У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Закропивний О.В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 24 квітня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25 листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Друга
Одеська державна нотаріальна контора,
ОСОБА_6, про визнання заповіту
недійсним; за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про
визнання договору дарування недійсним,
розірвання договору довічного
утримання, визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності у порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2007 року ОСОБА_8 звернулася
до суду із позовом, який надалі
доповнила, посилаючись на те, що 2
квітня 2007 року між нею та відповідачкою
був нотаріально оформлений договір
дарування Ѕ частки будинку по АДРЕСА_1,
при укладенні вказаного договору між
сторонами було досягнуто усної
домовленості про довічне утримання.
ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання
доглядати її з чоловіком, за свої кошти
купляти продукти харчування, ліки та
необхідні речі, сплачувати комунальні
платежі. Укладення даного договору
було обумовлено тим, що їхній з ОСОБА_2
син помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вони є
людьми похилого віку, не мають
можливості самостійно дбати про себе.
Однак після укладення даної угоди
відповідач не дбала про неї та її
чоловіка. Посилаючись на те, що договір
укладений внаслідок обману з боку
відповідачки, яка скористалася тяжкими
обставинами, що виникли у позивача у
зв'язку із смертю сина, позивачка
просила визнати договір дарування
недійсним.

24 червня 2008 року ОСОБА_8 склала заповіт,
яким заповіла ОСОБА_4 нерухоме майно, у
тому числі спірний будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 померла. Після
її смерті ОСОБА_3, на підставі договору
купівлі-продажу від 5 листопада 2008 року
здійснила відчуження Ѕ частки спірного
будинку на користь ОСОБА_6 У якості
правонаступників ОСОБА_8 до участі у
справі вступили ОСОБА_4 та чоловік
померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_2, які змінили
заявлені позивачкою вимоги, просили
визнати договір дарування удаваним,
мотивуючи позов тим, що договір
дарування приховував фактично
укладений договір довічного утримання.
Також, посилаючись на те, що
відповідачка не виконувала договір
довічного утримання, просили розірвати
договір довічного утримання. Крім того,
просили визнати недійсним укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 договір
купівлі-продажу, який суперечить
вимогам закону та моральним засадам і
не спрямований на реальне настання
правових наслідків.

Просили визнати за ними право
власності у порядку спадкування по ј
частки будинку за кожним: за ОСОБА_4 за
заповітом, за ОСОБА_2 - на обов'язкову
частку.

У серпні 2008 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_4 та
просила визнати недійсним заповіт
ОСОБА_8 від 24 червня 2008 року,
посилаючись на те, що заповіт не
відповідає формі та змісту для даного
типу документів, суперечить вимогам
чинного законодавства, заповіт вчинено
громадянкою, яка хоч і є дієздатною, але
у момент підписання заповіту не
усвідомлювала значення своїх дій та не
розуміла українську мову.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 24 квітня 2012 року позов
ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним
заповіт ОСОБА_8 від 24 червня 2008
року на користь ОСОБА_4 У задоволенні
позову ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовлено.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 25 листопада 2013 року рішення
районного суду в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_2
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати оскаржувані судові рішення в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_4, ОСОБА_2 та постановити в цій
частині нове рішення, яким
задовольнити позов ОСОБА_4, ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень
й доданих до касаційної скарги
матеріалів убачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені у ній
доводи не дають підстав для висновку
щодо незаконності зазначених судових
рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 24 квітня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25 листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Друга
Одеська державна нотаріальна контора,
ОСОБА_6, про визнання заповіту
недійсним; за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про
визнання договору дарування недійсним,
розірвання договору довічного
утримання, визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності у порядку спадкування
відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ
О.В.
Закропивний