Справа № № 1804/2999/2012,
Глухівський міськрайсуд Сумської
області в особі судді ДЕМЧЕНКА О.С., при
секретарі Мітіній О.О., з участю
позивача ОСОБА_1, його представника -
адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та
його представника - адвоката ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування
витрат, понесених на будівництво
об'єктів нерухомості в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
За поданим до Глухівського
міськрайсуду 02 жовтня 2012 року
уточненим при розгляді справи судом
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кварк П» (далі - ТОВ
«Кварк П») його представники -
Генеральний директор ТОВ «Кварк П»
ОСОБА_1 і юрист ОСОБА_15 просили суд
ухвалити рішення про стягнення з
ОСОБА_3 на користь товариства 753923 грн.
як суму вартості будинковолодіння
АДРЕСА_2 у місті Глухові, посилаючись
при цьому на те, що будинок у вказаному
будинковолодінні, власником якого
зареєстрований ОСОБА_3, був збудований
виключно за кошти ТОВ «Кварк П». ОСОБА_1,
який є єдиним засновником і власником
ТОВ «Кварк П», вступив у справу як третя
особа, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмета спору, пред'явивши 30
жовтня 2013 року позов до ОСОБА_3 про
стягнення на його (ОСОБА_1) користь 753923
грн. в порядку відшкодування витрат,
понесених на будівництво будинку та
інших об'єктів нерухомості в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
Глухові, посилаючись при цьому на те, що
усі майнові витрати на будівництво
об'єктів нерухомості в зазначеному
будинковолодінні фактично ніс він, як
єдиний засновник і власник майна ТОВ
«Кварк П», яке (товариство) на час
будівництва будинку у цьому
будинковолодінні було зареєстроване і
діяло на території Російської
Федерації, а на даний час припинило
Після з'ясування обставин справи і
перевірки їх доказами представники ТОВ
«Кварк П» ОСОБА_1 і адвокат ОСОБА_2
звернулись до суду із заявою про
залишення позову товариства без
розгляду, і ухвалою суду від 03 січня 2014
року позов ТОВ «Кварк П» до ОСОБА_1
залишений без розгляду.
При розгляді справи судом відповідач
ОСОБА_3 і його представник - адвокат
ОСОБА_4, позов ОСОБА_1, як третьої особи,
яка заявила самостійні позовні вимоги
щодо предмету спору, не визнали,
посилаючись на те, що будинок у
вказаному будинковолодінні був
побудований відповідачем - ОСОБА_3; що
будь-яких договорів щодо будівництва
цього будинку між відповідачем і
ОСОБА_1 чи ТОВ «Кварк П» не укладалось і
що сторона позивача не надала суду
належних і допустимих доказів на
підтвердження позовних вимог. Окрім
цього, представник ОСОБА_3 - адвокат
ОСОБА_4 просила суд при вирішенні спору
застосувати позовну давність, як
підставу для відмови ОСОБА_1 у
задоволенні його позову, посилаючись
на те, що ОСОБА_1 пропустив встановлений
законом строк позовної давності у три
Вислухавши доводи сторін та дослідивши
надані ними докази щодо предмету спору,
суд дійшов висновку про наявність
підстав для задоволення позову ОСОБА_1,
виходячи з наступного.
За результатами розгляду справи судом
встановлені такі обставини і факти.
Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і
відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є
рідними братами і народились у місті
Глухові, де жили і померли їх батьки -
ОСОБА_6 і ОСОБА_7. ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 року у місті Глухові за
життя був одним з засновників і
директором Малого підприємства
«Глухівський завод автопричепів і
запчастин». Позивач ОСОБА_1 є
громадянином Російської Федерації,
але на час розгляду справи мешкає у
місті Глухові. Відповідач ОСОБА_3 є
громадянином України, з 17 вересня 1991
року, зареєстрований у АДРЕСА_3 але з 04
лютого 2011 року є і громадянином
Російської Федерації, і з 03 березня 2011
року зареєстрований і мешкає у АДРЕСА_1.
Рішенням виконкому Глухівської
міської ради № 95 від 23 квітня 1993 року
ОСОБА_3, який на той час навчався у
вищому навчальному закладі у місті
Москві, була виділена земельна ділянка
площею у 0,1 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
Глухові, на якій (ділянці) був
побудований одноквартирний
двоповерховий житловий будинок з
підземним гаражем загальною площею 425,5
м.кв. і житловою площею 100,5 м.кв., який
був прийнятий до експлуатації 16 жовтня
2009 року. Рішенням виконавчого комітету
Глухівської міської ради № 10 від 27
січня 2010 року на ОСОБА_3 було оформлено
право власності щодо зазначеного
будинку, а 24 березня 2010 року ОСОБА_3
зареєстрував своє право власності на
зазначений будинок у Комунальному
підприємстві «Глухівське бюро
технічної інвентаризації», де отримав
відповідне свідоцтво про право
власності на вказаний будинок
інвентаризаційною вартістю 753923 грн.

30 листопада 2009 року ОСОБА_9 звернувся
до Глухівського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_3 про визнання права
власності на будинок АДРЕСА_2 у місті
Глухові, а уточненою позовною заявою
від 06 травня 2010 року до ОСОБА_3 і
виконавчого комітету Глухівської
міської ради, якою (уточненою позовною
заявою) просив визнати незаконним і
скасувати рішення виконавчого
комітету Глухівської міської ради № 10
від 27 січня 2010 року про оформлення на
ОСОБА_3 права власності щодо будинку в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
Глухові, визнати недійсним видане на
ім'я ОСОБА_3 свідоцтво на право
власності щодо зазначеного будинку та
визнати за ним (ОСОБА_1.) право власності
на цей будинок. Рішенням Глухівського
міськрайсуду від 11 травня 2010 року у
справі № 2-51/2010, ОСОБА_1 в задоволенні
вказаних позовних вимог було
відмовлено за їх необґрунтованістю з
посиланням на те, що позивач (ОСОБА_1.)
не надав суду доказів на підтвердження
того, що ТОВ «Кварк П» і МП
«Глухівський завод автопричепів і
запчастин» мало договір про спільну
діяльність, і уповноважувало МП
«Глухівський завод автопричепів і
запчастин» придбати для будівництва
офісу земельну ділянку в в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
Глухові, тоді як земельна ділянка за
вказаною адресою надавалась ОСОБА_3 як
фізичній особі для будівництва
житлового будинку, а не офісу.
Зазначене рішення суду 28 травня 2010 року
набрало законної сили.

14 грудня 2010 року ТОВ «Кварк П»
звернулось до Глухівського
міськрайсуду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування витрат на будівництво
зазначеного будинку і рішенням
Глухівського міськрайсуду від 11 липня
2011 року у справі № 2-47/2011 позов ТОВ
«Кварк П» був задоволений. За цим
рішенням підлягали стягненню з ОСОБА_3
на користь ТОВ «Кварк П» 2047392 грн. 23 коп.
як витрати, понесені ТОВ «Кварк П» на
будівництво будинку в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
Глухові. Але рішенням колегії суддів з
розгляду справ цивільного судочинства
Апеляційного суду Сумської області від
14 лютого 2012 року вказане рішення
Глухівського міськрайсуду за
результатами розгляду апеляції
сторони відповідача у справі було
скасовано з прийняттям апеляційною
інстанцією свого рішення, яким ТОВ
«Кварк П» в задоволенні позову було
відмовлено. При цьому за змістом
рішення апеляційної інстанції остання
як на підстави прийнятого рішення
посилалась на те, що позивачем у справі
не надано жодного засобу доказування
щодо понесених витрат
(товарно-накладних документів,
фінансових документів); що надані
позивачем копії договорів на поставку
продукції, акт звірки, договір поставки
МП «Глухівський завод автопричепів і
запчастин» Глухівському гослісгоспу в
обмін на пиломатеріали і
лісоматеріали, договору поставки ТОВ
«Кварк П» Шосткинському тресту
«Химстрой» дизпалива в якості оплати
робіт по будівництву офіса для ТОВ
«Кварк П» і укладеного між ТОВ «Кварк
П» і бригадиром найманої бригади
ОСОБА_10 договору будівельного підряду
на виконання будівельних робіт не є
доказами фактично понесених позивачем
витрат на будівництво спірного будинку
в сумі 2047392 грн., як присудив суд першої
інстанції; і що суд першої інстанції
розглянув справу у відсутності
відповідача та не з'ясував його позицію
щодо заявлених до нього позовних вимог,
тоді як земельна ділянка під
будівництво спірного будинку була
виділена відповідачу, на ім'я якого
оформлені документи по газопроводу,
акт готовності об'єкту до експлуатації
та свідоцтво про відповідність об'єкта
проектній документації та ДБН, а
відтак - позивач всупереч положень ст. 60
ЦПК України не довів заявлених ним
вимог.

29 лютого 2012 року представником ТОВ
«Кварк П» до Апеляційного суду
Сумської області була подана заява про
перегляд наведеного рішення колегії
суддів з розгляду справ цивільного
судочинства Апеляційного суду
Сумської області від 14 лютого 2012 року у
зв'язку з нововиявленими обставинами -
відсутністю у ТОВ «Кварк П» на час
прийняття Апеляційним судом рішення у
справі документів, які б могли
слугувати доказами понесених
позивачем грошових витрат на
будівництво будинку в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
Глухові. До заяви було додано ряд
документів на підтвердження понесених
ТОВ «Кварк П» витрат на будівництво
спірного будинку. Але ухвалою колегії
суддів з розгляду справ цивільного
судочинства Апеляційного суду
Сумської області від 05 квітня 2012 року
в задоволенні вказаної заяви
представника ТОВ «Кварк П» було
відмовлено у зв'язку з тим, що додані до
заяви представником ТОВ «Кварк П»
документи існували на час ухвалення
рішення у справі і позивач, діючи
відповідно до приписів ч.3 ст. 27 ЦПК
України, мусив знати про них і повинен
був своєчасно повідомити про це суди,
які розглядали справу, що не було
зроблено. Зазначена ухвала
Апеляційного суду залишена без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України від 01
серпня 2012 року.

Протягом періоду з надання ОСОБА_3
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
Глухові у 1993 році до прийняття
побудованого в зазначеному
будинковолодінні житлового будинку в
експлуатацію у 2009 році ОСОБА_1 був
єдиним (одноособовим) засновником і
власником майна ТОВ «Кварк П»,
зареєстрованого і діючого у місті
Москві Р.Ф.

При обговоренні питання про
призначення у справі відповідної
експертизи на предмет експертного
визначення вартості будинку в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
Глухові і фактичних витрат на його
будівництво сторони не визнали за
необхідне проводити (призначати судом)
таку експертизу.

Ці встановлені судом обставини
сторонами у справі не оспорюються, а
судом визнаються такими, що визначають
зміст існувавших з 1993 року і існуючих
на даний час між позивачем ОСОБА_1 і
відповідачем ОСОБА_3 спірних
правовідносин, виходячи з яких і має
вирішуватись позов ОСОБА_1 з
урахуванням відповідних щодо предмету
спору положень цивільного і цивільного
процесуального законодавства України.

Так, відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
який набрав чинності з 01 січня 2004 року
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності;
щодо цивільних відносин, які виникли
до набрання чинності

ЦК України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності.

За змістом частини 1 ст. 4 ЦК України 1963
року і частини 1 і 2 ст. 11 діючого ЦК
України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією і
змістом цивільного законодавства
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини. За змістом ч.1 ст. 202
УК України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 12 ЦК
України особа здійснює свої цивільні
права вільно, на власний розсуд;
нездійснення особою своїх цивільних
прав не є підставою

для їх припинення, крім випадків,
встановлених законом.

За змістом ч.1 ст. 15 та ч.1 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, і має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2 і 3 ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони

(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку; зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11

цього Кодексу; зобов'язання має
грунтуватися на засадах
добросовісності,

розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення

будівництва (створення майна); якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності
виникає з моменту його

прийняття до експлуатації; якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.ст. 19 і 67 Земельного
Кодексу України (в редакції 1992 року)
земельна ділянка надається громадянам
місцевими радами у постійне
користування, в тому числі і для
будівництва житлового будинку. Участь
у будівництві інших осіб не створює
для них права власності на житловий
будинок, вони вправі лише вимагати
відшкодування своїх витрат, якщо
допомогу вони надавали не безоплатно.

Відповідно до ст. 1 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
ЦПК України) завданнями цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України «Про
міжнародне приватне право».

Відповідно до частин 1, 2 і 3 ст. 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін; сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості; кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі;
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин 1, 2 і 3 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу;
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі;
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до частин 1, 2 і 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню;
обставини, визнані судом
загальновідомими, не потребують
доказування; обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до частин 2 і 3 ст. 223 ЦПК
України після набрання рішенням суду
законної сили сторони та треті особи із
самостійними вимогами, а також їх
правонаступники не можуть знову
заявляти в суді ту саму позовну вимогу
з тих самих підстав, а також оспорювати
в іншому процесі встановлені судом
факти і правовідносини; якщо справу
розглянуто за заявою осіб, визначених
частиною другою статті 3 цього Кодексу,
рішення суду, що набрало законної сили,
є обов'язковим для особи, в інтересах
якої було розпочато справу.

За змістом абзацу четвертого пункту 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» (із змінами, внесеними
Постановами Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 25 грудня 1992 року і № 15
від 25 травня 1998 року) інші особи, які
приймали участь у будівництві жилого
будинку не на підставі угоди про
створення спільної власності, яка
відповідає законодавству, вправі
вимагати не визнання права власності
на будинок, а відшкодування своїх
затрат на будівництво, якщо допомогу
забудовнику вони надавали не
безоплатно.

Розглядаючи позов ОСОБА_1 як фізичної
особи, яка заявила до ОСОБА_3, як
зареєстрованого власника житлового
будинку в будинковолодінні АДРЕСА_2 у
місті Глухові, свої майнові вимоги на
предмет відшкодування понесених
не безоплатних витрат на
будівництво будинку, суд з'ясовував чи
доводяться і чим доводи ОСОБА_1 з цього
приводу та чим ці доводи
спростовуються стороною ОСОБА_3.

З пояснень позивача ОСОБА_1 в суді з
цього приводу вбачається наступне.
Станом на 1993 рік між ним, його рідним
братом - ОСОБА_3, який на той час у
23-річному віці навчався за денною
формою навчання у вищому навчальному
закладі у місті Москві і там же мешкав у
його квартирі, та їх батьком - ОСОБА_6
були добрі, сімейні стосунки, а
оскільки на той час він, як засновник і
власник майна ТОВ «Кварк П», мав
достатню майнову можливість залучати
свої кошти на потреби близьких родичів,
то вони з батьком домовились
побудувати у місті Глухові житловий
будинок, яким вони з братом і їх
батьками могли б в подальшому
користуватись. На той час він вже мав
громадянство Росії і за законодавством
України не мав права отримати у місті
Глухові земельну ділянку під
будівництво житлового будинку, а тому
земельна ділянка під забудову будинку
була отримана на ім'я ОСОБА_3, який на
той час мав громадянство України. Для
реалізації можливості спрямовувати
наявні у нього (ОСОБА_1.) кошти на
будівництво житлового будинку між ТОВ
«Кварк П» і МП «Глухівський завод
автопричепів і запчастин», засновником
і директором якого був ОСОБА_6, був
укладений письмовий договір про
спільну діяльність, на підставі якого
ним та за його дорученням ОСОБА_6 з
юридичними і фізичними особами
укладались відповідні договори,
спрямовані на виконання тих чи інших
робіт по будівництву і облаштуванню
будинку в будинковолодінні АДРЕСА_2 у
місті Глухові. При цьому він ( ОСОБА_1.)
безпосередньо займався усіма
важливими питаннями щодо будівництва
вказаного будинку, який будувався і як
офіс, і як житловий будинок, і фактично
проводив оплату усіх матеріалів і
робіт при будівництві цього будинку, а
брат ОСОБА_3 лише іноді за його
дорученням чи за дорученням їх батька
вчиняв деякі допоміжні дії, пов'язані з
будівництвом цього будинку. Але коли
батько - ОСОБА_6 помер, то у нього з
братом за різних життєвих обставин
погіршились стосунки, і ОСОБА_3 оформив
право власності на збудований за його
(ОСОБА_1.) кошти будинок на себе,
порушивши цим їх попередню
домовленість про спільне користування
їх сім'ями збудованим будинком та його
(ОСОБА_1.) майновий інтерес.

З пояснень відповідача ОСОБА_3 в суді
вбачається, що він особисто за власні
кошти побудував вказаний житловий
будинок, і що позивач ОСОБА_1 не вкладав
своїх коштів у будівництво цього
будинку.

Однак, досліджені судом документальні
та інші докази щодо предмету позовних
вимог ОСОБА_1 переконливо свідчать про
слушність саме доводів позивача
ОСОБА_1, тоді як доводи відповідача
ОСОБА_3 фактично нічим не
підтверджуються. Відповідачем ОСОБА_3
суду не надано жодного документального
доказу як на підтвердження вкладення
своїх коштів на будівництво будинку,
так і на спростування доводів позивача
ОСОБА_1 з цього приводу.

Так, з показань в суді свідка ОСОБА_11,
який у 1993 році обіймав посаду
начальника управління будівельного
треста «Шостхимстрой» у місті Шостка
Сумської області, вбачається, що при
виконанні будівельних робіт за
укладеним між трестом і ОСОБА_1 від
імені ТОВ «Кварк П» договором підряду
усі фінансові і технічні питання щодо
будівництва будинку в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
Глухові вирішувались ОСОБА_1, який і
розраховувався з трестом за виконані
управлінням від імені треста
будівельні роботи.

З показань в суді свідка ОСОБА_12, який у
1994 році працював начальником
деревообробного цеху Глухівського
держлісгоспу, вбачається, що він
керував проведенням керованим ним
цехом робіт по виготовленню
дерев'яних виробів для офісу - будинку в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
Глухові у 1994 році, розташованого на
відстані близько 500 м від держлісгоспу,
і що при цьому усі серйозні питання,
пов'язані з виконанням цих робіт
вирішувались безпосередньо з ОСОБА_1,
який і укладав з Глухівським
держлісгоспом з цього приводу договір
на виконання цих робіт.

З показань в суді свідка ОСОБА_13
вбачається, що з 1997 року на протязі
близько двох років він у складі
найманої ОСОБА_1 бригади під
керівництвом ОСОБА_10 приймав участь у
виконанні різних будівельних робіт по
облаштуванню житлового будинку в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
Глухові, і що при цьому доставку усіх
необхідних матеріалів на виконання цих
робіт і їх оплату здійснював саме
ОСОБА_1, який для усіх працюючих на той
час на будівництві вказаного будинку
робітників був хазяїном, який усе
замовляв, приймав і оплачував.

Надані суду стороною позивача ОСОБА_1
численні досліджені судом
документальні докази (договори,
платіжні доручення, касові ордери і
квитанції), у повному обсязі
підтверджують доводи позивача ОСОБА_1
про те, що саме ним проводилась оплата
робіт і матеріалів при будівництві
житлового будинку в будинковолодінні
АДРЕСА_2 у місті Глухові, і що за
простими арифметичними розрахунками
загальна сума коштів, які за цими
договорами, квитанціями, касовими
ордерами і платіжними дорученнями були
витрачені позивачем ОСОБА_1 на
будівництво і облаштування вказаного
будинку, перевищує суму у 753923 грн., яка
(сума) визначена КП «Глухівське бюро
технічної інвентаризації» як
інвентаризаційна вартість вказаного
будинку станом на 24 березня 2010 року,
коли відповідач ОСОБА_3 зареєстрував
своє право власності на зазначений
будинок (а.с. 10-44, 54-61, 141-142).

Єдиним документальним доказом, який
підтверджує безпосередню участь
відповідача ОСОБА_3 в роботах по
будівництву вказаного будинку, за
матеріалами справи є ксерокопія заяви
ОСОБА_3 від 03 квітня 1994 року на адресу
керівника Глухівської РЕС ОСОБА_14 про
тимчасове підключення лінії
електромережі до будинку в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
Глухові для освітлення вагончика для
робітників, підключення побутового
освіщення для виконання монтажних
робіт трестом «Шостхимстрой». При
цьому в цій заяві ОСОБА_3 зазначав, що
вказаний будинок буде
використовуватись для потреб
спільного підприємства, що МП
«Глухівський завод автопричепів і
запчастин» має договір про спільну
діяльність з фірмою, яка фінансує
будівництво вказаного будинку, а тому
оплату за використану електроенергію
буде проводити він або завод
автопричепів по виставленому РЕС
рахунку (а.с. 144).

Вирішуючи зроблену при розгляді даної
справи судом представником
відповідача ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_4
заяву про застосування до позовних
вимог ОСОБА_1 положень ЦК
України про позовну давність як
підставу для відмови ОСОБА_1 в
задоволенні його позовних вимог, суд
дійшов висновку про відсутність
достатніх правових підстав для
відмови ОСОБА_1 в задоволенні його
позовних вимог у зв'язку із
пропущенням ним визначеного ст.. 257 ЦК
України трирічного строку загальної
позовної давності, оскільки за
обставинами справи та змістом положень
ст. 264 ЦК України, яка (стаття) визначає
поняття переривання перебігу строку
позовної давності, позивач ОСОБА_1 не
пропустив вказаний строк. При цьому суд
враховує, що первинні позовні вимоги
до відповідача ОСОБА_3 у справі були
заявлені 02 жовтня 2012 року він імені
юридичної особи - ТОВ «Кварк П», єдиним
засновником і власником якого є ОСОБА_1,
який за обставинами справи наділений
правом висувати до ОСОБА_3 позовні
вимоги майнового характеру і як
представник ТОВ «Кварк П» і як фізична
особа. Самостійні позовні вимоги до
відповідача у справі ОСОБА_3 ОСОБА_1
заявив 30 жовтня 2013 року при розгляді
справи судом, після з'ясування факту
виключення ТОВ «Кварк П» з державної
реєстрації в Російській Федерації у
зв'язку з припиненням діяльності цього
товариства, а відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК
України позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до іншої особи, а також
якщо предметом позову є лише частина
вимоги, право на яку має позивач.

Враховуючи викладене, керуючись п. 4
Прикінцевих та перехідних положень та
ст.ст. 11, 12, 15, 16, 202, 256, 257, 261, 264, 331 і 509
ЦК України, а також ст.ст. 1, 2, 10, 11, 34, 57-64,
208 та 212-215 ЦПК України, суд

в и р і
ш и в .

Позов ОСОБА_1 задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 753923
гривни в порядку відшкодування витрат,
понесених на будівництво будинку та
інших об'єктів нерухомості в
будинковолодінні АДРЕСА_2 у місті
Глухові.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
шляхом подання до Глухівського
міськрайсуду апеляції на рішення. Така
апеляція може бути подана протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у розгляді
справи, але не були присутніми при
проголошенні рішення, мають право
подати апеляцію на рішення суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення суду. У разі
ненадходження апеляцій рішення суду
набере законної сили після спливу
строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Глухівського міськрайсуду
О.С. Демченко

Повний текст рішення суду виконаний
суддею 11 січня 2014 року.