Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0608/2-1216/12
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І.,
Забродського М.І.

при секретарі Камінній
М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту
родинних відносин, визнання права
власності на земельну ділянку площею
0,03 га у порядку спадкування за законом,
встановлення факту володіння
земельною ділянкою площею 0,08 га та
визнання права власності на неї,
визнання права власності на 31/300
частину житлового будинку, виділ 238/300
частин будинку та земельної ділянки
площею 0,11га в натурі, зміну розміру
ідеальної частки позивача в праві
власності на житловий будинок

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_4 на
заочне рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 11 липня 2013 року,-

в с т
а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з названим позовом. В
обгрунтування вимог зазначала, що
21.12.1995 року її мати ОСОБА_5 подарувала їй
69/100 частин житлового будинку з
надвірними будівлями та 0,08 га
приватної земельної ділянки по
АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_4 мати померла, у
свідоцтві про смерть її прізвище
зазначено як „ОСОБА_5". Того ж дня
відкрилась спадщина, яка складається з
частини житлового будинку з надвірними
спорудами та частини приватної
земельної ділянки у АДРЕСА_1. Із заявами
про прийняття спадщини за законом
після смерті матері до нотаріуса у
встановлений законом строк звернулась
вона та її сестри - відповідачі по
справі. Вказує, що 17.05.2012 року державним
нотаріусом Третьої Житомирської
державної нотаріальної контори їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на 1/3
частину спірного житлового будинку у
зв"язку з відсутністю родинних
зв"язків, пов"язаного з різним
написанням прізвища матері у
документах - „ОСОБА_5" та „ОСОБА_5" .
Посилаючись на вказані обставини,
просила встановити факт родинних
відносин між нею та померлою
ІНФОРМАЦІЯ_4 матір»ю
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати за нею
право власності в порядку спадкування
за законом на земельну ділянку площею
0,03 га та 31/300 частину житлового будинку
з надвірними будівлями по АДРЕСА_1,
встановити факт володіння земельною
ділянкою площею 0,08 га та визнати право
власності на неї, виділити в натурі
земельну ділянку площею 0,11 га для
обслуговування та ведення підсобного
господарства, виділити їй 238/300 частин
житлового будинку в натурі та стягнути
понесені судові витрати. В ході
розгляду справи позивачка збільшила
позовні вимоги та просила виділити в
натурі належну їй частину спірного
житлового будинку згідно будь-якого
варіанту висновку судово-технічної
експертизи із стягненням з
відповідачів грошової компенсації та
змінити розмір ідеальної частки її в
праві власності на житловий будинок
відповідно до варіанту висновку
судово-технічної експертизи від 18.02.2013
року, по якому судом буде проведений
виділ частини будинку в натурі.

Рішенням Житомирського районного
суду Житомирської області від 11 липня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково. Встановлено факт,
що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною дочкою
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4. В решті вимог відмовлено
за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1, в особі представника за
довіреністю ОСОБА_4, порушує питання
про скасування рішення суду першої
інстанції, посилаючись на його
незаконність, необгрунтованість,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права та просить ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги.
Зокрема, зазначає, що у позивачки
відсутній оригінал державного акту на
приватну земельну ділянку спадкодавця,
спадкова земельна ділянка не має
кадастрового номера, а оформлення
спадкових прав на будинок без
оформлення спадкових прав на спадкову
приватну земельну ділянку, на якій
розташовано цей будинок, заборонено
законом. У рішенні суду відсутня
правова мотивація щодо відмови в
задоволенні позову про виділ в натурі
частини будинку, яка належить
позивачці на підставі договору
дарування. Вказує, що позовні вимоги
про виділ в натурі частини будинку із
стягненням з відповідачів грошової
компенсації та про зміну розміру
ідеальних часток у праві власності
відповідно до експертного висновку є
похідними від задоволення вимог про
визнання права власності на будинок та
підлягають до задоволення. Зазначає, що
судом по суті не розглянута позовна
вимога про виділ в натурі земельної
ділянки площею 0,11 га, з яких 0,08 га
належить позивачці на підставі
договору дарування та 0,03га, які вона
успадковує після померлої матері.

Рішенням суду першої інстанції
частково задоволено позовні вимоги та
встановлено факт, що
ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2, є рідною дочкою
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4. Зазначена вимога
пов"язувалась із різним написанням
прізвища матері позивачки - „ОСОБА_5"
та „ОСОБА_5" у її свідоцтві про смерть, у
свідоцтві про народження позивачки та
інших документах.

Задоволення цієї вимоги ніким не
оскаржується, а тому в цій частині
рішення суду першої інстанції
апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати сторін
- ОСОБА_5/а.с.13/. Внаслідок її смерті
відкрилась спадщина на належне їй
майно, зокрема, 31/100 частину житлового
будинку АДРЕСА_1 та 0,09га земельної
ділянки за цією ж адресою для
обслуговування житлового будинку,
ведення особистого підсобного
господарства.

З дня відкриття спадщини в
установлений законом шестимісячний
термін із письмовими заявами про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори звернулись її дочки - ОСОБА_1
/дата звернення - 08.05.1996р./, ОСОБА_3 /дата
звернення - 14.05.1996 р./ та ОСОБА_2 / дата
звернення - 26.06.1996р./а.с. 295-297/.

Із нотаріально посвідченого
договору дарування від 21 грудня 1995 року
вбачається, що ОСОБА_5 подарувала
ОСОБА_1 69/100 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 /а.с.163-164,239-240/. Згідно
зазначеного договору дарування в
користування ОСОБА_1 перейшли : кімната
2-3 пл.15,7 кв.м.; кімната 2-4 пл. 19,7 кв.м.;
коридор 2-1, кухня 2-2, сарай „Б", гараж
„Г", убиральня „У".

Того ж дня - 21 грудня 1995 року
ОСОБА_5 також подарувала ОСОБА_1
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель площею 0,08га за адресою
АДРЕСА_1, що підтверджується
нотаріально посвідченим договором
дарування /а.с.165-166,241-242/.

Названі договори дарування ніким
не скасовані та є чинними.

Відтак внаслідок смерті матері
сторін відкрилась спадщина на 31/100
частину спірного житлового будинку з
надвірними спорудами та 0,09га земельної
ділянки.

Частки у спадщині за законом є
рівними /ч.1 ст.529 ЦК Української РСР
/1963р./ ч.1 ст.1267 ЦК України/. А тому кожен
із трьох дітей має право на спадкування
за законом після матері по 1/3 частині
від належної їй на момент смерті 31/100
частини будинку та по 1/3 від 0,09га
земельної ділянки, тобто по 31/300частині
житлового будинку та по 0,003га земельної
ділянки для обслуговування житлового
будинку та ведення особистого
підсобного господарства.

Оскільки позивачка має право на
спадщину за законом, як і відповідачі,
та, ураховуючи наявність майна,
переданого їй за договором дарування,
вона має право на 238/300частин спірного
житлового будинку з надвірними
спорудами та на 0,11га земельної ділянки.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно з положеннями ст.1296 ЦК
України спадкоємець, який прийняв
спадщину, може одержати свідоцтво про
право на спадщину. Відсутність
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину. Такі ж положення були
визначені і статтею 560 ЦК Української
РСР /1963 року/.

Спадкоємець, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, зобов"язаний звернутись до
нотаріуса за видачею йому свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме майно
/ч.1 ст.1297 ЦК України/.

Відповідно до роз"яснень, які
містяться в п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України №33 „Про
судову практику у справах про
спадкування" свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

За положеннями п.3 глави 13 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України постанова нотаріуса про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
видається на вимогу особи, якій
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії.

Позивачкою надано апеляційному
суду постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, винесену державним
нотаріусом третьої Житомирської
державної нотаріальної контори
Андрусом А.В. 24 січня 2014 року,
відповідно до якої відмовлено ОСОБА_1 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на її ім"я на 31/300 частину
житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/3 частину
земельної ділянки розміром 0.09га,
розташовану за цією ж адресою /а.с.305-306/.

Підставою для відмови у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом у постанові зазначено те, що
Дублікат свідоцтва про право на
спадщину за законом видано
Житомирським обласним нотаріальним
архівом 19 квітня 2012 року за р.№97 та
зареєстровано КП „Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Житомирської обласної
ради 30.05.2012 року, тобто після смерті
ОСОБА_5, в момент, коли її дієздатність
припинилась. Оригінал державного акта
про право приватної власності на землю,
виданого Зарічанською сільською радою
30.11.1995 року серії ІV-ЖТ № 014244 та витяг з
Державного земельного кадастру
відсутні.

При цьому нотаріус керувався
пунктами 4.1, 4.2, 4.15, 4.18, 4.20 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України та зазначив, що видача
свідоцтва про право на спадщину
можлива лише при наявності всіх умов та
документів, які у позивачки відсутні,
про що зазначено вище.

Водночас дублікатом свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданим
Житомирським обласним нотаріальним
архівом 19 квітня 2012 року за р.№97
підтверджується, що ОСОБА_5 /мати
позивачки/ є спадкоємцем майна
померлого свого чоловіка - ОСОБА_8, а
саме житлового будинку АДРЕСА_1 /а.с.22/.
Хоча зазначений дублікат не є
підставою для видачі свідоцтва про
право на спадщину в нотаріальному
порядку, про що зазначено в постанові
нотаріуса, однак підтверджує те, що
мати позивачки мала право власності на
спірний житловий будинок, а відтак
ОСОБА_1, як спадкоємиця за законом після
її смерті має право на частину цього
будинку, а тому є підстави для визнання
у судовому порядку права власності за
нею на 31/300 частину житлового будинку
АДРЕСА_1 з урахуванням права на
спадкування за відповідачами.

Також копією державного акта на право
приватної власності на землю, виданого
Зарічанською сільською радою 30
листопада 1995 року на ім"я ОСОБА_5
підтверджується, що на підставі
рішення 16-ї сесії Зарічанської
сільської ради їй передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,17га
для обслуговування житлового будинку
та ведення особистого підсобного
господарства /а.с.34,90,158,234/.

Копію державного акта видало і
посвідчило управління Держземагенства
у Житомирському районі, оскільки у
позивачки відсутній його оригінал і їй
не відомо його знаходження, про що
пояснила в судовому засіданні її
представник. Водночас управління
Держземагенства, зіславшись на Закони
України „Про державний земельний
кадастр", „Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" повідомило, що не може видати
дублікат державного акта на право
власності на землю /а.с.208/. Відсутність
оригіналу державного акта позбавляє
позивачку в нотаріальному порядку
оформити свої спадкові права, однак
належно завірена його копія свідчить
про наявність права власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1 за її
матір"ю, а відтак дає підстави визнати
за ОСОБА_1, як спадкоємицею за законом,
право власності на 0,03га спірної
земельної ділянки.

За повідомленням Реєстраційної служби
Житомирського районного управління
юстиції від 18.07.2013 року до прийняття
Закону України від 05.03.2009 року № 1066-VІ
„Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку, а також порядку
поділу та об"єднання земельних
ділянок", яким внесено зміни у ст.126 ЗК
України право власності на земельну
ділянку могло посвідчуватись виключно
державним актом на земельну ділянку.
Тому договори, що укладені до жовтня 2009
року (коли відбулися зміни до ЗК
України) не підлягають реєстрації,
оскільки право на землю повинно
засвідчуватись державним актом /а.с.207/.
А тому у зв"язку з відсутністю у
позивачки державного акта на право
власності на земельну ділянку, суд
вважає за можливе визнати за нею у
судовому порядку право власності на
земельну ділянку площею, 0,08 га, що
перейшла до неї за договором дарування.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном, що складає зміст права
власності (частина 1 статті 317 ЦК
України).

Статтею 321 ЦК України передбачено
конституційний принцип, закріплений у
статті 41 Конституції України, за яким
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно зі статтею 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

У силу статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК
України виділ часток жилого будинку, що
перебуває у спільній частковій
власності, є можливим, якщо кожній зі
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку із самостійним виходом
(квартиру) або у разі, коли є технічна
можливість переобладнання будинку в
ізольовані квартири, які за розміром
відповідають розміру часток
співвласників у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з
відхиленням від розміру ідеальних
часток співвласників з урахуванням
конкретних обставин виділ може бути
проведений зі зміною ідеальних часток
і присудженням грошової компенсації
співвласнику, частка якого зменшилась.

Верховний Суд України у абзаці першому
пункту 6 постанови Пленуму "Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
власності громадян на жилий будинок"
від 4 жовтня 1991 року № 7 зазначив, що
судам при вирішенні справ про виділ у
натурі часток жилого будинку, що є
спільною частковою власністю, слід
мати на увазі, що це можливо, якщо
кожній із сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку з
самостійним виходом (квартиру). Виділ
також може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

При вирішенні питання про можливість
виділу в натурі ОСОБА_1 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, колегія
суддів бере до уваги Висновок №434/03.13
судової будівельно-технічної
експертизи від 18.02.2013 року /а.с.98-121/.

Матеріали справи містять скаргу ОСОБА_3
на вказаний висновок експертизи
/а.с.127-129/ та письмові пояснення по
пунктах цієї скарги судового експерта
Горкуші М.Д./а.с.142-144/. Натомість
клопотання про призначення додаткової
чи повторної експертизи ОСОБА_3 не
заявляла, думку щодо варіантів виділу
ОСОБА_1 частини житлового будинку у
своїх письмових запереченнях не
висловлювала, оскільки безпосередньо
участі у розгляді справи у судових
засіданнях не брала.

З пояснень представника позивачки у
суді апеляційної інстанції та її
письмової заяви /а.с.274-275/ вбачається, що
позивачка погоджується на будь-який
варіант /із двох запропонованих
висновком експертизи/ виділу частини
житлового будинку.

Колегія суддів вважає за доцільне
провести виділ ОСОБА_1 частини
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 за першим
варіантом висновку експертизи,
оскільки виділена за цим варіантом
частина нерухомості повністю
відповідає переліку тих приміщень і їх
площі, які перейшли до позивачки за
договором дарування від 21.12.1995 року.

Цей варіант не вимагає переобладнань
та перепланувань, а відтак і наявності
дозволів органу місцевого
самоврядування та інших компетентних
органів, що узгоджується з вимогами
пункту 2.4. Інструкції щодо проведення
поділу, виділу та розрахунку часток
об'єктів нерухомого майна № 55,
затвердженої наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 18 червня 2007
року.

При цьому колегія суддів також
враховує думку представника позивачки,
висловлену в суді апеляційної
інстанції, про те, що позивачка
намагається вирішити спір, що виник між
нею та сестрами, мирним шляхом, і
внаслідок досягнення мирової угоди
відмовиться від стягнення на свою
користь з відповідачів грошової
компенсації за зменшення її ідеальної
частки, що передбачає перший варіант
поділу.

Окрім того виходячи з аналізу ст. 364 ЦК
України та враховуючи положення ст. ст.
21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317,
319, 358, 361 ЦК України, колегія суддів
враховує, що право співвласника на
виділ частки зі спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості частки в майні не може бути
обмежене іншими співвласниками і
такому праву співвласника, що
виділяється, кореспондується обов'язок
інших співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду судом справи. При цьому
зазначеною нормою передбачено, що
обов'язковою умовою призначення
грошової компенсації є лише згода
співвласника, який заявив вимоги про
виділ частки, і не передбачається
обов'язковість згоди інших
співвласників на такий виділ та не
ставиться право співвласника на виділ
у залежність до згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ.

Відтак колегія суддів вирішила
виділити ОСОБА_1 частину житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 за варіантом І Висновку №434/03.1
судової будівельно-технічної
експертизи від 18.02.2013 року із належної
їй 238/300 ід. частки, а саме: коридор 2-1
площею 6,9мІ ; кухня 2-2 площею 5,2 мІ ;
кімната 2-3 площею 15,7 мІ; кімната 2-4
площею 19,7 мІ; сарай „Б" площею 33,2 мІ;
гараж „Г" площею 24,2 мІ; туалет „У",
площею 1 мІ, що складає 166/300 ідеальної
частки, вартість відокремленої частини
складає 149 465грн. та стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію в розмірі 64 925грн.

За зазначеним варіантом поділу належна
ідеальна частка відповідачів - 62/300
збільшується до 134/300 ід.ч.

По справі також проведено судову
будівельно-технічну експертизу щодо
варіантів виділу в натурі для ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0,11га, про що
свідчить Висновок №217/13 від 11.11.2013 року
/а.с.219-236/.

Експертом запропоновано чотири
варіанти виділу в натурі для ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0.11га за
адресою: АДРЕСА_1 : два варіанти
запропоновано згідно 1-го варіанту
експертного висновку про виділ частини
вказаного житлового будинку в натурі
та два варіанти згідно 2-го варіанту.

Колегія суддів вирішила виділити
ОСОБА_1 земельну ділянку згідно
зазначеного висновку експертизи за
варіантом №3, який враховує 1-й варіант
експертного висновку про виділ частини
вказаного житлового будинку в натурі
та характеризується компактністю
розташування земельних ділянок сторін,
що включає наявність меж між їх
земельними ділянками з двох, а не з
трьох боків, як у варіанті №4.

Відтак за 3-м варіантом експертного
висновку про виділ частини земельної
ділянки площа земельної ділянки ОСОБА_1
складає 0.11га, яка складається із
земельних ділянок у висновку
експертизи під номерами: №1 площею
0,0137га, №2 площею 0,0074га, №3 площею 0,0816га
та №7 площею 0,0073( яка є спільною для
користування усіх співвласників) з
урахуванням площі під будівлями.

Ділянка №1 -0,0137га: Лінія розподілу
ділянки проходить по
точках:5-17-16-15-18-19-20-3-4-5 = 0,0137 га і на плані
ділянку позначено червоним кольором,
зі сторонами:1,32 м-по стіні будівлі
(17-16)-2,54м-1,83м.-по стіні будівлі (18-19) -
6,61м-9,50м-6,36м-8,25м.

Ділянка №2 - 0,0074 га: Лінія розподілу
ділянки проходить по точках:
9-9а-24-25-26-27-9=0,0074 га і на плані ділянку
позначено червоним кольором, зі
сторонами: 16,56м-4,48м-1,00м-по стіні будівлі
(25-26)-1,00 м - 4,43 м.

Ділянка №3 - 0,0816 га: Лінія розподілу
ділянки проходить по точках:
2-21-22-10-11-12-13-14-1-2= 0,0816 га і на плані
ділянку позначено червоним кольором,
зі сторонами: 9,72м-1,50м-5,85м-35,97м-22,95м-19,90
м-9,50м-8,35м-7,26м.

Вимоги позивачки про встановлення
факту володіння земельною ділянкою
площею 0,08 га є безпідставними, оскільки
зазначена земельна ділянка набута у
відповідності до договору дарування,
укладеного між нею та її матір"ю 21
грудня 1995 року, що свідчить про саме її
/позивачки/ право на цю земельну
ділянку.

З огляду на наведене рішення суду
першої інстанції в частині відмови в
позові підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджуються, що
позивачкою сплачено 1193,68грн. судового
збору та 8 300грн. витрат, пов"язаних з
проведенням експертиз, а всього 9
493,68грн. /а.с.1,46,56,175,189,266,277/.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

З урахуванням наведеного з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь
ОСОБА_1 по 4746,84грн. з кожного судових
витрат.

В частині задоволення позову судом
першої інстанції судове рішення
залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309 ,313,
314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_4
задовольнити частково.

Заочне рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 11 липня 2013 року скасувати в частині
відмови в позові, ухваливши в цій
частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_5 на
0,03га приватної земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та ведення
особистого підсобного господарства по
АДРЕСА_1 та на 31/300 частину житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1.

Виділити ОСОБА_1 частину житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 за варіантом І Висновку №434/03.13
судової будівельно-технічної
експертизи від 18.02.2013 року із належної
їй 238/300 ід. частки, а саме: коридор 2-1
площею 6,9мІ ; кухня 2-2 площею 5,2 мІ ;
кімната 2-3 площею 15,7 мІ; кімната 2-4
площею 19,7 мІ; сарай „Б" площею 33,2 мІ;
гараж „Г" площею 24,2 мІ; туалет „У",
площею 1 мІ, що складає 166/300 ідеальної
частки, вартість відокремленої частини
складає 149 465грн. та стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію в розмірі 64 925грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку площею 0,08га для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та ведення
особистого підсобного господарства по
АДРЕСА_1 та виділити земельну ділянку
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та ведення
особистого підсобного господарства по
АДРЕСА_1 по варіанту ІІІ Висновку
експертизи №217/13 від 11.11.2013 року
загальною площею 0,11га, яка складається
із земельних ділянок у висновку
експертизи під номерами: №1 площею
0,0137га, №2 площею 0,0074га, №3 площею 0,0816га
та №7 площею 0,0073( яка є спільною для
користування усіх співвласників) з
урахуванням площі під будівлями.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 по 4 746,84грн. понесених нею
судових витрат.

В решті вимог відмовити.

В частині задоволення позову судом
першої інстанції судове рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий Судді