Справа № 454/1953/13 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/1273/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.

секретар - Олексів О.А.

з участю представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світ» та Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Європейський газовий банк», з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світ» про визнання недійсним договору банківського переказу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 06 листопада 2013 року позов ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Європейський газовий банк», з участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світ» про визнання недійсним договору банківського переказу задоволено.

Визнано недійсною угоду щодо переведення коштів в сумі 12 160 грн. 00 коп. (дванадцять тисяч сто шістдесят грн. 00 коп.) із рахунку НВП «Світ» на рахунок ОСОБА_4 №4800 у АКБ «Торансбанк».

Зобов»язано ПАТ «Європейський газовий банк», як управителя Фонду фінансування будівництва виду «А» однієї блок-секції «Г» будинку по вул. Щурата-Дж.Ленона в м.Львів провести остаточний розрахунок з ОСОБА_4 на підставі даних БТІ відповідно до правил ФФБ виду «А» однієї блок-секції «Г» будинку по вул.Щурата-Дж.Ленона в м.Львів та договору про участь у ФФБ виду «А» №01/04-ФФБ від 21.12.2006 року.

Рішення суду оскаржили ТзОВ «Науково-виробниче підприємство «Світ» та ПАТ «Європейський газовий банк».

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт ТзОВ «Науково-виробниче підприємство «Світ» посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права. Судом не повно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що прийнявши рішення про визнання недійсною угоди щодо переведення коштів в сумі 12160,00 гривень із рахунку НВП «Світ» на рахунок позивача, суд не вказав яку саме угоду визнавав недійсною, та між ким вона укладена, а також у зв'язку з неповним дослідженням всіх обставин справи дійшов помилкового висновку про те, що рахунок № 0003 належить ТзОВ НВП «Світ».

Крім того, позивач в позовній заяві, а також в поясненнях наданих в судовому засіданні зазначив, що йому було відомо, що з 02.03.2009 року в АКТ «Трансбанк» введено тимчасову адміністрацію та відповідно банк знаходиться на передодні банкрутства. Проте, з метою отримання довідки банку про остаточний розрахунок та в подальшому отримання правовстановлюючих документів на квартиру, він дійшов згоди з банком про повернення йому зайво сплаченої суми на його поточний рахунок. Таким чином, позивач самостійно вирішив укласти з АКТ «Трансбанк» договір банківського рахунку, а не договір банківського вкладу. При цьому позивач, як фахівець в галузі права, знав відмінності щодо гарантування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб вкладів (депозитів) та грошових коштів на поточних (розрахункових) рахунках. Більше того, сам позивач підтвердив в позовній заяві та судовому засіданні, що він знав про ризик можливого неповернення коштів з поточного рахунку, проте свідомо йшов на це. Також позивач, даючи пояснення в судовому засіданні зазначив, що він вирішив відкривати поточний рахунок для отримання коштів від ФФБ лише в АКТ «Трансбанк». Можливість відкриття рахунків в інших банках ним не розглядалась. Таким чином, на думку апелянта, суд безпідставно дійшов висновку про те, що позивача працівники АКТ «Трансбанк» ввели в оману щодо обставин які мають істотне значення. Також зазначає, що відповідно до п.1.14 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою правління НБУ від 12.11.2003 року № 492 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції від 17.12.2003 року № 1172/8493, банк відкриває рахунки на підставі заяви про відкриття рахунку. У зв'язку з цим, вважає, що позивача ніхто не примушував відкривати рахунок у АКТ «Трансбанк».

Також суд прийшов до неправильного висновку про те, що оскільки договір банківського рахунку, укладений 18.01.2010 року між позивачем та відповідачем АКТ «Трансбанк» не був спрямований на настання відповідних правових наслідків, а саме обслуговування рахунку позивача, зокрема можливості зняття ним коштів, тому такий слід визнати недійсним.

Крім того, позивач у своїй позовній заяві просив суд визнати недійсною угоду щодо переведення коштів в сумі 12160,00 гривень із рахунку НВП «Світ» на рахунок ОСОБА_4 №4800 у АКБ «Трансбанк», а не договір банківського рахунку. І підставами для заявлення даної вимоги позивач зазначав ст.230 ЦК України, щодо введення в оману однією стороною іншу щодо обставин які мають істотне значення. Суд же прийшов до висновку що договір банківського рахунку не був спрямований на настання відповідних правових наслідків (фіктивний). Проте суд не врахував, що для визнання правочину таким, який укладений без настання відповідних правових наслідків, саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладений фіктивний правочин, а також якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У зв'язку з цим вважають, що на виконання договору банківського рахунку укладеного між позивачем та АКБ «Трансбанк», в тому числі й на виконання вимоги щодо переведення коштів, АКБ «Трансбанк» перевів кошти в сумі 12160,00 гривень з рахунку ФФБ №0003 на рахунок позивача №4800. Таким чином, АКБ «Трансбанк» виконував договір банківського рахунку, а саме зараховував кошти, як наслідок підстав для визнання договору банківського рахунку укладеного 18.01.2010 року між позивачем та відповідачем АКТ «Трансбанк», в тому числі й угоди щодо переведення коштів в сумі 12160,00 гривень на рахунок позивача, такими що не були спрямовані на настання відповідних правових наслідків, немає.

Також суд не дослідив, чи звертався позивач у встановленому порядку до АКБ «Трансбанк» з вимогою про зняття коштів в сумі 12160,00 гривень з свого поточного рахунку № 4800 після отримання цих коштів від ФФБ.

Таким чином вважає, що суд при прийнятті оскаржуваного рішення порушив вищевказані норми матеріального та процесуального законів, повно і всебічно не з'ясував обставини, що мають значення для справи, як наслідок прийняв протиправне рішення.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт ПАТ «Європейський газовий банк», в свою чергу, апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуване рішення суду в частині зобов»язання АТ «Єврогазбанк» провести остаточний розрахунок з ОСОБА_4 є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що АТ «Єврогазбанк» на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Акціонерного Комерційного банку «Трансбанк», третіх осіб ПАТ «Європейський газовий банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково- виробниче підприємство «Світ» про спонукання до вчинення дій, по справі №2/2149/2011 року було призначено управителем фонду фінансування будівництва виду «А» однієї блок-секції «Г» житлового будинку по вул. Щурата - ОСОБА_6 у місті Львові (корпус № 45). Зазначене рішення вступило в силу з 01.08.2011 року.

У відповідності до ст. 14 ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Перелік прав та обов'язків АТ «Єврогазбанк» за ФФБ було встановлено вищевказаним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 19 липня 2011 року.

В даному рішенні суд зобов'язав АТ «Єврогазбанк» провести остаточні розрахунки з ОСОБА_5, та відсутні будь-які вимоги щодо проведення остаточних розрахунків з ОСОБА_4.

Таким чином, вважає, що оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області фактично змінено без процедури апеляційного чи касаційного оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Львова, що є грубим порушенням ст. 223 ЦПК України.

На виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова АКБ «Трансбанк» дав АТ «Єврогазбанк» документи, що стосувались стану виконання АКБ «Трансбанк», як управителя ФФБ, зобов'язань перед довірителями. Дані зобов»язані були виконані.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19 червня 2003 року «Єврогазбанк» у зв'язку із закінченням ФФБ передав усі наявні кошти ФФБ забудовнику товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-Виробниче підприємство «Світ», що стверджується Актом звірки взаємних розрахунків від 26 червня 2012 року.

На даний час фонд фінансування будівництва виду «А» однієї блок-секції «Г» житлового будинку по вул. Щурата-Дж.Ленона у місті Львові (корпус №45) повністю закрито та проведено остаточні розрахунки з довірителями.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 листопада 2013 року в частині проведення остаточного розрахунку ПАТ «Європейський газовий банк» з ОСОБА_4 скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_3 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, заперечення представника позивача ОСОБА_2 в заперечення мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення такої з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає даним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі ст. ст. 10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст.ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з копії договору «Про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» однієї блок-секції «Г» житлового будинку по вул. Щурата-Дж.Ленона у м. Львові» № 01/04-ФФБ від 21.12.2006 року, вбачається, що такий укладено між ОСОБА_4 та АКБ «Трансбанк» та згідно п.1.1 договору, його предметом є те, що довіритель, на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва виду «А» будинку по вул.В. Щурата-Дж.Ленона у м.Львові, затвердженими рішенням Правління АКБ «Трансбанк», дає згоду на участь у ФФБ, бере на себе зобовязання виконати правила ФФБ, передати кошти управителю у довірче управління з метою отримання у власність об»єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, а управитель приймає кошти на рахунок ФФБ у довірче управління з подальшим використанням коштів ФФБ у порядку визначеному правилами ФФБ.

Згідно п. 1.5. договору, при укладенні договору управитель на умовах правил ФФБ закріплює за довірителем обраний ним обєкт інвестування, характеристики якого визначені у свідоцтві про участь у ФФБ, яке є невід»ємною частиною цього договору.

Судом також встановлено, що обєкт інвестування позивачем ОСОБА_4, а саме квартира № 33 в будинку секції «Г» по вул. Щурата-Дж.Ленона в м.Львів має площу на 2,56 м. кв. меншу ніж її реальна, внаслідок чого ним зайво сплачено 12 160 грн. 00 коп., що не оспорюється учасниками розгляду справи.

Крім цього, згідно копії меморіального ордера № 84-31 від 18.01.2010 року, ТзОВ «НВП Світ» перераховано ОСОБА_4 на рахунок №4800 у АКБ «Трансбанк» м.Львів 12 160 грн. 00 коп. У графі призначення платежу вказано: «Повернення зайво сплачених за 2,56 м.кв. коштів, згідно договору №01/04-ФФБ від 21.12.06 року».

Згідно постанови Правління Національного банку України №101 від 01.03.2010 року, з 02.03.2010 року відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації Акціонерного комерційного банку «Трансбанк».

З відповіді на запит № 06-16/110 від 19.02.2013 р., наданої ліквідатором АКТ «Трансбанк», вбачається, що за рішенням адміністративної ради Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.10.2009 р., протокол №13, АКТ «Трансбанк» переведено до категорії тимчасових учасників фонду. Кошти, які надходили на рахунки клієнтів після 21.10.2009 р. Фондом не гарантуються. Станом на 18.01.2010 р., на момент надходження коштів на рахунок позивача в банку з 02.03.2009 р. введено тимчасову адміністрацію та встановлено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Із копії довідки № 06-16/262 від 16.04.2013 р., наданої ліквідатором АКБ «Трансбанк» вбачається, що залишок заборгованості перед ОСОБА_4 в сумі 12 689 грн. 00 коп. віднесено до сьомої черги у переліку вимог кредиторів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вірно керувався приписами ч. 1 ст. 1066 ЦК України, відповідно до якої, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Як встановлено в ході розгляду справи, з 02.03.2009 року в АКТ «Трансбанк» введено тимчасову адміністрацію, при чому при відкритті 18.01.2010 року позивачу ОСОБА_4 банківського рахунку № 4800 дану інформацію не було доведено до відома, однак запевнено, що у випадку в подальшому ліквідації банку, позивач зможе отримати свої кошти за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно рішення адміністративної ради Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.10.2009 року, АКТ «Трансбанк» переведено до категорії тимчасових учасників фонду. Кошти, які надходили на рахунки клієнтів після 21.10.2009 року фондом не гарантуються.

Таким чином, АКТ «Трансбанк» при укладенні 18.01.2010 року договору банківського рахунку, не міг гарантувати настання правових наслідків його укладення, зокрема повернення коштів позивачу.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що укладений 18.01.2010 року між позивачем та АКТ «Трансбанк» договір банківського вкладу, не міг бути спрямований на реальне настання правових наслідків, так як на кореспондентських рахунках банку кошти були відсутні, що унеможливлювало повернення позивачу коштів, є вірними.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору.

А відтак, оскільки договір банківського рахунку, укладений 18.01.2010р. між відповідачем АКБ «Трансбанк» та позивачем ОСОБА_4 не був спрямований на настання відповідних правових наслідків, а саме обслуговування рахунку позивача, зокрема можливості зняття ним коштів, тому такий судом першої інстанції підставно визнано недійсним.

В свою чергу, згідно приписів ст. 23 ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном про будівництві житла та операціях з нерухомістю», в разі ліквідації управителя ФФБ кошти на рахунку ФФБ не включаються до ліквідаційної маси управителя ФФБ і спрямовуються виключно на задоволення вимог довірителів до управителя ФФБ згідно з Правилами ФФБ.

Оскільки новим управителем ФФБ виду «А» однієї блок-секції «Г» житлового будинку по вул. Щурата-Дж.Ленона в м. Львів взамін АКБ «Трансбанк» призначено ПАТ «Європейський газовий банк», зайво сплачених позивачем коштів в сумі 12160 грн. 00 коп. за 2,56 м.кв. квартири позивачу не повернуто, що стверджується довідкою ліквідатора АКБ «Трансбанк» від 16.04.2013 року, тому позовна вимога про зобовязання ПАТ «Європейський газовий банк», як управителя майна, провести остаточний розрахунок із позивачем судом першої інстанції правильно задоволена в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв»язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду першої інстанції слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон і дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, а тому підстави для їх задоволення та скасування рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 листопада 2013 року відсутні.

Керуючись ст. ст.209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світ» та Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_7