Справа № 274/7695/13-ц
Провадження № 2/0274/1809/13
РІШЕННЯ

Іменем України

16.01.2014 року
м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:

головуючої - судді Хуторної І.Ю.,

за участю секретаря Соломянюк Л.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи -
Паламарчука Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердичеві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа без самостійних вимог -
органа опіки та піклування виконавчий
комітет Бердичівської міської ради,
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд дитини за кордон без згоди
батька, надання дозволу без згоди
батька на виготовлення проїзних
документів для виїзду дитини за кордон,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області з позовом до ОСОБА_3, остаточно
уточнивши позовні вимоги ( а.с. 170-172),
просить надати дозвіл на виїзд сина
ОСОБА_7 за межі України до Російської
Федерації на тимчасове місце
проживання у її супроводі без згоди та
супроводу батька ОСОБА_3 на строк до 05
серпня 2016 року та на виготовлення
проїзних документів на сина, а також
допустити негайне виконання рішення
суду в частині надання дозволу на
виготовлення проїзних документів на
сина. Просить стягнути з відповідача
судовий збір та витрати на правову
допомогу в розмірі 1000 гривень. Свої
вимоги позивачка мотивує тим, що
відповідач є батьком їх спільного сина
- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Малолітній син
проживає з нею. Вона 26 січня 2013 року
одружилася з громадянином Російської
Федерації, ОСОБА_9, має намір разом з
сином виїхати проживати до чоловіка. Її
чоловік отримує заробітну плату в
еквіваленті на гривні близько 9694,4 грн.,
має ще доходи від прибутку „ВАТ
„КомТехСервісНН", оскільки є одним із
засновників товариства. Крім того
чоловік має житло, де створені всі
умови для проживання сина. Вона має на
рахунку 250 000 рублів, що в еквіваленті
до гривні складає 60 590 гривень. Вона
має дозвіл на тимчасове проживання в
Російській Федерації до 05 серпня 2016
року.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала, пояснила, що вона буде
приїжджати до м. Бердичева, так як у неї
тут квартира та проживають родичі, та
привозити дитину для спілкування з
відповідачем. Крім того, вона не
заперечує проти відвідування
відповідачем сина по місцю проживання
в Росії. Вона не буде заперечувати
будь-якому спілкуванню відповідача з
сином. Син проживав з відповідачем з 2011
по 2012 рік, та кілька місяців у 2013 році.
Наданий відповідачем дозвіл на виїзд
сина за кордон до 01червня 2014 року, про
який він її повідомив напередодні, її
не влаштовує, оскільки вона зараз
вагітна і їй в травні народжувати. З
місячною дитиною вона не зможе в червні
приїхати в Бердичів. Пояснила також, що
сина потрібно підготувати до школи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
проти задоволення позову заперечив, з
тих підстав, що через від'їзд сина до
Російської Федерація він не зможе в
повному обсязі приймати участь у його
вихованні.

Представник третьої особи, органу
опіки та піклування виконкому
Бердичівської міської ради Паламарчук
Ю.Ю. вважає що позов підлягає
задоволенню, оскільки виїзд дитини з
матір'ю за кордон буде відповідати
інтересам дитини.

Дослідивши докази, суд приходить до
висновку про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Судами встановлено, що сторони є
батьками малолітнього ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.37).

ОСОБА_7 проживає з позивачкою та
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (
а.с. 39).

26 січня 2013 року позивачка
зареєструвала шлюб із ОСОБА_9,
громадянином Російської Федерації.
Після укладення якого їй було
присвоєно прізвище ОСОБА_9. Позивачка
до 12 березня 2013 року тимчасово
перебувала на території Російської
Федерації (а.с. 36, 41).

ОСОБА_1 має дозвіл на тимчасове
проживання в Російській Федерації на
строк до 05.08.2016року. Вона має тимчасове
місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (
а.с. 161, зворот ).

Згідно акту обстеження умов проживання
ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 від 11.06.2013
року матеріально побутові умови сім'ї
ОСОБА_9 добрі, створені належні умови
, та є матеріальні можливості для
постійного проживання неповнолітньої
дитини ( а.с. 187).

Згідно довідки ВАТ „Збірбанк Росії"
станом на 07.12.2013 року на рахунку
відкритому на ім'я ОСОБА_1 залишок
коштів складає 250 000 рублів ( а.с. 188).

З довідки про доходи ОСОБА_9 за період з
січня по серпень 2013 року вбачається, що
його доходи в місяць складають 40 000
рублів, що в еквіваленті на гривні
складає в середньому 9600 грн. ( а.с. 198, 173).
Крім того ОСОБА_9, являється
співзасновником ТОВ „ КомТехСервіс-НН"
( а.с. 186, 184-185).

Щодо надання відповідачем тимчасового
дозволу на виїзд сина до Російської
Федерації, до 01 червня 2014 року, наданий
ним 15 січня 2014 року ( а.с. 187) суд звертає
увагу, що прізвище матері дитини -
„ОСОБА_1", а не „ОСОБА_1". Відтак по
такому дозволу позивачка не зможе
виїхати з дитиною до Російської
Федерації. Крім того суд зважає на ту
обставину, що позивачка вагітна ( а.с.
182), що може унеможливити повернення її
до Бердичева в строк до 01 червня 2014
року.

З висновку виконавчого комітету
Бердичівської міської ради
Житомирської області ,як органу опіки
та піклування від 01.04.2013 р. № 02-23/904
вбачається, що надання дозволу матері
ОСОБА_1 на виїзд дитини ОСОБА_3 за кордон
на постійне місце проживання без згоди
та супроводу батька може призвести до
порушення передбаченого
законодавством України права батька
дитини ОСОБА_3 на спілкування з
малолітнім сином ОСОБА_7 та на його
участь у вихованні дитини, а також
права дитини на підтримання з батьком
регулярних особистих стосунків і
прямих контактів.

Суд не бере за основу вказаний
висновок, оскільки в судовому
засіданні представник орану опіки та
піклування позовні вимоги визнав,
зазначивши, що на дання дозволу на
тимчасовий виїзд дитини до Російської
Федерації буде відповідати інтересами
дитини. Крім того, суд зважає на таке.

У відповідності до ч.2 ст.150 СК України
батьки зобов'язані піклуватись про
здоров'я дитини її фізичний, духовний
та моральний розвиток .

Згідно ст.3 Конвенції про права дитини,
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН
20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з Принципом 6 Декларації прав
дитини від 20 листопада 1959 року
передбачено , що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові та розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
піклуванням і під відповідальністю
своїх батьків та в будь-якому випадку в
атмосфері любові та моральної і
матеріальної забезпеченості.
Малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли наявні виняткові
обставини, розлучатися зі своєю
матір'ю.

Статтею 141 СК України передбачено, що
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з частиною 4 статті 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини 1 статті 160,
частини 1 статті 161 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 21
січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" та постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57 "Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України" виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, і без згоди та супроводу
другого з батьків може бути дозволено
на підставі й рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затвердженого
Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57
"Про затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України", встановлено, що виїзд за межі
України громадян, які не досягли
16-річного віку, у супроводі одного з
батьків або у супроводі осіб, які
уповноважені одним із батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

Таким чином, виходячи з інтересів
дитини, суд вважає за необхідне надати
тимчасовий дозвіл ( до 05 серпня 2016 року)
на виїзд ОСОБА_7 до Російської
Федерації без дозволу та супроводу
батька.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

При розрахунку відшкодування витрат
на правову допомогу, які просить
позивачка відшкодувати в розмірі 1000
гривень ( а.с. 183), суд керується
положеннями ст.. 1 ЗУ "Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах", відповідно
до якої така компенсація не може
перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні. Розмір мінімальної заробітної
плати на час подачі позовної заяви та
розгляду справи з участю адвоката
складав 1147,0 гривень, тривалість участі
у судових засіданнях адвоката ОСОБА_10
- складає близько 9 годин. Відтак
витрати за надання ОСОБА_1 правової
допомоги адвокатом ОСОБА_10 підлягають
відшкодуванню в повному обсязі - 1000
гривень.

Витрати по сплаті судового збору, в
розмірі 114,7 грн. підлягають стягненню з
відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРIШИВ:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд неповнолітнього
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі
України до Російської Федерації на
тимчасове проживання строком до "05"
серпня 2016 року у супроводі матері -
ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька -
ОСОБА_3.

Надати дозвіл без згоди батька - ОСОБА_3
виготовити проїзні документи для
тимчасового виїзду ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до
Російської Федерації.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині виготовлення проїзного
документу ОСОБА_7 за межі України до
Російської Федерації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 114 гривень 70 копійок та 1000
гривень витрат за надання правової
допомоги, а всього 1114 гривень 70 копійок.

Рiшення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

На рiшення може бути подана апеляційна
скарга протягом 10 днiв з моменту його
проголошення до апеляційного суду
Житомирської областi через
Бердичiвський мiськрайонний суд. Особи
якi брали участь у справі, але не були
присутнi у судовому засiданнi пiд час
проголошення судового рiшення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання ними копії
рішення.

Суддя: