АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 420/2-227/10 22-ц/774/216/К/14
Провадження № 22-ц/774/216/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 2-227/10
інстанції - Бондарчук Г.Д.
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.,

при секретарі - Кузьміній Н.В.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та її
представника

ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_3, який діє за довіреністю
в інтересах ОСОБА_2, на додаткове
рішення Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 10 липня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, про визнання заповіту
недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 14 червня
2010 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 листопада 2010 року, у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про визнання заповіту недійсним
відмовлено.

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із заявою про ухвалення
додаткового рішення у справі, в якому
просила розподілити судові витрати:
стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові
витрати у сумі 609,11 грн., пов'язані з
явкою до суду, судові витрати у сумі 171
грн., пов'язані із зверненням до суду, та
250 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування заяви про ухвалення
додаткового рішення ОСОБА_4 зазначила,
що протягом розгляду даної цивільної
справи була змушена неодноразово
прибувати з іншого населеного пункту в
судові засідання в якості відповідача,
у зв'язку з чим понесла певні витрати на
придбання квитків на проїзд. Крім того,
ОСОБА_4 вказала, що понесла витрати по
сплаті судового збору та на правову
допомогу при зверненні до Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення з
останньої судових витрат.

Додатковим рішенням Криворізького
районного суду Дніпропетровської
області від 10 липня 2013 року заяву
ОСОБА_4 задоволено частково: на її
користь з ОСОБА_2 стягнуто судові
витрати у сумі 407,76 грн., пов'язані з
явкою до суду за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним, в іншій частині вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати додаткове рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
вимог ОСОБА_4 Зокрема, посилається на
те, що судом не взято до уваги, що заяву
про ухвалення додаткового рішення
ОСОБА_4 подано з порушенням
встановленого строку - після розгляду
справи апеляційним судом. Не
досліджено той факт, що відповідач
ОСОБА_4 фактично мешкає за адресою:
АДРЕСА_1, в той час, як зареєстрована у м.
Алчевську Луганської області. Для чого
відповідачем були придбані квитки з м.
Краматорська до м. Кривого Рогу у
період з 03.01.2010 року по 04.11.2010 року та хто
за ними їздив невідомо.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
додаткового рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно дол. положень п. 3 ч.3 ст. 79 ЦПК
України витрати сторін та їх
представників, що пов'язані з явкою до
суду, належать до витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи.

Згідно ст.. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України
суд, що ухвалив рішення, може за заявою
осіб, які беруть участь у справі, чи з
власної ініціативи ухвалити додаткове
рішення, якщо судом не вирішено питання
про судові витрати.

Як убачається із матеріалів справи,
ухвалюючи рішення від 14 червня 2010 року
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним, суд першої інстанції не
вирішив питання про судові витрати, у
зв'язку з чим 08 квітня 2011 року
відповідачка ОСОБА_4 звернулась до суду
із позовною заявою до ОСОБА_2 про
стягнення з останньої судових витрат,
пов'язаних з явкою до суду, та моральної
шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 25 січня 2012 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково, на її
користь з ОСОБА_2 стягнуто судові
витрати в сумі 609грн.11коп. у
відшкодування витрат, пов'язаних з її
явкою до суду, 250грн. у відшкодування
витрат на правову допомогу та 500грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 липня
2012 року вищезазначене рішення суду
скасовано, у задоволенні позову про
стягнення моральної шкоди та судових
витрат відмовлено.

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із заявою про ухвалення
додаткового рішення, в якому просила
розподілити судові витрати.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд першої інстанції
стягнув з позивачки ОСОБА_2 на користь
відповідачки ОСОБА_4 судові витрати у
сумі 407,76 грн., пов'язані з її явкою до
суду за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним, прийнявши
до уваги надані відповідачкою докази
щодо відшкодування витрат, пов'язаних з
переїздом її до місця розгляду справи і
назад з 03 січня 2010 року по 02 червня 2010
року, та відмовив у стягненні інших
судових витрат.

Відповідачка ОСОБА_4 рішення суду не
оскаржила, тому колегія суддів вважає
за можливе переглянути додаткове
рішення суду лише в межах доводів
апеляційної скарги представника
позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції, встановивши, що при розгляді
справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним не вирішив
питання щодо розподілу судових витрат,
а також те, що відповідачка ОСОБА_4
зареєстрована та має постійне місце
проживання в м. Алчевську Луганської
області, дійшов правильного висновку
про необхідність ухвалення
додаткового рішення у справі про
стягнення витрат відповідачки,
пов'язаних з явкою до суду.

Однак, вирішуючи питання щодо розміру
таких витрат, суд не врахував, що не всі
надані ОСОБА_4 докази підтверджують, що
понесені нею витрати пов'язані з
розглядом даної справи.

Так, із досліджених колегією суддів
матеріалів цивільної справи № 0413/2-2363/11
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
стягнення судових витрат, у якій
знаходяться копії залізничних квитків,
надані відповідачкою на підтвердження
її витрат на проїзд, а також матеріалів
даної справи, в якій ухвалено
оскаржуване додаткове рішення,
убачається, що в судові засідання,
призначені на 13 січня 2010 року та 15
лютого 2010 року відповідачка ОСОБА_4 не
з'явилась (а.с. 13-14, 19), у зв'язку з чим суд
безпідставно стягнув з ОСОБА_2 вартість
залізничних квитків за проїзд 03 січня
2010 року потягом Кривий Ріг - Комунарськ,
25 січня 2010 року потягом Комунарськ -
Кривий Ріг, а також 03 жовтня 2009 року
потягом Кривий Ріг - Комунарськ (а.с. 10,
11, 23 цивільної справи № 0413/2-2363/11).

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 приймала
участь у розгляді справи 23 жовтня 2010
року (а.с. 42), 16 квітня 2010 року (а.с. 47), 18
травня 2010 року (а.с. 49), 10 червня 2010 року
(а.с. 51) та 14 червня 2010 року (а.с. 52), вона
має право на відшкодування витрат,
пов'язаних з явкою до суду в сумі
253грн.32коп, оскільки вони
підтверджуються копіями залізничних
квитків, що свідчать про її повернення
до місця постійного проживання 25
березня 2010 року потягом Кривий Ріг -
Комунарськ (вартість квитка 60грн.14коп.)
(а.с. 13 цивільної справи № 0413/2-2363/11),
приїзд до Кривого Рогу 14 квітня 2010 року
потягом Комунарськ - Кривий Ріг
(вартість квитка 50грн.97коп. (а.с. 16
цивільної справи № 0413/2-2363/11),
повернення до постійного місця
проживання 03 травня 2010 року потягом
Кривий Ріг - Комунарськ (вартість
квитка 50грн.97коп.) (а.с. 18 цивільної
справи № 0413/2-2363/11), приїзд до Кривого
Рогу 16 травня 2010 року потягом
Комунарськ - Кривий Ріг (вартість
квитка 50грн.97коп.) (а.с. 19 цивільної
справи № 0413/2-2363/11) та приїзд до Кривого
Рогу 02 червня 2010 року потягом
Комунарськ - Дніпропетровськ (вартість
квитка 40грн.27коп. (а.с. 21 цивільної
справи № 0413/2-2363/11).

Подорож із Кривого Рогу до місця
постійного проживання відповідачки 03
квітня 2010 року, на думку колегії суддів,
не підтверджена необхідністю явки до
суду, тому витрати на придбання квитка
на потяг Кривий Ріг - Комунарськ (а.с. 15
цивільної справи № 0413/2-2363/11)
відшкодуванню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги
представника позивача щодо порушення
відповідачкою строку на подання заяви
про ухвалення додаткового рішення, на
думку колегії суддів, не можуть бути
підставою для відмови ОСОБА_4 у
відшкодуванні судових витрат, оскільки
згідно ч. 2 ст. 220 ЦПК України заяву про
ухвалення додаткового рішення може
бути подано до закінчення строку на
виконання рішення.

Також безпідставними є посилання
апеляційної скарги на той факт, що
відповідачка фактично мешкає в с.
Лозуватка Криворізького району
Дніпропетровської області, оскільки
судом встановлено, що постійне місце
проживання ОСОБА_4 зареєстроване в м.
Алчевську Луганської області.

Не можуть бути взятими й до уваги
доводи щодо не з'ясування судом питання
про необхідність придбання
відповідачкою квитків з м.
Краматорська та особи, яка ними
користувалась, оскільки судом
апеляційної інстанції встановлено, що
в залізничних квитках зазначена назва
станції Краматорськ у м. Алчевську
Луганської області, а доказів, які б
спростовували той факт, що квитками
користувались інші особи, а не
відповідачка, до апеляційної скарги не
додано.

Таким чином, оскільки висновки
суду не в повній мірі відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково, змінити
додаткове рішення в частині розміру
судових витрат, стягнутих на користь
ОСОБА_4, зменшивши цей розмір з
407грн.76коп. до 253грн.32коп., а в іншій
частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 313, 314, 316
ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_2,
задовольнити частково.

Додаткове рішення Криворізького
районного суду Дніпропетровської
області від 10 липня 2013 року змінити в
частині розміру судових витрат,
стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4,
зменшивши цей розмір з 407грн.76коп. до 253
(двісті п'ятдесят три) грн.32коп.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Повне рішення складено 25 січня 2014
року.

Головуючий:
Ляховська І.Є.

Судді:
Митрофанова Л.В.

Соколан Н.О.