АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1761/14
Головуючий у 1-й інстанції: Шум Л.М.
Доповідач: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі
Орленко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 29 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа:
Орган опіки та піклування Служби у
справах дітей Святошинської РДА м.
Києва про відібрання дитини та
визнання місця її проживання.

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року позивачка ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
третя особа: Орган опіки та піклування
Служби у справах дітей Святошинської
РДА м. Києва про відібрання дитини та
визнання місця її проживання,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 18
квітня 2010 року вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
який був розірваний рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 20 квітня 2012 року. Від зазначеного
шлюбу позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народила дочку ОСОБА_4, яка після
розірвання шлюбу сторін залишилась
проживати з позивачкою за адресою:
АДРЕСА_1. Проте, відповідач 09 вересня 2012
року самовільно, без погодження
позивачки забрав малолітню дочку та до
теперішнього часу перешкоджає
позивачці спілкуватись з дитиною,
дочку не віддає та її переховує від
позивачки. Неодноразові звернення до
правоохоронних органів з приводу
викрадення відповідачем малолітньої
дитини у позивачки, позитивного
результату не надали. Позивачка
просить суд відібрати у відповідача
малолітню дочку ОСОБА_4 та визначити з
нею місце проживання дитини за адресою:
АДРЕСА_1, стягнути з відповідача
судовий збір.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 29 листопада 2013 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа:
Орган опіки та піклування Служби у
справах дітей Святошинської РДА м.
Києва про відібрання дитини та
визначення місця її проживання -
задоволено. Відібрано малолітню дитину
- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у її батька -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Києва
та передано матері - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки м. Києва.
Визначено місце проживання
малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з її
матір'ю - ОСОБА_3 за її місцем реєстрації
та дитини, а саме: за адресою: АДРЕСА_1.
Допущено негайне виконання рішення в
частині відібрання малолітньої доньки
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Києва і
передання її матері - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки м. Києва.
Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на
користь - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий
збір в розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн.
71 коп.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач
порушує питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення, яким в задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовити, мотивуючи тим,
що рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування апеляційної
скарги зазначив, що суд не врахував ту
обставину, що впродовж двох років
дитина проживає разом з ним та
знаходиться на його утриманні. Крім
того, судом безпідставно не прийнято до
уваги те, що рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 15 травня 2013
року про стягнення з ОСОБА_3 на користь
нашої доньки аліментів встановлено, що
ОСОБА_3 ухиляється від матеріального
утримання дитини, не проявляє до неї
інтересу та не приймає участі у її
вихованні. Це рішення набрало законної
сили, а тому обставини, які встановлені
ним не підлягають доказуванню. Також
зазначив, що в матеріалах справи
відсутній доказ того, що орган опіки і
піклування приймав якісь рішення
стосовно способів участі у вихованні
дитини та спілкування з нею того з
батьків, хто проживає окремо від неї, а
висновок про визначення місця
проживання не є рішенням у розумінні
норми ст. 158 СК України, оскільки носить
рекомендаційний, а не обов'язковий
характер. Судом не враховано положення
ст. 160 СК (2947-14), яке не містить вказівок
на те, що батьки повинні мати якісь
особливі якості, як підставу для
визначення місця проживання дитини.
Вважає, що оскільки батьки і дитина
проживають в одній
адміністративно-териториальній
одиниці у Святошинському районі м.
Києва, то вищевказана обставина
спростовує доводи позивачки про те, що
він без згоди матері змінив місце
проживання дитини.

У судовому засіданні відповідач та
його представник ОСОБА_6 підтримали
доводи апеляційної скарги. Представник
позивача - ОСОБА_7 - заперечував, просив
рішення суду першої інстанції залишити
без змін. Представник третьої особи:
Органу опіки та піклування Служби у
справах дітей Святошинської РДА м.
Києва в судове засідання не з'явився,
про час і місце розгляду справи судом
повідомлений у встановленому законом
порядку. У відповідності до вимог
статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, а тому
колегія суддів вважає можливим слухати
справу у його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що з 18.04.2010 р. сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 20.04.2012 р. був
розірваний (а.с. 6, 8). Під час шлюбу у
сторін народилася дочка ОСОБА_4 -
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (а.с. 7). Малолітня ОСОБА_4
зареєстрована з позивачкою за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 9). З 09.06.2012 р. малолітня
ОСОБА_4 проживає разом з батьком,
відповідачем по справі за адресою:
АДРЕСА_2, який самовільно, без
узгодження з колишньою дружиною -
позивачкою по справі, забрав доньку від
матері, у якої перебувала на утриманні.
Позивачка ОСОБА_3 заперечує щодо
постійного проживання малолітньої
дочки ОСОБА_4 з відповідачем, який
всіляко перешкоджає їй у спілкуванні з
дитиною, не надає можливості приймати
участь у вихованні дочки. Позивачка
ОСОБА_3 по факту викрадення
відповідачем малолітньої ОСОБА_4, 19.06.2012
р. звернулась із заявою до
Святошинського РУГУ МВС України в м.
Києві, проте, постановою останнього від
24.06.2012 р., в порушенні кримінальної
справи було відмовлено (а.с. 11-12). Також,
позивачка 05.07.2012 р. та 08.10.2012 р. повторно
звернулась із заявою до Святошинського
РУГУ МВС України з приводу викрадення
спільної з відповідачем дитини та
погроз з боку останнього, проте,
постановами райвідділу від 11.07.2012 р. та
від 15.10.2012 р. в порушенні кримінальної
справи було відмовлено ( а.с. 13, 14). 02.11.2012
р. позивачка ОСОБА_3 звернулась із
заявою до Святошинського РУГУ МВС
України в м. Києві з приводу
перешкоджання відповідачем у
зустрічах з дитиною, проте постановою
Святошинського РУГУ МВС України в м.
Києві в порушенні кримінальної справи
відмолено, оскільки із суті відносин
між сторонами вбачаються ознаки
цивільно-правових взаємовідносин (а.с.
15). Допитаний свідок ОСОБА_8 в судовому
засіданні показала, що є матір'ю
позивачки та бабусею малолітньої
ОСОБА_4, яку 09.06.2012 р. відповідач в її
присутності викрав та до теперішнього
часу не повертає матері, навіть не
надає можливості зустрітися позивачці
з її дитиною, приймати участь у її
вихованні, тощо, позивачка взагалі
дитину не бачить понад рік. Відповідно
до акту умов проживання від 17.10.2013 р.,
при обстеженні житлово - побутових умов
проживання малолітньої ОСОБА_4 в
квартирі АДРЕСА_1 встановлено, що для
дитини створено належні умови для її
проживання, розвитку, відпочинку разом
з її матір'ю ОСОБА_3.(а.с. 60). Згідно
висновку Святошинської районної у м.
Києві державної адміністрації члени
комісії з питань захисту прав дитини
рекомендували визначити місце
проживання малолітньої ОСОБА_4, разом з
матір'ю - ОСОБА_3 (а.с. 47-48).

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що позовні
вимоги знайшли в судовому засіданні
підтвердження та обгрунтування, а тому
прийшов до висновку про необхідність
визначення місця проживання
малолітньої ОСОБА_4 разом з матір'ю
ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Вирішуючи спори між батьками, які
проживають окремо, про те, з ким із них і
хто саме з дітей залишається, суд,
виходячи із встановленої ст. 141 СК
України рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей, з
урахуванням вимог закону статті 160, 161
СК України, повинен постановити
рішення, яке відповідало б інтересам
неповнолітніх. При цьому суд враховує,
хто з батьків виявляє більшу увагу до
дітей і турботу про них, їхній вік і
прихильність до кожного з батьків,
особисті якості батьків, можливість
створення належних умов для виховання,
маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Встановивши при розгляді справи, що
відповідач самоправно, без згоди
матері у червні 2012 року відібрав у
останньої дитину та до теперішнього
часу не повертає, при цьому не надає
можливості зустрічатися з донькою, що
підтверджується зверненнями позивача
до Святошинського РУГУ МВС України та
Органу опіки та піклування Служби у
справах дітей Святошинської РДА м.
Києва, суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
відібрання дитини і повернення її
матері, оскільки малолітня дитина не
повинна, крім випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Також, колегія суддів вважає, що
визначене судом першої інстанції місця
проживання дитини разом з матір'ю
відповідає інтересам малолітньої
дитини. Судом першої інстанції
враховано вік та стать малолітньої
дитини, якій на час розгляду справи
виповнилось 3 (три) роки, особисті
якості батьків, умови створені матір'ю
для проживання, розвитку та відпочинку
дитини, а також рекомендації Органу
опіки та піклування Служби у справах
дітей Святошинської РДА м. Києва.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що судом першої інстанції при
розгляді справи не взяті до уваги
обставини щодо ухилення матері дитини
від матеріального утримання доньки,
відсутність інтересу та прояву участі
у вихованні дитини, які встановлені у
рішенні Святошинського районного суду
м. Києва від 15 травня 2013 року про
стягнення з ОСОБА_3 аліментів на
користь дитини не ґрунтуються на
вимогах частини 3 статті 61 ЦПК України з
тих підстав, що зазначене рішення
скасовано ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 25 грудня 2013 року.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на ту обставину, що він без згоди
матері не змінював проживання дитини,
так як батьки і дитина проживають в
одній адміністративно-териториальній
одиниці у Святошинському районі м.
Києва є безпідставними, оскільки
відповідно до вимог статті 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особиє
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готельтощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово, а не
адміністративно-територіальна
одиниця.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним
доказам, обставинам справи і підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 29 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: