Провадження № 2/522/6141/14
Справа № 522/8882/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м.
Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді – Домусчі Л.В.,

при секретарі – Грасименко Ю.С.,

розглянувши в судовому засіданні
подання Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України – ОСОБА_1, по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини та на утримання
дружини , -

ВСТАНОВИВ:

15.09.2014 року до Приморського районного
суду м. Одеси надійшло подання Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1, 03.03.1976р.н., І.П.Н. НОМЕР_1,
адреса: АДРЕСА_1, до виконання
зобов’язань за рішенням суду. Вказане
подання надійшло в провадження судді
Домусчі Л.В. 22.09.2014 року без цивільної
справи № 522/8882/14 за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини та на
утримання дружини. Як вбачається з
листа заступника керівника апарату
Приморського районного суду м.Одеси,
цивільна справа № 522/8882/14 направлена до
апеляційного суду Одеської області
09.07.2014 року.

27.11.2014 року справа надійшла в
провадження судді після повернення з
апеляційної інстанції.

Подання заявник надав до суду з метою
вжиття заходів виконання зобов’язань
за виконавчим листом № 522/8882/14-ц,
виданого 02.07.2014 року Приморським
районним судом м. Одеси, в частині
стягнення аліментів за один місяць, яке
підлягає негайному виконанню, по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини та на утримання
дружини, по яким у ОСОБА_1, згідно
розрахунку заборгованості державного
виконавця, виникла заборгованість у
розмірі 81 258,20 грн. При цьому державний
виконавець просив розглядати подання
без присутності представника ДВС.

В судовому засідання представник
позивачки ОСОБА_2 – ОСОБА_3І.(діє на
підставі ордеру серії ОД № 041308 від
03.11.2014р.), просив задовольнити подання,
так як на даний час воно не відізвано
державним виконавцем та іншого
розрахунку не має.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 – ОСОБА_4 (діє на підставі угоди
№ 0909/13 від 09.09.2013р.), просив у
задоволенні подання відмовити. При
цьому пояснив, що при здійсненні
розрахунку заборгованості державний
виконавець зробив помилку, так як в
рішенні суду першої інстанції було
зазначено, що рішення підлягає
негайному виконанню лише за один
місяць. На даний час рішення суду
першої інстанції змінено рішенням
апеляційного суду Одеської області від
23.10.2014 року і змінено розмір стягнення
аліментів на менший, тому розрахунок
державного виконавця є неправомірним.
Також, відповідно до рішення
апеляційного суду ОСОБА_5 повністю
погашена заборгованість включно по
грудень 2014 року. Відповідач є моряком і
це є його єдиний можливий заробіток,
обмеження його в’їзду за кордон
призведе до втрати заробітку, а в
подальшому виникнення заборгованості
по аліментам, що спричинить шкоду
інтересам дитини.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
розглянувши вказане подання,
дослідивши матеріали справи та
застосовуючи роз’яснення Верховного
Суду України «Судова практика щодо
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України» вважає, що подання
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Приморського районного суду
м.Одеси від 19.06.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини та на утримання дружини були -
задоволенні частково. Стягнуто з
ОСОБА_1, (ін.код. НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_2 (ін.код. НОМЕР_2),
аліменти на утримання неповнолітнього
сина – ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 11
000 (одинадцять тисяч) грн. щомісячно,
починаючи з 20 січня 2014р до досягнення
його повноліття, а саме до 10.01.2020 року,
та рішення в частині стягнення
аліментів з один місяць допущено до
негайного виконання.

02.07.2014 року судом було видано
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1
аліментів у межах суми платежу за один
місяць відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 23.10.2014 року. рішення
Приморського районного суду м.Одеси
від 19.06.2014 року змінено та ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено
частково, зменшено розмір аліментів,
які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 на утримання сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 до 5000 грн.
щомісячно, починаючи з 20.01.2014 року і до
повноліття, 10 січня 2020 року. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Судом встановлено, що ОСОБА_7В за
професією є моряком, та його робота
пов’язана з перебуванням за кордоном.
Іншого виду заробітку у нього не має.

Таким чином, у випадку обмеження ОСОБА_1
у праві виїзду за межі України, він буде
позбавлений праці і заробітку.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право: у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну" громадян України може
бути обмежений у праві виїзду за
кордон, якщо відносно нього діють
неврегульовані аліменти, договірні чи
інші невиконані зобов'язання до
виконання зобов'язань або розв'язання
спору у передбачених законом випадках.

Як вбачається з пояснень представника
ОСОБА_1, боржником повністю погашена
заборгованість включно по грудень 2014
року

Відповідно ст.13 Загальної декларації
прав людини кожна людина має право
вільно пересуватися й обирати собі
місце проживання в межах любої держави.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну,
і повертатися у свою країну.

Згідно ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного суд
вважає що подання Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України – ОСОБА_1 задоволенню
не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 1, 3, 11, 15, 57, 60, 197, 208-210, 217, 377-1 ЦПК
України; ст.ст. 1, 2, 5, 7, 8, 11 ч.3 п.18 Закону
України «Про виконавче провадження»;

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання
Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України – ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:

Домусчі Л.В.