позов ОСОБА_5, якого він
також визнав(на даний час рішення
оскаржується). Про даний позов та
позицію ОСОБА_6 ОСОБА_2 дізнався
випадково і скасував довіреність. З
роздруківки мобільного зв'язку
вбачається, що жодних розмов між ним та
ОСОБА_3 не було. До того ж останній за
декларацією не має а ні майна, а ні
доходу. Просили позов задовольнити.

Дослідженим судом обставинам
відповідають цивільні правовідносини.
Суд розглядає справу у межах позову на
засадах змагальності та
диспозитивності.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. За ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

У матеріалах справи міститься
ксерокопія друкованого тексту
розписки від листопада 2013 року (без
зазначення дня), якою, за твердженням
ОСОБА_3, підтверджується факт передачі
ним грошових коштів у присутності
свідка ОСОБА_5,у сумі 190000 грн. ОСОБА_2 зі
строком повернення до 01.02.2014 та
єдиноразовою сплатою 38 000 грн. за
користування грошима (а.с. 5).

За договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути п
озикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками (ст.1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов розписки
позичальника або іншого документа,
який посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної суми грошей
або кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Частиною 2 ст.1051 ЦК України передбачено,
якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Отже, у даному випадку, суд
погоджується із твердженням позивача,
що показаннями свідка ОСОБА_5 не може
доводитися факт отримання позивачем
грошових коштів за договором позики.

Згідно із ст. 1051 ЦК України позивач має
право оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були ним одержані.

За клопотанням позивача судом було
витребувано деталізацію дзвінків
ОСОБА_3 за вказаним ним особисто у
первісному позові номером телефону
НОМЕР_1 за листопад 2013-квітень 2014 року
(а.с. 35). З наданої інформації не
вбачається будь-яких телефонних
контактів та СМС повідомлень між
сторонами за цей період (а.с.54-124).
Наведені обставини, на думку суду,
об'єктивно підтверджують доводи
позивача про те, що він не спілкувався
із ОСОБА_3 та будь-яких вимог від нього
взагалі не отримував.

З даних паспорта ОСОБА_2, досліджених в
суді вбачається, що останній перебував
за межами України з 05.10.2013 по 04.11.2013, з
10.11.2013 по 12.11.2013 та з 23.11.2013 по 27.11.2013. У
розписці не вказана дата її надання.
Отже, твердження позивача, що
відсутність точної дати зумовлено
саме необізнаністю відповідача про
відсутність ОСОБА_2 на території
України є ґрунтовними та не
спростовані відповідачем.

ОСОБА_5 проходив службу на оперативних
та керівних посадах в УСБУ в
Житомирської області та звільнений з
органів СБУ 20.12.2011(а.с.41), а тому доводи
позивача, що зазначений у розписці
свідком ОСОБА_5, як колишній
співробітник СБУ, надавав позивачу
послуги у сфері митного оформлення
автомобілів та їх реєстрацією і саме
тих, що вказані в розписці, не
суперечать матеріалам справи.

Вказівка у розписці того, що ОСОБА_4
ОСОБА_2 відповідає за належне виконання
договору своїм майном, зокрема
належними йому транспортними засобами
та іншим рухомим і нерухомим майном
взагалі не має правового підґрунтя,
оскільки такі відомості містять ознаки
договорів застави та іпотеки, які мають
особливий порядок укладання,
посвідчення та внесення відомостей у
відповідні державні реєстри в
контексті ЗУ «Про іпотеку» та ЗУ «Про
заставу».

Надана на запит суду копія податкової
декларації відповідача доводить
відсутність у ОСОБА_3 будь-яких доходів
за 2013 рік і майна, також свідчить на
користь доводів позивача та викликає
обґрунтований сумнів суду в можливості
надання ним позики в такому значному
розмірі (а.с. 130-133).

У судових засіданнях, безпосередньо
також було доведено низький рівень
володіння позивача російською мовою та
незнання ним української мови.

Всі наведені обставини в їх сукупності
вказують, що кошти за договором
насправді не передавалися, що разом з
відсутністю жодних ґрунтовних
заперечень проти позову, в розумінні
ст. 1051 ЦК України тягне за собою
недійсність правочину.

Керуючись ст.ст. 3, 16, 203, 215, 216, 1046, 1047, 1051
ЦК України, ст. ст. 3, 31, 33, 57, 60, 61, 79, 88, 130,
140, 154, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р
І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір позики,
посвідчений розпискою від листопада 2013
року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
внаслідок його безгрошовості.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243
грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення строку на апеляційне
оскарження.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Житомирської області протягом 10 днів
після проголошення рішення через
Житомирський районний суд.

Суддя:
С.Г. Баренко