Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №2-4380/12
Головуючий у 1-й інст.
Кузнєцов Д.В. (Богунський р/с)
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І.,
Забродського М.І.,

при секретарі Ковальській
Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом в.о. прокурора м. Житомира в
інтересах держави в особі Головного
фінансового управління Житомирської
обласної державної адміністрації до
ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, завданої
злочином

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 05 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року в.о. прокурора
м. Житомира в інтересах держави в особі
Головного фінансового управління
Житомирської обласної державної
адміністрації звернувся до суду з
названим позовом. В обґрунтування
вимог зазначав, що 28.03.2012 року ОСОБА_1,
керуючи автобусом ЛАЗ-4207, д.н. НОМЕР_1 та
рухаючись по вул. Східній зі сторони
вул. Котовського в напрямку вул.
Ватутіна в м. Житомирі, порушив Правила
дорожнього руху України та здійснив
наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 У
результаті дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_2 було заподіяно тяжкі
тілесні ушкодження у зв»язку з чим він
перебував на стаціонарному лікуванні
у відділенні нейрохірургії
Житомирської обласної клінічної
лікарні ім. Гербачевського у м.
Житомирі з 28 березня 2012 року до 14 травня
2012 року. Уточнивши позовні вимоги,
позивач просив стягнути з відповідача
витрати на лікування потерпілого у
розмірі 13 067 грн.56 коп.

Рішенням Богунського районного
суду м. Житомира від 05 травня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь Головного фінансового
управління Житомирської обласної
державної адміністрації витрати на
стаціонарне лікування потерпілого
ОСОБА_2 в сумі 13 067 грн. 56 коп. Стягнуто
з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в
розмірі 214 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову. Вказує, що
прокуратурою не надано до суду жодного
належного та допустимого доказу, який
би свідчив про доведеність обставин
щодо витрат, понесених обласною
лікарнею на лікування потерпілого в
сумі 13 067,56 грн. Зазначає, що лікувальним
закладом не надано належного
розрахунку вартості ліжко-дня та
щоденної вартості лікування ОСОБА_2, до
того ж ОСОБА_2 перебував на лікуванні не
47, а 46 ліжко-днів. Наголошує, що
лікування ОСОБА_2 здійснювалось за його
власні кошти на суму 14 435грн.50коп., що не
заперечується самим лікувальним
закладом та позивачем.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов"язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що вироком
Богунського районного суду м. Житомира
від 25.09.2012 року ОСОБА_1 визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2
ст.286 КК України та призначено
відповідне покарання за те, що він
28.03.2012 року близько 19год. 50 хв., керуючи
автобусом ЛАЗ-4207, д.н. НОМЕР_1 та
рухаючись по вул. Східній зі сторони
вул. Котовського в напрямку вул.
Ватутіна в м. Житомирі, допустив
порушення п.п.2.3б), 10.1.,11.2 Правила
дорожнього руху України та здійснив
наїзд на велосипедиста ОСОБА_2, який
рухався у зустрічному напрямку по
своїй смузі руху, в результаті чого
останньому були заподіяні тяжкі
тілесні ушкодження/а.с.3-5/.

Внаслідок отриманих тілесних
ушкоджень потерпілий ОСОБА_2 у період з
28.03.2012 року по 14.05.2012 року перебував на
стаціонарному лікуванні у відділенні
нейрохірургії Житомирської обласної
клінічної лікарні ім. О.Ф.
Гербачевського у м. Житомирі /а.с.2/.

Листом обласної клінічної
лікарні ім. О.Ф. Гербачевського №804 від
16.04.2013 року підтверджується, що ОСОБА_2
перебував на стаціонарному лікуванні 47
ліжко-днів, загальна вартість
лікування складає 13 067,56грн. /а.с.62/.

Наведеним листом також
підтверджується, що на підставі п.4
«Порядку обчислення розміру фактичних
витрат закладу охорони здоров»я на
стаціонарне лікування потерпілого від
злочинного діяння та зарахування
стягнення з винних осіб коштів до
відповідного бюджету і їх
використання», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 16.07.1993 року №545 стягнені кошти
зараховуються до відповідного бюджету,
а саме - Головного фінансового
управління /а.с.62/.

За правилами ст.1166 ч.1 ЦПК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об»єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку (ч.2
ст.1187 ЦК України)

Згідно ст.1206 ЦК України особа, яка
вчинила злочин, зобов»язана
відшкодувати витрати закладові
охорони здоров»я на лікування
потерпілого від цього злочину, крім
випадку завдання шкоди при перевищенні
меж необхідної оборони або у стані
сильного душевного хвилювання, що
виникло раптово внаслідок насильства
або тяжкої образи з боку потерпілого.
Якщо лікування проводилося закладом
охорони здоров»я, що є у державній
власності, у власності Автономної
Республіки Крим або територіальної
громади, кошти на відшкодування витрат
на лікування зараховуються до
відповідного бюджету.

Відповідно до п.2 «Порядку
обчислення розміру фактичних витрат
закладу охорони здоров»я на
стаціонарне лікування потерпілого від
злочинного діяння та зарахування
стягнення з винних осіб коштів до
відповідного бюджету і їх
використання», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 16.07.1993 року №545 сума коштів, яка
підлягає відшкодуванню, визначається
закладом охорони здоров'я, в якому
перебував на лікуванні потерпілий,
виходячи з кількості ліжко-днів,
проведених ним в стаціонарі, та
вартості витрат на його лікування в
день. Кількість ліжко-днів
визначається на підставі медичної
картки стаціонарного хворого (форма
003/у) або інших документів, які
підтверджують дату госпіталізації
та виписки хворого із стаціонара
лікувального закладу.

Визначення суми витрат на
лікування потерпілого за один
ліжко-день провадиться виходячи з
фактичної кількості ліжко-днів і
загальної суми фактичних витрат за
місяць (в якому проводилось
лікування) на утримання лікувального
закладу, за винятком витрат на
капітальні вкладення, капітальний
ремонт і придбання інвентаря та
обладнання.

Розрахунком, наданим клінічною
лікарнею ім. О.Ф. Гербачевського від
08.04.2013 року, підтверджується, що ОСОБА_2
знаходився на стаціонарному лікуванні
в нейрохірургічному відділенні з 28.03.2012
року по 14.05.2012 року, всього 47 ліжко-днів.
Вартість лікування складає: березень 4
лдні - 965,44грн. (вартість 1лдня -241,36грн.);
квітень 30 лднів - 8592,90грн. ( вартість
1лдня -286,43грн.); травень - 13 лднів-
3509,22грн. ( вартість 1лдня -269,94грн.),
загальна вартість лікування складає 13
067,56грн./а.с.62/.

Встановивши такі обставини
справи та правильно застосувавши до
спірних правовідносин норми права, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Доводи, наведені в апеляційній
скарзі, про відсутність жодного
належного та допустимого доказу про
доведеність обставин щодо витрат,
понесених обласною клінічною лікарнею
ім. О.Ф. Гербачевського в сумі 13 067,56грн.,
спростовуються наданим лікарнею
детальним розрахунком, достовірність
якого не викликає сумнівів.

Відповідно до ч.3. ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

На порушення наведених
процесуальних норм відповідач не надав
жодних доказів на підтвердження своїх
заперечень.

З урахуванням викладеного є також
безпідставними посилання в
апеляційній скарзі на те, що розрахунок
лікувальним закладом ліжко-дня
суперечить постанові Кабінету
Міністрів України №545 від 16 липня 1993
року.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що позивач надав детальний
розрахунок вартості одного ліжко-дня
/а.с.64/. Матеріалами справи
підтверджується, що відповідач
звертався до органів прокуратури,
управління охорони здоров"я
Житомирської обласної державної
адміністрації з приводу правильності
визначення спірної суми на лікування,
посилаючись на те, що потерпілий
самостійно оплачував лікування
/а.с.58,60,68/. Внаслідок проведених
перевірок не було встановлено фактів
неправильного нарахування суми за
кожен ліжко-день. Із матеріалів справи,
пояснень прокурора у судових
засіданнях вбачається, що до витрат,
закладених у розрахунок ліжко-дня,
зокрема, щодо предметів, матеріалів,
обладнання, у т.ч. м"якого інвентаря та
обмундирування, включались дрібні
поточні витрати та малоцінні товари, що
не суперечить зазначеній постанові
Кабінету Міністрів України.

Окрім того, з"ясовано, що при
пред"явленні позову було враховано
загальну вартість одного ліжко-дня -
269,94грн., що становила у травні 2012 року
(місяці виписки потерпілого з лікарні)
та визначено загальну суму лікування -
12 687,18грн. (269,94х47)/а.с.2/. В ході проведених
перевірок та розгляду справи в суді
першої інстанції було встановлено, що
вартість ліжко-дня у березні 2012 року
становила - 241,36грн., у квітні - 286,43грн.,
у травні - 269 ,94грн. А тому загальна
вартість лікування складає - 13 067, 56грн.

Наведеним, водночас,
спростовуються доводи в апеляційній
скарзі про наявність в матеріалах
справи двох різних довідок про
загальну вартість лікування.

Судом стягнуто саме суму - 13 067,56 грн.,
оскільки в процесі розгляду справи,
позивач, використавши своє право,
передбачене ч.2 ст. 31 ЦПК України,
збільшив позовні вимоги /а.с.92-93/.

Доводи відповідача, підтверджені
відповідними квитанціями /а.с.11-40/, про
те, що лікування фактично
здійснювалось за кошти потерпілого не
заперечуються позивачем та не
впливають на суть спору, оскільки не є,
забезпеченими державним
фінансуванням, витратами лікарні.

Посилання на те, що лікування
потерпілого у березні 2012 року
становило 3 а не 4 ліжко-дні
спростовуються матеріалами справи,
оскільки ОСОБА_2 поступив у
нейрохірургічне відділення обласної
лікарні ім. О.Ф. Гербачевського з
тяжкими тілесними ушкодженнями
близько 20.00 год. 28 березня 2012року, а тому
лікування у березні складало 4 дні -
28,29,30,31 березня.

Доводи про те, що ОСОБА_1 на час
вчинення ДТП перебував у трудових
відносинах із фізичною особою -
суб"єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_3, який юридично є власником
транспортного засобу-джерела
підвищеної небезпеки, а тому
відшкодування витрат на лікування
потерпілого від злочину мало б бути
покладено на нього, спростовуються
диспозицією ст.1206 ЦК України, у якій
йдеться про те, що саме особа, яка
вчинила злочин, зобов"язана
відшкодувати витрати на лікування
потерпілого від злочину.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення на підставі наданих сторонами
та досліджених у судовому засіданні
доказів, повно і всебічно з"ясувавши
обставини, на які посилаються сторони
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 05 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий Судді