Справа № 187/1420/13-ц
Петриківський районний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Говорухи В.О.,
при секретарі Горбулі М.В.,
за участю: позивача ОСОБА_1,
представника позивача: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про спонукання
(зобов'язання) вчинити певні дії та
усунути перешкоди в користуванні неру
хомим майном шляхом виселення,
В вересні 2013 року до суду звернулася
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про
спонукання (зобов'язання) вчинити певні
дії та усунути перешкоди в
користуванні неру хомим майном.
Позивач посилаючись на те, що
відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно вона є
власником 52/75 частин нерухомого майна
розташованого у АДРЕСА_1.
Дане нерухоме майно загальною площею
95,1 м2 та житловою площею 62,4 м2
складається із наступного: житловий
будинок , А-1. заг. площею 53,8 м2, житловою
площею - 37,4 м2, житловий будинок, Б-1, заг.
площею 41,3 м2, житл. площею - 25,0 м2, літня
кухня, В-1, літня кухня, Г-1, сарай, Д-1,
вбиральня, Е-1, гараж, Ж-1, вбиральня, 3-1,
гараж, К-1, сарай, Л-1, сарай, Н-1, огорожі,
1-3,5,8,9, колодязь, 4
07 листопада 2000 року рішенням
Петриківського районного суду за її
позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Про поділ
житлового будинку в натурі і
визначення порядку користування
земельною ділянкою» встановлено
порядок користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 по другому
варіанту висновку технічної
експертизи від 29.02.2000 р. розміром 3417 м2,
визначеному на схемі голубим кольором
та виділено в натурі 104/150 (= 52/75) частин
домоволодіння , а саме : житловий
будинок (літ. «А»), літню кухню (літ «Г»),
2 тамбури, сарай (літ «Д»), літню кухню
(літ. «В»), погріб, гараж (літ. «Ж»),
уборну, ворота з калиткою та забор.
В зв'язку з наявністю на той час на
земельній ділянці самовільно
побудованих споруд, а саме житлової
прибудови літ. Б1-1, прибудови літ. б-1.
гаражу К-1. прибудови літ. В-1. прибудови
в1-1. гаражу Л-1 та самовільному
збільшені житлової площі у прибудові
Б1-І дані об'єкти на момент набуття
чинності рішенням суду від 07.11.2000 р. не
увійшли у предмет розподілу
Крім того, відповідно до
додаткового рішення Петриківського
районного суду від 20.11.2000 р., їй, крім
житлового будинку, виділено підсобні
приміщення , а саме: кухня 1-5 (площею 10,1 м
.), коридор літ. 1-1 . площею 6,3 м . Всього по
будинку літ. «а» 53,8 м м2. Також їй
виділено підвал літ. «Г».
В зв'язку з тими обставинами, що
співвласниця спірного домоволодіння
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р. єдиним
спадкоємцем після її смерті на частину
нерухомого майна залишився її син
ОСОБА_3 зареєстрований у АДРЕСА_1. який
проживав спільно з нею та відповідно до
вимог ч. 3 статті 1268 Цивільного кодексу
України прийняв спадкове майно.
Прийняття у спадок земельної
ділянки відповідачем після смерті його
матері та фактичне проживання
(реєстрація) його разом із матір'ю у
спірному домоволодінні на момент її
смерті свідчить про фактичне прийняття
ним усьогоспадкового майна належного
Але в зв'язку з тим, що він ухиляється
від отримання свідоцтва про право на
спадщину, це робить для позивача
неможливим врегулювання спірних
взаємовідносин, щодо визначення
оформлення документів на право
власності на земельну ділянку,
визначення питання про подальший
порядок користування спільним
нерухомим майном, яке було введено в
експлуатацію у грудні 2012 і не увійшло в
предмет рішення Петриківського
районного суду від 07.11.2000 р.
Крім того, відповідач постійно
заподіює шкоду шляхом недбалого
ставлення до спільного нерухомого
майна, яке є у їхній спільній частковій
власності, і належить їй згідно із
встановленим порядком користування
майном, не допускає її до користування
ним, а її звернення до правоохоронних
органів виявляються безрезультатними.
Так відповідно до рішення
Петриківського районного суду від
07.11.2000 р. та додатку № 2 плану розподілу
будинку літ. «Б» на дві квартири їй було
присуджено право володіння 15,9 м2 в
житловому будинку літ.«Б-1», що складає
майже його ? частину у якій відповідач
незаконно мешкає по даний час і її до
користування даною частиною будинку Б-1
протиправно не допускає, чим змушує її
звертатися до суду для захисту
Відповідач на момент смерті
ОСОБА_5 постійно проживав (був
зареєстрований) разом з нею та при дачі
пояснень, які наведені у Висновку
начальника Петриківського РВ від 22.01.2013
р. ОСОБА_3 пояснив, що на протязі 12 років
проживає за вищевказаною адресою. А
домоволодіння йому залишилося по
заповіту від своєї покійної матері гр.
ОСОБА_5, яка померла у 2005 році. ОСОБА_5
вважає, що він є законним власником
будинку, який складається із 3-х кімнат,
гаражу, сараю, туалету та 5 соток землі,
про що свідчить рішення суду від 19.07.2012
Позивач вважає, що відповідач умисно
ухиляється від виконання покладеного
на нього законом обов'язку щодо
отримання свідоцтва про право на
спадщину на частку у спільному майні і
тим самим заподіює їй, як співвласнику,
перешкоди у володінні, користуванні та
розпорядженні належною їй часткою
спільного нерухома майна. Адже ж
відповідно до вимог статті 362 ЦК
України в разі необхідності продажу
нею належної їй частки у спільній
частковій власності на спірне
домоволодіння, вона має погоджувати
дане питання з померлою особою ОСОБА_5
чим створюється безвихідна з точки
зору діючого законодавства ситуація,
щодо неможливості розпорядження нею
До належного оформлення і державної
реєстрації відповідачем права на
належну йому частку у спірному
нерухомому майні, вона обмежена у праві
здійснювати і виділ частки, яке є у
спільній частковій власності згідно
статті 364 ЦК України, не має можливості
оформити документи на право
користування або право власності на
земельну ділянку, в зв'язку з
необхідністю їх погодження із померлою
особою, яка залишається формально
співвласником даного нерухомого майна.
Посилаючись на передбачені статтями 368
та 391 ЦК України засади та способи
захисту права власності, позивач
уточнивши свої позовні вимоги просить
суд спонукати (зобов'язати) ОСОБА_3
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно та зареєструвати
належне йому у порядку спадкування
право власності на 7/50 частин спірного
домоволодіння розташованого по
АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно. Усунути
перешкоди у користуванні належним їй
майном визначеному рішенням
Петриківського районного суду від 07
листопада 2000 року (згідно варіанту 2
визначення порядку користування
земельною ділянкою та плану розподілу
будинку літ. «Б» на дві квартири), а саме
виселити ОСОБА_3 із належної їй частини
будинку Б-1 заг. площею 15,3 м.кв. по
АДРЕСА_1 і зобов'язати його не
перешкоджати їй у користуванні даною
часткою будинку Б-1.
Судові витрати покласти на
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
просить позовні вимоги задовольнити з
підстав зазначених в позові.
Відповідач по справі ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явився, будучи
повідомлений про час та місце судового
засідання, про що свідчить поштові
На підставі ст.169 ч.4 ЦПК України якщо
суд не має відомостей про причину
неявки відповідача, повідомленого
належним чином або причину неявки буде
визнано неповажною, суд вирішує справу
на підставі наявних в ній даних чи
доказів (постановляє заочне рішення).
Беручи до уваги, що позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи, суд на підставі ст. 224 ЦПК
України заочно розглядає справу без
Дослідивши матеріали справи, суд
вважає в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.
Судом встановлені такі факти і
наступні правовідносини.
Рішеннями Петриківського районного
суду 07 листопада 2000 року та 20 листопада
2000 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про поділ житлового будинку в
натурі і визначення порядку
користування земельною ділянкою,
встановлено порядок користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між
сторонами та виділена в натурі 104/150
частина домоволодіння (а.с. 4-8).

Позивачем зареєстровано її право
власності на майно в передбаченому
законом порядку, про що свідчать
свідоцтва про право власності та витяг
про державну реєстрацію прав (а.с.10-11).

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Ч.1 ст. 1268 ЦК України передбачає, що
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець,
який прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину.
Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Обґрунтування позивачем своїх
позовних вимог, законодавчо
закріпленим обов'язком відповідача
звернутися до нотаріуса за видачею
свідоцтва, визначеного ст. 1297 ЦК
України помилкове, оскільки зазначені
норми направлені на встановлення
обов'язкового порядку нотаріального
оформлення прав спадкоємця на
спадщину, якщо в її складі є нерухоме
майно. Зазначені дії спадкоємця
відображені в контексті алгоритму
обов'язкових офіційних дій спадкоємця
для подальшого юридичного закріплення
права власності (виникнення права
власності). Обов'язок спадкоємця, щодо
звернення до нотаріуса за видачею йому
свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно, не носять
зобов'язального характеру, як такі, що
обов'язково повинні бути вчинені,
оскільки законодавець не передбачає
негативних наслідків для спадкоємця, в
разі не вчинення ним таких дій.

Крім того, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
спонукання (зобов'язання) ОСОБА_3
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно та зареєструвати
належне йому у порядку спадкування
право власності на 7/50 частин спірного
домоволодіння розташованого по
АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, суд вважає
безпідставними з наступного.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

Обґрунтування позивачем своїх
позовних вимог тим, що існують
обґрунтовані підстави передбачати
можливість порушення її права
власності з боку відповідача, не
знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні, оскільки позивачем
відповідно до принципу змагальності та
обов'язку доказування, передбачених ст.
10 та 60 ЦПК України, не надано доказів та
не доведено перед судом існування у неї
реальних перешкод в розпорядженні її
власністю, що пов'язано з не
реалізацією відповідачем свого права
на отримання свідоцтва про право на
спадщину та не проведенням державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно. Позивачем не надано суду
доказів, що через бездіяльність
відповідача вона не має можливості
здійснити реєстрацію за собою права
власності на земельну ділянку, на якій
перебуває спірний житловий будинок, не
має можливості здійснити реєстрацію
збудованого нею нерухомого майна та
вчинити правочин, щодо купівлі-продажу
належного їй нерухомого майна. З
наведеного, суд вважає такі позовні
вимоги безпідставними та в їх
задоволенні відмовити.

В задоволенні позовних вимог щодо
усунення перешкод у користуванні
належним позивачу майном шляхом
виселення ОСОБА_3 із належної позивачу
частини будинку Б-1, суд відмовляє, так
як позивачем, в підтвердження
проживання відповідача в даному
будинку не надано жодних доказів, отже
позивачем не доведено перед судом
порушення її права користування
належним їй майном, що потребує
судового захисту.

Посилання позивача на пояснення ОСОБА_3
щодо того, що він проживає у спірному
будинку Б-1, викладені в висновку
працівників міліції (а.с. 20), не можуть
бути прийняті судом, як належний доказ
в підтвердження такого факту, оскільки
в даному висновку міститься посилання
лише на адресу місця проживання
відповідача та не конкретизовано, що
відповідач проживає саме в житловому
будинку належному позивачу.

Керуючись правилами розподілу судових
витрат встановленими ст. 88 ЦПК України,
оскільки в задоволенні позову
відмовлено, судові витрати понесені
позивачем відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 317, 319, 321, 355-358, 360, 386,
1218, 1297 ЦК України, та статтями 10, 11, 60, 212
та 214 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про спонукання (зобов'язання)
вчинити певні дії та усунути перешкоди
в користуванні неру хомим майном
шляхом виселення, відмовити в повному
обсязі.

Відповідач може подати заяву про
перегляд заочного рішення до суду, що
його ухвалив, протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя: В. О. Говоруха