АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/739/14
Головуючий 1-ї інстанції - Болибок Є.А.
Справа №619/4949/13
Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: захист честі та гідності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Овсяннікової А.І., Сащенко
І.С.

при секретарі - Щегельському Д.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові в приміщенні
суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 09 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності та
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив
визнати недостовірною та такою, що
принижує його честь і гідність
розповсюджену відповідачем
інформацію, стягнувши на його користь у
відшкодування моральної шкоди -
3000,00грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що
25 червня 2013 року між ним та
відповідачем відбулася сварка. У
присутності односельчан та його
рідного брата відповідач
висловлювався на його адресу
нецензурною лайкою та прилюдно
безпідставно звинувачував в тому, що
він займається злочинною діяльністю,
називав його шахраєм, говорив, що він
нібито підкупив всіх у Дергачівському
районі. Також стверджував, що позивач
ОСОБА_1 «ніхто та звуть його ніяк»,
погрожував йому тим, що позивач буде
мати проблеми, якщо не припинить
займатися підприємницькою діяльністю.
Крім того, відповідач ОСОБА_2
стверджував, що ОСОБА_1 організував
незаконне ковальсько-пресове
виробництво, яке забруднює навколишнє
середовище і шкодить його здоров'ю, а
шум та вібрації від виробництва
перевищують усі допустимі норми.
Враховуючі вищевказані обставини,
позивач вважає, що відповідач поширює
відносно нього недостовірну
інформацію, яка принижує його честь та
гідність в очах його близьких, сусідів
та односельчан. Вважає, що своїми
неправомірними діями ОСОБА_2 заподіяв
йому моральну шкоду, оскільки принизив
в очах родини та мешканців села, що
стало наслідком виникнення у позивача
душевних страждань. До теперішнього
часу позивач відчуває сором перед
мешканцями села, вимушений постійно
виправдовуватись перед
односельчанами, що він не займається
ніякою злочинною діяльністю.
Протиправними діями відповідача йому
заподіяна моральна шкода, яку він
оцінює в розмірі 3000,00грн.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду
письмові заперечення, в яких вказав, що
неодноразово звертався до різних
контролюючих та правоохоронних
органів з проханням припинити
промислове виробництво у жилій зоні,
яке веде позивач. 25 червня 2013 року
ОСОБА_1 та ще майже 20 осіб односільчан
напали на своїх сусідів - ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, нанесли їм легкі тілесні
ушкодження та забрали силою
відеокамеру, якою було зафіксовано цей
напад. По даному факту було заявлено до
міліції та впроваджено досудове
розслідування, де відповідач є єдиним
свідком на боці потерпілих. Тому
вважає, що дана позовна заява, це спроба
психологичного тиску з боку ОСОБА_1 на
нього та його однодумців.

У судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_6 заявлені вимоги підтримала і
просила їх задовольнити з підстав,
наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав з
підстав, які викладені у його
письмових запереченнях.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 09 грудня
2013 року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та на неналежну
оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи, наведені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду по захист своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя,
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні й суспільні
інтереси в спосіб, визначений законами
України.

Судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені надані сторонами
докази, в тому числі поясненням
свідків, їм дана належна правова
оцінка, правильно визначено природу
спірних правовідносин та закон, який їх
регулює та на підставі встановленого
ухвалене рішення, яке відповідає
вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 та його односільчани ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 неодноразово зверталися до
різних державних органів та інстанцій
з приводу організації незаконного
ковальсько-пресового виробництва
ОСОБА_7 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. На
місце виїжджали комісії, робили
необхідні заміри, надавали відповідні
висновки, але до теперішнього часу
будь-яких позитивних результатів це не
дало.

25 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у
присутності декілька односільчан
стався конфлікт з приводу необхідності
закриття цього виробництва, в процесі
якого ОСОБА_2 висловився на адресу
ОСОБА_1 стосовного того, що він
забруднює навколишнє середовище, а
вібрації від виробництва перевищує усі
допустимі норми і це шкодить його
здоров'ю та всім мешканцям, які
проживають поруч.

Допитані в якості свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, які були
присутніми під час вищевказаного
конфлікту, пояснювали суду, що
відповідач ОСОБА_2 висловлювався на
адресу позивача ОСОБА_1 про те, ще той
«займається злочинною діяльністю, є
шахраєм та підкупив усіх у
Дергачівському районі».

Чинне законодавство не містить
визначення понять гідності, честі,
оскільки вони є морально-етичними
категоріями й одночасно особистими
немайновими правами, яким закон надає
значення самостійних об'єктів судового
захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності. З честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло.

Вибір способу захисту особистого
немайнового права, зокрема, на повагу
до гідності та честі, права на
недоторканість ділової репутації,
належить позивачеві. Разом з тим, особа,
право якої порушено, може обрати як
загальний, так і спеціальний способи
захисту свого права, визначені законом,
який регламентує конкретні цивільні
правовідносини. Так, відповідно до ст.275
ЦК України захист особистого
немайнового права здійснюється у
спосіб, встановлений главою 3 цього
кодексу, а також іншими способами
відповідно до змісту цього права,
способу його поширення та наслідків, що
їх спричинило це порушення. До таких
спеціальних способів захисту
відносяться, наприклад, спростування
недостовірної інформації або право на
відповідь (ст.277 ЦК України), заборона
поширення інформації, якою порушуються
особисті немайнові права (ст.278 ЦК
України).

Розглядаючи справу, судом прийнято до
уваги роз'яснення, які містяться у
постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» від 27
лютого 2009 року №1. Зокрема, у п.19
зазначеної постанови вказано, що
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону
України «Про інформацію» оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема,
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема,
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд обґрунтовано виходив з того,
що викладені у позовній заяві
висловлювання ОСОБА_2 щодо поведінки
ОСОБА_1 є оціночними та є думкою і
поглядом відповідача, а тому
відповідно до положень ст.277 ЦК України
не є предметом судового захисту.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються, висновків суду не
спростовують та не дають колегії
суддів підстав для зміни або
скасування оскаржуваного рішення суду,
яке ухвалено з додержанням вимог
закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315,
317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 09 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -