Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/355/14
Головуючий у 1 інстанції Степаненко Ю.А.
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М..

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами

заступника прокурора Запорізької
області,

Державної казначейської служби
України,

Василівського РВ ГУМВС України в
Запорізькій області,

ОСОБА_2

на рішення Василівського районного
суду Запорізької області від 29
листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної
казначейської служби України,
Прокуратури Запорізької області,
Василівського РВ ГУМВС України в
Запорізькій області про відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності та
застосування запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд,-

В С Т А Н О В
И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Державної
казначейської служби України в особі
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Запорізькій області, Прокуратури
Запорізької області, Василівського РВ
ГУМВС України в Запорізькій області,
про відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності та застосування
запобіжного заходу у вигляді підписки
про невиїзд.

В позові, уточненому в ході судового
розгляду, зазначав, що 28 липня 2011 року
старшим слідчим слідчого відділу
Василівського РВ УМВС України в
Запорізькій області Андріївим А.Л.
відносно нього було порушено
кримінальну справу № 4571117 за ч. З ст. 204
КК України. 18 жовтня 2011року слідчий
вручив йому дану постанову.

Під час досудового слідства його було
допитано в якості підозрюваного, а 18
жовтня 2011 року, як підозрюваному,
обрано запобіжний захід у вигляді
підписки про невиїзд.

В ході досудового слідства, 7 листопада
2011 року йому було пред'явлено
обвинувачення у вчиненні злочину,
передбаченого ч.3 ст. 204 КК України та
кримінальна справа в порядку ст. 232 КПК
України була направлена з
обвинувальним висновком до
Василівського районного суду
Запорізької області.

13 грудня 2012 року під час розгляду даної
кримінальної справи №1/802/37/2012 в суді
прокурором Василівського району було
змінено обвинувачення з ч.3 ст. 204 КК
України на ч.1 ст. 204 КК України.

25 грудня 2012 року Василівським районним
судом Запорізької області його було
визнано невинним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України та
виправдано.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 6 березня 2013 року,
виправдувальний вирок Василівського
районного суду Запорізької області
було залишено без змін, а апеляцію
прокурора без задоволення. В
касаційному порядку кримінальна
справа не переглядалась.

Вказує, що весь цей час він звертався зі
скаргами на дії слідчого Василівського
РВ ГУМВС України в Запорізькій області
Андріїва А.Л. та оперуповноваженого по
ОВС ОПНОПЇ УНМ ДПА в Запорізькій
області Айріяна В.Р. до прокуратури
Запорізької області та Генеральної
прокуратури України, оскаржував
неправомірні дії вказаних осіб в суді,
звертався до депутатів ВРУ та засобів
масової інформації лише з однією метою
- звернути увагу високопосадовців та
громадськості до його справи.

Позивач вважає, що внаслідок
незаконного притягнення його до
кримінальної відповідальності та
обрання запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд, він зазнав
моральних страждань у зв'язку з явно
несправедливим і упередженим
проведенням досудового слідства, з
явною і очевидною фальсифікацією
матеріалів кримінальної справи; зазнав
сильних душевних хвилювань у зв'язку з
застосуванням тиску з боку слідчого,
направленого на визнання ним вини та в
подальшому спрощеного судового
розгляду справи: втратив віру у
спроможність прокуратури (як
наглядового органу) не формально, а
реально здійснювати контроль та нагляд
за додержанням органом слідства вимог
кримінально-процесуального
законодавства під час розслідування
кримінальних справ: постраждала його
репутація, як чесного законослухняного
громадянина; він втратив становище в
суспільстві, були порушені його
нормальні життєві зв'язки; в результаті
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності значно
погіршився стан його здоров'я та
18.03.2013 року він був поставлений на
облік в КУ «Дніпрорудненська міська
лікарня» за місцем проживання, з
діагнозом «гіпертонічна хвороба ІІ
стадії». Внаслідок застосування щодо
нього запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд він був
позбавлений можливості вільно
пересуватися і виїздити з місця
проживання, реалізовувати звичні
привички та бажання, що завдавало і
душевних страждань. Він був змушений
звертатися за правовою допомогою до
адвокатів, що вимагало від нього не
лише значних витрат, а й додаткових
зусиль (поїздок, надання пояснень,
збирання додаткових доказів, тощо);
звертаючись зі скаргами на
неправомірні дії слідчого та
прокурора, він змушений був приїздити
на особистий прийом до прокурора
Запорізької області та його
заступників, в Генеральну прокуратуру
України, за викликами до слідчих
Управління СБУ та прокуратури тощо, що
потребувало додаткових зусиль в
організації його життя та результатом
такого психологічного навантаження
було погіршенням стану його здоров'я.

Він перебував під кримінальним
переслідуванням з 28 липня 2011 року
(порушення кримінальної справи) по 6
березня 2013 року (набуття вироком суду
законної сили) - 19 місяців 11 днів, під
час якого йому обирався запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд.

Просив суд стягнути з Державного
бюджету України шляхом списання
Державною казначейською службою
України з Єдиного казначейського
рахунку в установленому законом
порядку на його користь моральну шкоду
в розмірі 300 000 грн., витрати на правову
допомогу в розмірі 3 642,72 грн.

Ухвалою Василівського районного суду
Запорізької області від 29 листопада 2013
року замінено неналежного відповідача
у справі - Державну казначейську службу
України в особі Головного управління
Державної казначейської служби
України в Запорізькій області на
відповідача - Державну казначейську
службу України.

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 29 листопада 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України
шляхом списання Державною
казначейською службою України з
Єдиного казначейського рахунку в
установленому законом порядку на
користь ОСОБА_2 на відшкодування
моральної шкоди 22 175, 33 грн., витрати на
правову допомогу адвоката в сумі 3641,73
грн., а всього 25 817,06 грн. В іншій частині
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду змінити, його позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
заступник прокурора Запорізької
області, Державна казначейська служба
України, Василівський РВ ГУМВС України
в Запорізькій області подали
апеляційні скарги.

Кожен з апелянтів вважає рішення суду
незаконним, ухваленим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, при невідповідності висновків
суду обставинам справи.

Заступник прокурора Запорізької
області, Державна казначейська служба
України, Василівський РВ ГУМВС України
в Запорізькій області просять рішення
скасувати та ухвалити нове рішення, у
задоволені позову відмовити в повному
обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
прокурора Кавун А.В., представника
Василівського РВ ГУМВС України в
Запорізькій області, ОСОБА_2 та
адвоката ОСОБА_6, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
жодна з апеляційних скарг задоволенню
не підлягає.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини і відповідні
правовідносини.

28 липня 2011 року старшим слідчим
слідчого відділу Василівського РВ УМВС
України в Запорізькій області
Андріївим А.Л. відносно ОСОБА_2 було
порушено кримінальну справу № 4571117 за
ч. 3 ст. 204 КК України.

18 жовтня 2011 року ОСОБА_2 дав підписку
про невиїзд с місця проживання у якості
обраного підозрюваному запобіжного
заходу.

13 грудня 2012 року під час розгляду
кримінальної справи в суді прокурором
Василівського району було змінено
обвинувачення ОСОБА_2 з ч.3 ст. 204 КК
України на ч.1 ст. 204 КК України.

25 грудня 2012 року Василівським районним
судом Запорізької області ОСОБА_2 було
виправдано вироком суду. Запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд
скасовано.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 6 березня 2013 року,
виправдувальний вирок Василівського
районного суду Запорізької області був
залишений без змін та набрав законної
сили. Апеляція прокурора залишена без
задоволення.

Строк перебування позивача під
слідстом та судом становить 19 місяців
10 днів.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позову.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту чи
виправних робіт, відшкодовується
державою у повному обсязі незалежно
від вини посадових і службових осіб
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

Відшкодування шкоди, завданої органами
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури та суду, передбачено
Законом України "Про порядок
відшкодування шкоди незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду", відповідно до
положень якого така шкода
відшкодовується у випадках: 1)
постановлення виправдувального вироку
суду; 2) встановлення в обвинувальному
вироку суду чи іншому рішенні суду
(крім ухвали чи постанови суду про
повернення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд) факту незаконного
притягнення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
чи порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів;
закриття кримінальної справи з
підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї
статті; закриття справи про
адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанції належним чином
та на підставі належних, допустимих та
переконливих доказів, зокрема
вказаного вироку Василівського
районного суду Запорізької області від
25 грудня 2012р. встановлено факт
виправдання позивача за
обвинуваченням у скоєенні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 204 КК України.
Вирок набрав законної сили ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 6 березня 2013 року, якою
виправдувальний вирок Василівського
районного суду Запорізької області був
залишений без змін, а апеляція
прокурора залишена без задоволення.

В період з часу порушення кримінальної
справи 28 липня 2011р. по дату набуття
виправдувальним вироком законної сили
06 березня 2013 р. позивач перебував під
слідством та судом, що склало 19 місяців
10 днів, як правильно вказав суд першої
інстанції. З 18 жовтня 2011р. відносно
позивача був застосований запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду"
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду завдали моральної
втрати громадянинові, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

При визначенні розміру моральної
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду, суд першої інстанції визначив та
вказав страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до
погіршення та позбавлення можливостей
реалізації ним своїх звичок і бажань,
погіршення відносин з оточуючими
людьми, інших негативних наслідків
морального характеру. При цьому суд
враховув, що таке відшкодування
проводиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць на
момент перебування під слідством чи
судом (ст. 13 цього Закону).

Вирішуючи спір про відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
на підставі поданих сторонами доказів,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), з урахуванням положень Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду" та ст. 1176 ЦК України дійшов
правильного висновку, про те, що
незаконним притягненням позивача до
кримінальної відповідальності йому
завдано шкоди, розмір якої визначено на
підставі поданих доказів та вимог
закону.

Факт незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного перебування під слідством
та судом доведений вищевказаним
виправдувальним вироком суду.

Належним чином доведений факт
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності
спричинив моральні стражданння особі,
яка зазнала незаконного кримінального
переслідування, у період перебування
під слідством та судом вказане потягло
обмеження у пересуванні, можливості
вільного обрання місця проживання,
спричинило вимушені зміни у звичайному
житті, пов'язані з необхідністю брати
участь у слідстві та суді у якості
звинуваченого, витрачати кошти на
правову допомогу та зазнавати інших
вимушених незручностей.

Вказане є порушенням гарантій,
встановлених ст. 3 Конституції України,
за якою людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканність і
безпека визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Доводи апеляційної скарги позивача
ОСОБА_2 в цілому зводяться до незгоди з
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди.

Вказані доводи не спростовують
висновки рішення суду, який правильно
застосував вищевказані норми
матеріального права, зокрема ст. 4, 13
Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду", ч.1, 2
ст. 1176 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
неприйняття до уваги таких доказів
щодо спричинення моральної шкоди як
його показання, показання свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_10 не знайшли свого
підтвердження у апеляційному суді.

Позивач ОСОБА_2 не давав у суді першої
інстанції показань свідка у порядку ст.
ст. 180, 184 ЦПК України, що
підтверджується матеріалами справи, а
тому не має правових підстав
посилатися на свої пояснення, як на
показання свідка та вимагати їх
відповідної правової оцінки.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, допитані у
суді першої інстанції не дали суду
присяги свідка.

Згідно ч. 6 ст. 180 ЦПК України свідок має
дати у суді відповідну присягу, текст
якої підписати, та яка має бути
приєднаної до справи.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані свідки присяги не давали, її не
підписали (а.с.148).

Грунтування доводів апеляційної
скарги такими доказами неспроможне
спростувати рішення.

Доводи апеляційної скарги про
доведеність розміру позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди
висновком спеціаліста-психолога
(а.с.115-128) не відповідають вимогам
закону щодо даного питання і не можуть
спростувати рішення суду.

Суд оцінив вказаний висновок у якості
письмового доказу на підтвердження
наявності факту спричинення моральної
шкоди позивачеві.

Питання визначення розміру
відшкодування моральної шкоди є
компетенцією суду, який розглядає спір
у відповідності до вимог ч.3 ст. 23 ЦК
України. У вказаній нормі
матеріального права передбачено:
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 шодо
зазначення у рішення суду першої
інстанції (а.с.155) про несправедливість
при визначенні розміру відшкодування є
неприйнятними.

Виходячи з контексту рішення вказане є
опискою, яка усувається у порядку ст. 219
ЦПК України та не може бути підставою
для збільшення розміру стягнутого
судом першої інстанції відшкодування
моральної шкоди.

Інших доводів апеляційна скарга ОСОБА_2
не містить.

Доводи апеляційних скарг заступника
прокурора Запорізької області,
Державної казначейської служби
України, Василівського РВ ГУМВС
України в Запорізькій області
співпадають у висловленні незгоди з
рішенням суду першої інстанції в тій
частині, що кожен з апелянтів вважає
недоведеним факт спричинення
моральної шкоди позивачу та не вбачає
підстав для стягнення витрат на
юридичну допомогу.

Вказані доводи не знайшли свого
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи з підстав, що наведені
вище у цій ухвали. Як вищевказано
колегія суддів дійшла виснову про
відповідність рішення суду першої
інстанції нормам матеріального права,
які регулюють питання відшкодування
моральної шкоди особам внаслідок їх
незаконного перебування під слідством
та судом. Рішення відповідає ст. 2, ст. 4,
ст. 13 Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду", ч.1, 2
ст. 1176 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду"
громадянинові відшкодовуються
(повертаються) суми, сплачені у зв'язку
з поданням йому юридичної допомоги. Суд
першої інстанції грунтував свій
висновок такими доказами як угоди про
надання правової допомоги у
кримінальній справі, актами
прийому-передачи робіт, квитанціями за
якими позивач сплатив адвокату 7000грн.
Застосувавши Закон України «Про
гранічний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних,
адміністративних справах» для
вирішення питання про відшкодування
витрат позивача у кримінальній справі
суд першої інстанції обґрунтовано
стягнув 3641,73грн., що відповідає
встановленим цим Законом гранічним
розмірам компенсації.

Доводи апеляційної скарги
Василівського РВ ГУМВС України в
Запорізькій області про порушення
позивачем Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду",
оскільки він звернувся з позовом до
суду, суперечать ст. 13 цього Закону,
якою питання відшкодування моральної
шкоди віднесено виключно до
компетенції суду.

Інших доводів апеляційні скарги не
містять.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції та для постановляння
нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги заступника
прокурора Запорізької області,
Державної казначейської служби
України, Василівського РВ ГУМВС
України в Запорізькій області, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 29 листопада 2013
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: