Справа № 369/1871/14-ц
Провадження № 2/369/1294/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року
Києво-Святошинський районний суд
Київської області у складі:

головуючого судді Усатова
Д.Д.

за участю секретаря
Котляр А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Головне управління юстиції у Київській
області та ОСОБА_3 про визнання
договору дарування частини житлового
будинку недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2014 року позивач звернувся до
відповідачки з позовом, посилаючись на
те, що 22.02.2013 року між позивачем та
відповідачкою було укладено договір
дарування 1/6 частини житлового будинку
АДРЕСА_1. Заявив, що договір було
укладено внаслідок обману позивача з
боку відповідачки.

Просив визнати недійсним договір
дарування 1/6 частини житлового будинку
АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Києво-Святошинського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_4 22.02.2013 року,
зареєстрований у реєстрі за №399.

Позивач у судове засідання не з'явився,
направив свого представника.
Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі. Просив суд
задовольнити.

Відповідач та її представник у судове
засідання з»явились. Проти задоволення
позову заперечували в повному обсязі,
просили суд відмовити.

Третя особа Головне управління юстиції
у Київській області направило на
адресу суду листа про слухання справи у
відсутність їх представника.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання
з»явився. Позовні вимоги підтримав в
повному обсязі. Просив суд
задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, письмові
докази, вислухавши пояснення сторін,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер батько позивача - ОСОБА_5.

28 грудня 1976 року державним нотаріусом
Першої Київської державної
нотаріальної контори Прохоровою З.П.
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом, що зареєстроване в
реєстрі №5ДИ-9401.

На підставі вказаного свідоцтва
спадкоємцями майна ОСОБА_5 стали:
ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_1 в рівних частках
кожен.

Спадкове майно, на яке було видане
свідоцтво про право на спадщину за
законом, складалося з ? частини
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами за адресою:
АДРЕСА_1.

Тобто, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_1
успадкували по 1/6 частині даного
будинку.

28 грудня 1976 року державним нотаріусом
Першої Київської державної
нотаріальної контори Прохоровою З.П.
було видано свідоцтво на право
власності на частку в спільному майні
подружжя, що зареєстроване в реєстрі
№5ДИ-9399.

На підставі вказаного свідоцтва
власником іншої ? частини житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1, стала
ОСОБА_7, оскільки даний будинок був
набутий ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в період
шлюбу.

06 травня 2000 року ОСОБА_7 склала заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Другої Київської державної
нотаріальної контори, яким належну їй
частину житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, заповідала
ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.

Після її смерті відкрилась спадщина на
2/3 частини житлового будинку
господарськими будівлями та спорудами
за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
листопада 2012 року визнано за ОСОБА_3
право власності на 2/3 частини житлового
будинку з будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На підставі договору дарування 1/6
частки житлового будинку, посвідченого
приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_4 22 лютого 2013 року,
зареєстрованого в реєстрі за №°399,
позивач передав у власність (подарував)
ОСОБА_2 1/6 (одну шосту) частку в праві
приватної спільної часткової
власності на житловий будинок з
відповідною частиною надвірних
будівель під номером АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення правочину має бути
вільним і відповідати його внутрішній
волі.

Стаття 204 ЦК України передбачено,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлено
законом або, якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивач зазначає, що в зв»язку з тим, що
ОСОБА_3 нотаріально відмовився від
частки будинку АДРЕСА_2, то він просив
позивача оформити, належну йому, 1/6
частину будинку в м. Боярка,
Києво-Святошинського району, Київської
області на сина - ОСОБА_8, оскільки мав
намір весь будинок в подальшому
залишити своєму сину. А відповідач
шляхом обману вищевказане майно
оформила на себе відповідно до
договору дарування 1/6 частину будинку.

Проте, в силу ст. 60 ЦПК України
представником позивача не доведено, що
ОСОБА_2 ввела в оману ОСОБА_1 при
укладені оспорюваного правочину.

Таким чином, твердження представника
позивача про те, що волевиявлення його
щодо правочину не було вільним і не
відповідало його внутрішній волі, суд
оцінює критично.

Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жодний доказ у справі не має для суду
наперед встановленого значення.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно
до ст.ст. 203, 204, 215, 230 ЦК України,
керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 15, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом 10 днів з
дня, наступного за його проголошенням.

Суддя:

Д.Д.Усатов