АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц /790/494/14
Справа № 637|1156|13
Категорія:сімейні-поділ майна
Доповідач-Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 ,
в особі його представника ОСОБА_5, на
ухвалу Шевченківського районного суду
Харківської області від 18 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя,-

ВСТАНОВИЛА :

16 жовтня 2013 року позивач
звернулась у суд з позовом в якому
просила визнати за нею право власності
на спільно набуте під час шлюбу майно.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що
в період з 10.02.2007 року по 11.09.2013 року вони
перебували з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
неповнолітню дочку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що в
період шлюбу з відповідачем ними було
придбане майно, а саме: автомобіль БМВ
535. державний номер НОМЕР_1, автомобіль
ВАЗ Нива 2121 реєстраційний номер 3737, 8
биків, 6 корів, 30 овець та 25 гусей , а
також холодильник «Самсунг» 2007 року
випуску, мікрохвильову піч «Самсунг»
2007 року випуску, пральну машину
«Самсунг 2012 року випуску, телевізор
«Самсункг 2012 року випуску, які після
розірвання шлюбу залишились у
відповідача. Крім того позивач
зазначає, що на спільні кошти на
протязі 2010-2012 року ними проводилось
зариблення ставка, розташованого на
території Петропільської сільської
ради Шевченківського району
Харківської області.

Як на підставу позову позивач
зазначає про відсутність домовленості
про порядок поділу вказаного майна та
знаходження спільного майна у
відповідача.

В позовній заяві позивача також
міститься заява про забезпечення її
позову шляхом накладення арешту на
вказане майно та як на підставу такого
забезпечення позову позивач зазначає
на те Що під час розгляду справи по суті
відповідач може реалізувати вказане
майно (а.с.3-5).

Ухвалою Шевченківського районного
суду Харківської області від 18
листопада 2013 року вказана заява
позивача задоволена. Суд забезпечив її
позов шляхом накладення арешту на все
майно ОСОБА_4 яке належить йому на праві
приватної власності.

В апеляційній скарзі представник
відповідача просить скасувати вказану
ухвалу суду як незаконну та
постановити нову ухвалу про відмову
позивачу в задоволенні заяви про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на все майно відповідача, яке
належить йому на праві приватної
власності.

Доводи апеляційної скарги
обґрунтовує порушенням судом першої
інстанції вимог ст.ст. 151-153 ЦПК України.

Апелянт зазначає, що в оскаржуваній
ухвалі суд не навів мотивів, з яких він
вважає, що невжиття заходів
забезпечення позову зазначеним шляхом
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з»явились,
будучи належним чином повідомленими
про час та місце слухання справи.

З огляду на наведене та на підставі
ч.2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія
вважає за необхідне розглянути справу
за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку ,що апеляційна
скарга не підлягає задоволення з таких
підстав.

Задовольняючи заяву позивача щодо
забезпечення позову , суд виходив з
того, що невжиття таких заходів може
утруднити виконання можливого рішення
суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову, передбачені цим
Кодексом.

Забезпечення позову - це вжиття
судом, у провадженні якого знаходиться
справа, заходів щодо охорони
матеріально-правових інтересів
позивача проти несумлінних дій
відповідача, що гарантує реальне
виконання прийнятого рішення.

В 3 ст. 151 ЦПК України встановлено,
що забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Аналіз наведених норм свідчить про
те, що підставою для забезпечення
позову є обґрунтоване припущення, що
невжиття певних заходів утруднить або
зробить неможливим виконання судового
рішення.

Згідно з роз'ясненнями, які
містяться у п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
N 9 «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого

рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

В п. 1 частини 1 ст. 152 ЦПК України
передбачено, що позов забезпечується,
зокрема, накладенням арешту на майно,
що належать відповідачеві і
знаходиться у нього або в інших осіб.

Із матеріалів справи вбачається,
що предметом заявленого позивачем
позову є вимога про поділ спільного
майна подружжя , яке знаходиться у
відповідача.

З огляду на наведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
забезпечення позову позивача
зазначеним вище шляхом, оскільки
невжиття заходів забезпечення позову
шляхом накладення арешту на належне
відповідачу майно може утруднити чи
зробити неможливим виконання
можливого рішення про задоволення
позову .

Доводи, викладені представником
відповідача в апеляційній скарзі
вказаних висновків суду не
спростовують та не дають підстав для
скасування чи зміни ухваленого у
справі рішення.

За таких обставин ухвала суду
першої інстанції від 18 листопада 2013
року підлягає залишенню її без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 312, ст.
ст.315, 319, 324, 218 ЦПК України, судова
колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в особі
його представника ОСОБА_5, відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного
суду Харківської області від 18
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення та оскарженню
в касаційному порядку не підлягає як
така, що не перешкоджає подальшому
провадженню у справі.

Головуючий , суддя :

Судді :