Справа №256168213-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

13.01.2014 року Калінінський районний
суд м. Донецька Донецької області у
складі:

Головуючий -
суддя Сватіков А.В.,

при секретарі
- Клименко Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про зміну черговості отримання
права на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до
Калінінського районного суду м.
Донецька із позовом до ОСОБА_2, про
зміну черговості отримання права на
спадкування за законом.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що
він разом із братом ОСОБА_3 в 2000 році
стали співвласниками квартири АДРЕСА_1.
Зазначена квартира дісталась їм в
порядку спадкування після смерті їх
батька ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
на підставі заповіту, посвідченому
Восьмою Державною нотаріальною
конторою. Цей факт підтверджено
свідоцтвом про право на спадщину та
реєстрацією права власності в КП «БТІ
м. Донецька. ІНФОРМАЦІЯ_2 брат позивача
помер, що підтверджено свідоцтвом про
смерть від 12.04.2007 року, актовий запис
№393. Шлюб між ОСОБА_3 та його жінкою
ОСОБА_5 було розірвано 14.03.1980 року. Від
цього шлюбу у ОСОБА_3 є дочка ОСОБА_2.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 приймав
участь у матеріальному забезпеченні
своєї дочки до її повноліття, сплатив
їй аліменти. Крім того позивач та його
родина також підтримувала стосунки з
ОСОБА_2 Дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_2, проживала
у місті Донецьку, вона має постійний
дохід, але вона із батьком не
спілкувалась і повністю ігнорувала
його. В 2004 році у ОСОБА_3 померла жінка, з
того часу він знаходився один і важко
переживав втрату жінки і йому
необхідна була моральна підтримка.
Саме з того часу він став хворіти, він
амбулаторно звертався в МЛ №3 для
лікування хвороб, що підтверджено
довідкою. З жовтня 2005 року у ОСОБА_3
починають боліти ноги, а з середини 2006
року ноги стали сильно опухати. ОСОБА_3
стало важко пересуватися і без
сторонньої допомоги він не міг
повноцінно про себе дбати. 09.03.2007 року
ОСОБА_3 направили на стаціонарне
лікування у ЦМКЛ №3, і там йому
поставили діагноз - «неходжкинская
злокачественная лимфома, терминальная
стадия, синдром хронической гипотонии,
анемия тяжелой степени, ДВС-синдром,
хронический токсический гепатит,
гемангиома печени, киста левой почки,
метаболическая кардиомиопатия», що
підтверджено довідкою. За цей час, а
саме з 2004 року по 2007 рік, у період
сильних переживань, погіршення стану
здоров'я, необхідністю у підтримці,
дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 жодного разу не
прийшла до батька, не цікавилась його
життям та станом здоров'я, не надавала
йому ні моральної ні матеріальної
підтримки. Весь цей час тільки позивач
на його жінка були рядом із ОСОБА_3,
підтримували його, надавали допомогу.
За час перебування ОСОБА_3 на
стаціонарному лікуванні, позивач
щоденно відвідував брата,
транспортував його на процедури та
консультації, додатково забезпечував
його продуктами харчування та
медикаментами. Дочку ОСОБА_3 у лікарні
медичні працівники не бачили, що
підтверджено довідкою. Відповідно до п.
6 Постанови Пленуму ВС України №7 від
30.05.2008 року з відповідними змінами,
безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.
Позивач вважає, що ОСОБА_3 з 2006 року
знаходився у безпорадному стані і
потребував допомоги, а з 2004 року йому
необхідна була моральна підтримка та
допомога. Відповідачка обґрунтовує
ненадання допомоги батьку тим, що той
був матеріально забезпечений, і
отримував велику пенсію. Однак позивач
вважає, що дочка повинна була
піклуватись про батька, відповідно до
вимог ст. 172 СК України, вона повинна
була забезпечувати батька який є
непрацездатний та потребує допомоги,
відповідно до вимог ст. 202 СК України.
Відповідно до копії пенсійної книжки
ОСОБА_3 отримував пенсії у розмірі 600-630
гр. на місяць, що на думку позивача є
недостатнім для повноцінного
забезпечення життя хворого чоловіка.
Крім того будинок у якому проживав
ОСОБА_3 потребував капітального
ремонту, у квартирі розсохлись вікна,
двері, потекли труби, проривало
каналізацію. У зазначеній квартирі
весь час було холодно та сиро, що
погіршувало стан здоров'я ОСОБА_3, що
підтверджено зверненнями у державні
органи, органи місцевого
самоврядування, та ЖЄУ. У зв'язку з чим
позивач у літку 2006 року переїхав до
брата ОСОБА_6 і з допомогою знайомого
брата - ОСОБА_7, почав робити ремонт. В
ході ремонту були замінені двері та
вікна, труби, та замінена система
опалювання у квартирі, та сантехніка.
Все це позивач зробив за власні кошти,
хоча він є пенсіонером і живе тільки на
пенсію. Крім того відповідно до
документів наданих до суду, виникла
заборгованість по комунальним
послугам за квартиру, за період ще з
2003-2004 років, що підтверджує що ОСОБА_3 не
міг самостійно себе утримувати. У
жовтні 2005 року позивач повністю
сплатив всі борги по комунальним
послугам за квартиру, і з того часу він
сам повністю оплачує всі комунальні
платежі по квартирі. Із зазначених
фактів позивач вважає, що враховуючи
вік ОСОБА_3 та наявність у нього тяжких
захворювань, ОСОБА_8 потребував не
тільки догляду та допомоги, а і
потребував матеріальної допомоги, тому
що він не міг самостійно себе
забезпечити на пенсію у сумі 600 гр.
Позивач особисто телефонував
відповідачці 08 березня 2007 року і казав,
що він кладе 09 березня її батька до
лікарні, і казав їй що її батько
потребує допомоги та підтримки, і
просив її приїхати провідати його.
Відповідачка ці вимоги проігнорувала,
і казала, що вона не бажає бачити та
знати батька. ОСОБА_2 знаючи, що її
батько перебуває у лікарні у
безпорадному стані не провідала батька
у лікарні і не надала йому допомоги.
31.03.2007 року позивач повідомив
відповідачці про смерть її батька,
однак відповідачка на похорони не
пришла. Всі витрати по похованню ОСОБА_3
взяв на себе позивач. Позивач вважає, що
відповідачка жодного разу не
поцікавилась станом здоров'я ОСОБА_3, не
протягнула йому руку допомоги, коли той
перебував у безпорадному стані, вона
проігнорувала всі встановлені норми
права та моралі, вона після смерті
батька стала вимагати від позивача, щоб
він віддав їй ключі від квартири. Тому
позивач вважає, що позивачка навмисно
ухилялась від свого обов'язку у наданні
допомоги батьку. Позивач ОСОБА_3 є
братом померлого спадкодавця ОСОБА_3, і
відповідно до вимог ст. 1262 ЦК України
має право на спадщину за законом у
другу чергу. Позивач враховуючи
зазначені факти просив суд постановити
рішення, яким змінити чергу отримання
права на спадщину за законом для
спадкоємця другою черги на право на
спадщину за законом для спадкоємця
першої черги, у зв'язку із наданням
допомоги спадкодавцю, який внаслідок
свого похилого віку та тяжкої хвороби
потребував допомоги і не отримував її
від спадкодавця першої черги.

Відповідачка по справі ОСОБА_2 надала
до суду письмові заперечення проти
позову в яких зазначила, що вона
позовні вимоги позивача не визнає з
наступних підстав. Її батько залишив
сім'ю, коли їй було 5 років, він пішов до
іншої жінки і переїхав у м.
Дніпропетровськ і став там працювати.
Друга жінка батька забороняла батьку
спілкуватись з нею, так він ніколи не
дарував їй подарків, не цікавився
станом її здоров'я, не проявляв до неї
піклування та інше. Її батько тільки
перераховував її матері аліменти, які
було стягнуто у примусовому порядку за
рішенням суду. Друга жінка батька
померла в 2003 році. Батько залишившись
один не спробував відновити родинні
стосунки із нею, він ніколи з нею не
зустрічався, не телефонував і не
проявляв батьківської турботи, а її
спроби відновити родинні відносини він
залишив без уваги. Із віком у її батька
появились хвороби, які з'являються у
осіб похилого віку. Її батько звертався
до лікарів амбулаторно, він самостійно
відвідував лікарів, добирався до
лікарні на громадському транспорті і
не потребував сторонньої допомоги.
Медичних документів які підтверджують
безпорадний стан її батька у 2004, 2006, 2006
роках немає. У відділ соціального
захисту населення її батько не
звертався, тому відповідачка вважає, що
її батько сам без сторонньої допомоги
забезпечував своє життя і в опіці та
піклуванні не потребував. Також
відсутні медичні документи, які
підтверджували, що її батько потребує
стороннього догляду. У серпні та
листопаді 2006 року її батько їздив у м.
Київ провідати свого друга, тому
відповідачка вважає, що чоловік який
перебуває у безпорадному стані не може
самостійно відправитись у таку дорогу.
Її батько помер від скоротечного
захворювання - «злоякісна лимфома». На
стаціонарному лікуванні її батько
перебував з 09 березня 2007 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто 21 день і отримував
догляд в умовах лікарні. Зазначена
хвороба була встановлена у результаті
розчину, тому її батько перебував у
лікарні у терапевтичному відділенні
ЦМЛ №3, а не в онкологічному відділенні.
За цей час позивач та його жінка не
переїжджали у м. Донецьк. Так
відповідачка зазначила, що її батько
досягнувши пенсійного віку,
продовжував працювати, він був
конструктором, та був матеріально
забезпечений і ніколи не існував за
рахунок коштів брата - позивача. Його
середня заробітна плата в 2004 році
складала 1667 гр. у той час, як розмір
прожиткового мінімуму складав 285 гр., у
2007 році пенсія її батька складала 637 гр.,
у той час як розмір прожиткового
мінімуму складав 380 гр.. Тому
відповідачка вважає, що її батько не
був безпорадним у матеріальному сенсі.
Її батько особисто знімав пенсію у
ощадній касі, аж до своєї смерті, тому
можливо зробити висновок, що її батько
пересувався громадським транспортом і
не був фізично безпорадним. Її батько
сам оплачував житло і не оформлював
субсидій на житло. Виникнення
заборгованості за житло з 2000 року,
тільки доводить те що позивач, який є
співвласником квартири - 12 частини не
оплачував свою частку житла. Крім того,
оплата заборгованості відбулась не
погашенням позивачем грошових коштів,
а за рахунок списання грошей із вкладів
СРСР. Також її батько пустив до себе
проживати свого друга - ОСОБА_7. В 2006
році її батько почав ремонтувати
спірну квартиру, і ОСОБА_7 став йому
допомагати, також ОСОБА_7 був сиділкою у
лікарні, коли її батько знаходився у
лікарні в березні 2007 року. Також
відповідачка зазначає, що позивач є
співаником спірної квартири і він був
зобов'язаний проводити у квартирі
ремонт. Саме її батько в 2006 році
звертався до ЖЄУ з проханням
відремонтувати стояк, і саме ЖЄУ у
січні 2007 року виконало ці ремонтні
роботи, а не позивач по справі. Також
відповідачка зазначила, що позивач та
його жінка у серпні - грудні 2006 року
проводили капітальний ремонт у своїй
квартирі у м. Угледар, і вони в цей час
займались ремонтними роботами та
закупівлею матеріалів, і в цьому
відповідачка засвідчилась, коли була у
позивача та його родини на новий рік у
2007 році. Відповідачка знаходилась у
родині позивача у м. Угледар з нового
року по 07 січня 2007 року. Позивач та його
жінка в цей час були дома, у її батька 02
січня був день народження, і родина
позивача до нього у той час не їздила, а
поздоровляла по телефону. Позивач та
його жінка ніколи не казали їй про
важкий стан здоров'я її батька. У
лікарні за стаціонарними хворими
забезпечується догляд. Відповідачка не
знала що її батько перебуває у лікарні,
тому вона не могла навмисно ухилятись
від надання допомоги. Про смерть батька
вона дізналась 31 березня 2007 року у 21
години і їй повідомили що поховання
відбудеться 01 квітня. Крім того
відповідачка зазначила, що рішенням
суду, яке набрало законної чинності,
позивачу вже було відмовлено у позові
до неї про усунення від спадщини, і цим
рішенням встановлені факти які
суперечать доводам позивача. З цих
підстав відповідачка вважає, що її
батько не був у безпорадному стані,
тому що це не підтверджується жодним
медичним документом, не існує ні
висновку СМЄК ні ВКК про необхідність
стороннього догляду для її батька, її
батько не потребував матеріальної
допомоги, її батько не звертався до неї
з вимогами про надання матеріальної
допомоги, тому відповідачка просила
суд у задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_9, яка діє на
підставі довіреності, повністю
підтримали позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про зміну черговості отримання
права на спадкування за законом, надали
пояснення аналогічні тим, що викладені
у позовній заяві і просили суд
задовольнити позовні вимоги позивача у
повному обсязі.

Відповідачка по справі ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про зміну черговості
отримання права на спадкування за
законом, не визнала, надала пояснення
аналогічні тим, що викладені у
письмових запереченнях проти позову і
просила суд відмовити позивачу у
задоволені позову.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що
познайомилась вона з ОСОБА_3 у 2000 році,
коли він разом із дружиною переїхав до
квартири у м. Донецьку. У цій квартирі
свідок була два рази раз у 2001 та 2005
роках. Через три роки у ОСОБА_3 померла
дружина. З 2004 року ОСОБА_3 став часто
хворіти, у зв'язку з чим був змушений
звільнитися з роботи. У цей період його
часто (2-3 рази на неділю) відвідував
брат зі своєю сім'єю, доглядав за ним.
Брат постійно возив його до лікарні,
купував ліки. Приблизно з 2006 року та до
самої смерті ОСОБА_3 позивач по справі
став постійно проживати у ОСОБА_3
Відповідачку по справі свідок ОСОБА_10
ніколи не бачила.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_12, суду пояснив, що
з ОСОБА_3 він був знайомий з 1990 року.
Після смерті дружини ОСОБА_3 він
постійно приїжджав до нього у гості. З
2006 року ОСОБА_3 постійно став хворіти. У
той час, коли ОСОБА_3 знаходився у
лікарні свідок ОСОБА_12 доглядав за його
домашніми тваринами. У нього була
собака та кіт. Останній раз у квартирі
ОСОБА_3 він був незадовго до того
моменту, коли його поклали до лікарні.
За ОСОБА_3 постійно доглядав його брат
та дружина.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_13 суду пояснив, що з
ОСОБА_3 він познайомився у 1975 - 1976 роках,
точно свідок не пам'ятає. З 2000 року до
моменту смерті з ОСОБА_3 він бачився
чотири рази. Він разом з позивачем по
справі тричі відвідував його вдома - це
було у 2006 році. Стан здоров'я ОСОБА_3 був
поганий. На той час, разом з ним ніхто в
квартирі не проживав. Доньки ОСОБА_3 він
ніколи не бачив. У березні 2007 року він
разом з позивачем відвідував ОСОБА_3 у
лікарні.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_14 суду пояснила, що з
позивачем по справі вони часто
відвідували ОСОБА_3 У період з 2004 до 2006
року вони відвідували його один раз у
дві неділі. З 2004 року ОСОБА_3 почав
скаржитися на стан здоров'я. Вже у 2006
році він не міг самостійно вийти на
вулицю. Допомогу йому надавав лише
позивач по справі. З серпня 2006 року
позивач став 3-4 рази на тиждень
відвідувати ОСОБА_3 З січня 2007 року
позивач по справі став постійно
проживати у брата, але він міг на один
два дня повернутись додому.

Вислухавши пояснення позивача, його
представника, відповідача, допитавши
свідків, а також дослідивши матеріали
цивільної справи, суд дістається
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про зміну черговості отримання
права на спадкування за законом, не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог частини 2 ст. 1259 ЦК
України, фізична особа, яка є
спадкоємцем за законом наступних черг,
може за рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалась, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи із змісту зазначеної статті,
суд при вирішенні справі відповідно до
вимог ст. 214 ЦПК України повинен
встановити факт того, що спадкоємець
наступної черги протягом тривалого
часу опікувався, матеріально
забезпечував та надавав іншу допомогу
спадкодавцеві, а також встановити факт,
що спадкодавець через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Позивач у позовній заяві посилається
на те, що ОСОБА_3 помер у віці 69 років,
він був пенсіонером, і на думку
позивача потребував матеріальної
допомоги у зв'язку з хворобою та віком і
у продовж 2004-2007 років він не міг
забезпечити своє гідне існування, а
позивач надавав таку допомогу і
опікувався над спадкоємцем.
Відповідачка по справі заперечувала
проти цих фактів, вважаючи, що
спадкодавець не був у безпорадному
стані він, і він не потребував
матеріальної допомоги.

Виходячи із вимог Законодавства
України під безпорадним станом слід
розуміти безпомічність особи,
неспроможність її своїми силами через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
фізично та матеріально самостійно
забезпечувати умови свого життя, у
зв'язку з чим ця особа потребує
стороннього догляду допомоги та
піклування.

В судовому засіданні встановлено, що
спадкодавець ОСОБА_3 1938 року народження
проживав у квартирі АДРЕСА_1. Зазначена
квартира належала на праві власності
ОСОБА_3 та позивачу ОСОБА_1 - по 12 частці
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 18 листопада
2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 69 років ОСОБА_3
помер, що підтверджено копію свідоцтва
про смерть, і після його смерті
відкрилась спадщина на 12 частину
квартири АДРЕСА_1. Після своєї смерті
ОСОБА_3 заповіту не залишив.

Спадкоємцем першої черги за законом,
відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України є
дочка померлого - ОСОБА_2, інших
спадкоємців першої черги на вказане
майно немає, що підтверджено копією
свідоцтва про народження відповідачки.

Позивач по справі ОСОБА_1, відповідно до
вимог ст. 1262 ЦК України є спадкоємцем
другої черги за законом після смерті
ОСОБА_3, що підтверджено документально.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3
знаходився на пенсії, він самостійно
отримував пенсію, що підтверджено
документально, він не був визнаній
інвалідом, і він не оглядався СМЄК чи
іншими комісіями. Також судом
встановлено, що ОСОБА_3 не просив
допомоги у відповідачки, і доказів,
відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
що такі вимоги були у ОСОБА_3 до дочки,
суду не представлені. Також судом
встановлено, що ОСОБА_3 перебував з 09 по
ІНФОРМАЦІЯ_2 на стаціонарному
лікуванні у ЦМКЛ №3 та помер внаслідок
скоротечного онкологічного
захворювання, про що стало відомо вже
після його смерті, що підтверджено
медичними документами, які перебувають
в матеріалах справи. А саме, як
вбачається із довідки головного лікаря
ЦМКЛ №3 ОСОБА_3 1938 року народження в
період з 09 березня по 30 березня 2007 року
перебував на стаціонарному лікуванні з
діагнозом «неходжинська злоякісна
лімфома» та іншими і потребував
догляду у зв'язку із важкістю
захворювання, а з 01 січня 2004 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2 звертався до лікарні
амбулаторно.

Таким чином судом встановлено, що
ОСОБА_3 лише у період з 09 по ІНФОРМАЦІЯ_2
потребував догляду у зв'язку із
важкістю захворювання, однак у цей час
він перебував на стаціонарному
лікуванні у ЦМКЛ №3, тому такий догляд
йому надавався медичним персоналом
лікарні.

Також судом встановлено, що згідно
довідки Управління пенсійного фонду
України в Будьоннівському районі м.
Донецька, у період з 2004 по 2006 рік ОСОБА_3
отримував пенсію за віком, а відповідно
до довідки ДП «Дондгіпровуглемаш» з
січня 2003 року по червень 2004 року ОСОБА_3
отримав заробітну плату у розмірі 30 010
гр. 87 коп.

Що стосується посилання позивача на
проведені ремонті роботи у спірній
квартирі, та сплату комунальних послуг,
то суд зазначає, що 12 спірної квартири
належить на праві власності позивачу -
ОСОБА_1, а відповідно до вимог ст. 360 ЦК
України співвласник квартири, яким є
позивач, відповідно до своєї частки у
праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
обов'язкових платежів, і нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном, тому суд приходить
до висновку, що доводи позивача, що він
надавав допомогу спадкодавцю шляхом
проведення ремонтних робіт у спірній
квартирі і шляхом оплати комунальних
послуг, включаючи і погашення
заборгованості, не можуть бути
враховані судом, як надання допомоги
спадкодавцю, який був у безпорадному
стані.

Таким чином суд приходить до висновку,
що в судовому засіданні не доведено, що
ОСОБА_3 з 2004 року по 09 березня 2007 року
потребував сторонньої допомоги, і що
він був у цей час у безпорадному стані,
тому що він у цей період отримував
матеріальний дохід (заробітна плата, а
потім пенсія), він був забезпечений
житлом - проживав у спірній квартирі,
він звертався до лікарів тільки
амбулаторно, і відповідно до медичних
документів він не потребував догляду,
він не був інвалідом і не мав тяжких
захворювань, він не отримував субсидій,
і він не звертався до дочки -
відповідачки із вимогами про надання
матеріальної допомоги. ОСОБА_3 лише у
період з 09 по ІНФОРМАЦІЯ_2 потребував
догляду у зв'язку із важкістю
захворювання, однак у цей час він
перебував на стаціонарному лікуванні у
ЦМКЛ №3, тому такий догляд йому
надавався медичним персоналом лікарні,
і 21 день знаходження ОСОБА_3 у такому
стані не може бути визнано судом
тривалим часом.

Крім того, судом встановлено, що
позивач по справі ОСОБА_1 звертався до
суду із позовом до ОСОБА_2, про усунення
від спадщини за законом.

Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 21 травня 2012 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про усунення від спадщини за
законом було відмовлено, і було визнано
за ОСОБА_2 право власності на 12 частину
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом.

Зазначеним рішенням Апеляційного суду
Донецької області було встановлено, що
ОСОБА_3, крім часу знаходження його на
стаціонарному лікуванні у період з 09 по
ІНФОРМАЦІЯ_2, не знаходився у
безпорадному стані.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі сторони. Рішення
Апеляційного суду Донецької області
від 21 травня 2012 року набрало законної
чинності негайно, і ухвалою Вищого
Спеціалізованого суду України від 27
серпня 2012 року це рішення залишено без
змін.

Крім того, ухвалою Вищого
Спеціалізованого суду України від 27
серпня 2012 року було встановлено, що
ОСОБА_3 при житті мав задовільне
матеріальне становище, і наявні у
справі докази спростовують твердження
позивача - ОСОБА_1 про знаходження
ОСОБА_3 у безпорадному стані в інші
періоди його життя.

Таким чином суд приходить до висновку,
що ОСОБА_3 не перебував у безпорадному
стані у період з 2004 року по 09 березня 2007
року і лише у період з 09 по ІНФОРМАЦІЯ_2
він потребував догляду у зв'язку із
важкістю захворювання, однак у цей час
він перебував на стаціонарному
лікуванні у ЦМКЛ №3, тому такий догляд
йому надавався медичним персоналом
лікарні, і 21 день знаходження ОСОБА_3 у
такому стані, не можуть бути визнані
судом тривалим часом, а тому юридичні
підстави для зміни черговості
одержання права на спадкування
позивачу - відсутні.

Аналіз наведених доказів дозволяє суду
зробити висновок, що позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про зміну черговості
отримання права на спадкування за
законом, є необґрунтованими і не
доведеними в судовому засіданні, тому у
задоволені позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1258, 1259, 1261, 1262 ЦК України, ст. ст. 10,
11, 57, 60, 88, 130, 158, 169, 209, 212, 214-215, 216 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про зміну черговості отримання
права на спадкування за законом,
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
Апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення суду.

СУДДЯ
СВАТІКОВ А.В.
17.01.2014