У х в а л а

13 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Матвєєвої
О.А.,

Мазур Л.М., Умнової О.В.,

розглянувши заяву Державного закладу
«Севастопольська міська
санітарно-епідеміологічна станція»
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Ленінської районної
санітарно-епідеміологічної станції м.
Севастополя, Державного закладу
«Севастопольська міська
санітарно-епідеміологічна станція»,
третя особа: Головний державний
санітарний лікар м. Севастополя, про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
недоплачених коштів та стягнення
моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що вона починаючи з 1974 року
працювала на посаді помічника лікаря у
відділенні гігієни дітей та підлітків
Ленінської СЕС м.
Севастополя та сумлінно виконувала
свої обов'язки. Однак наказом № 51 від
09 серпня 2010 року була звільнена з
займаної посади у зв'язку із
систематичним невиконанням покладених
на неї обов'язків. При цьому, попередні
накази про притягнення її до
дисциплінарної відповідальності № 26
від 29 вересня 2009 року, № 33 від
24 грудня 2009 року, № 10 від 18 січня 2010 року
винесені з порушенням вимог
законодавства, а тому не можуть бути
підставою для винесення наказу про
звільнення.

Враховуючи вказане, просила скасувати
наказ № 51 від 09 серпня 2010 року про
звільнення її з посади помічника
лікаря у відділенні гігієні дітей та
підлітків Ленінської районної
санітарно-епідеміологічної станції на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку із систематичним
невиконанням покладених на неї
обов'язків; визнати недійсними та
скасувати накази про притягнення її до
дисциплінарної відповідальності № 26
від 29 вересня 2009 року, № 33 від 24 грудня
2009 року, № 10 від 18 січня 2010 року;
поновити її на роботі; стягнути середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу 23 725 грн. 62 коп.; моральну шкоду
у розмірі 20 тис. грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Севастополя від 28 березня 2013
року, у задоволенні позову було
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м.
Севастополя від 26 червня 2013 року,
рішення суду першої інстанції
скасовано та у справі ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_3 було
задоволено частково. Визнано
незаконним наказ Головного лікаря
Ленінської районної
санітарно-епідеміологічної станції №
51 від 09 серпня 2010 року про звільнення
ОСОБА_3 з посади помічника лікаря у
відділенні гігієни дітей та підлітків
Ленінської районної
санітарно-епідеміологічної станції на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Вважати ОСОБА_3 звільненою за п. 1 ч. 40
КЗпП України з 31 грудня 2012 року.
Стягнуто з Державного закладу
«Севастопольська міська
санітарно-епідеміологічна станція» на
користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 23 488 грн. 80 коп., без врахування
податків та інших обов'язкових
платежів. Стягнуто з Державного
закладу «Севастопольська міська
санітарно-епідеміологічна станція» на
користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 1 тис. грн. В іншій
частині позову відмовлено. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року касаційну скаргу Державного
закладу «Севастопольська міська
санітарно-епідеміологічна станція»
відхилено. Рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 26 червня 2013 року
залишено без змін.

У грудні 2013 року на адресу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява Державного
закладу «Севастопольська міська
санітарно-епідеміологічна станція»
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема
п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

На підтвердження своїх доводів заявник
долучив до заяви ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 листопада 2011 року, 05
грудня 2011 року, 08 лютого 2012 року, 11
квітня 2012 року, 25 квітня 2012 року,
15 травня 2013 року, 05 червня 2013 року
(2), 19 червня 2013 року, 10 липня 2013 року,
01 серпня 2013 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень п. 7 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2011
року «Про судову практику застосування
ст. ст. 353-360 Цивільного процесуального
кодексу України» постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення справи спору у справі й не
відбулося застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
5 ЦПК України, і на них не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Зі змісту доданих ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 квітня 2012 року та від 15
травня 2013 року вбачається, що судові
рішення нижчестоящих судів скасовано,
справу передано на новий розгляд, тобто
остаточного вирішення спору судом
касаційної інстанції не відбулося,
тому на вказані ухвали не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 листопада 2011
року, 05 грудня 2011 року, 08 лютого 2012 року,
25 квітня 2012 року, 05 червня 2013 року (2), 19
червня 2013 року, 10 липня 2013
року, 01 серпня 2013 року касаційні скарги
відхилено, залишено в силі судові
рішення нижчестоящих судів, якими у
задоволенні позову про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, недоплачених
коштів та стягнення моральної шкоди
відмовлено, з тих підстав, що всі
догани, які були оголошені позивачу,
були застосовані роботодавцем за
окремі порушення, жодне із
застосованих стягнень не було
накладено на нього за один і той же
проступок, а тому позивача було
правильно звільнено за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, за систематичне порушення
трудової дисципліни, оскільки під
систематичністю розуміється
застосування дисциплінарних заходів
за два і більше випадки невиконання
службових обов'язків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року залишено в силі рішення
апеляційного суду, якими позов про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
недоплачених коштів та стягнення
моральної шкоди задоволено частково, з
тих підстав, що наказ про звільнення
позивача з роботи не містить в собі
конкретного визначення в чому
проявилось порушення функціональних
обов'язків та трудової дисципліни,
вчиненого ОСОБА_4, що стало приводом до
звільнення та підставою для розірвання
трудового договору, а тому слід
визнати, що звільнення ОСОБА_4 за п. 3 ч. 1
ст. 40 КЗпП України відбулося з
порушенням діючого трудового
законодавства

Таким чином судами встановлені різні
фактичні обставини, а наведені
заявником доводи не містять ознак, які
відповідно до вимог вищевказаної норми
є підставами для перегляду судового
рішення, тому у допуску справи до
провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
Ленінської районної
санітарно-епідеміологічної станції м.
Севастополя, Державного закладу
«Севастопольська міська
санітарно-епідеміологічна станція»,
третя особа: Головний державний
санітарний лікар м. Севастополя, про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
недоплачених коштів та стягнення
моральної шкоди до провадження
Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник Судді:
А.О. Лесько

Л.М. Мазур

О.А. Матвєєва

О.В. Умнова