Справа № 463/54/14 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/4165/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.,

при секретарі: Цар М.М.

за участю: відповідача - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2012р. ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні приміщенням котельні, що перебуває у спільному користуванні співвласників, позначеним на поверховому плані А2-ІІ/8,4 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 та надати йому ключі від котельні.

В жовтні 2012р. ОСОБА_2 звернулась в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_4, третьої особи: ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про припинення права власності на 2/3 частин котельні, яке позначене в технічному паспорті на будинок під цифрою ІІ-8,4 кв.м. та визнання за нею права власності на цю частину котельні.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2014 року первісний позов ОСОБА_4 - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні приміщенням котельні, позначеним на поверхневому плані літ. II, площею 8,4 кв.м, в будинкуАДРЕСА_1, та надати позивачу ключі від дверей вказаного приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в розмірі 107,30 грн..

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи: ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" про припинення права власності на частку у спільному майні.

Рішення суду оскаржила відповідач за первісним позовом(позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду вважає незаконним і необґрунтованим. Посилається на те, що висновок суду про те, що припинення права власності ОСОБА_4 на 2/3 частини, належних йому в приміщенні котельні, завдасть істотної шкоди його інтересам, як власнику частини будинку є безпідставним, оскільки висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Також, приймаючи рішення судом не зазначено, в чому саме полягає істотна шкода завдана позивачу припиненням його права власності. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача на її заперечення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи первісний позов районний суд виходив з того, що судом встановлений факт створення відповідачем перешкод в користуванні спірним приміщенням, а відтак право позивача на користування та розпорядження своїм майном підлягає захисту. Одночасно, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову районний суд виходив з того, що частина спірного приміщення котельні не може бути поділена в натурі, оскільки така не є відокремленим майном, а є складовою частиною будинку, та припинення права власності завдасть істотної шкоди позивачу, як власнику частини будинку.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 року " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач за первісним позовом ОСОБА_4 просив усунути перешкоди в користуванні приміщенням котельні, а відповідач ОСОБА_2 звернулась в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на 2/3 частин котельні та визнання за нею права власності на цю частину котельні.

У відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є співвласниками будинку АДРЕСА_1 Спірне приміщення котельні позначене на плані приміщення цифрою II площею 8,4 кв.м. перебуває у спільному користуванні сторін на праві спільної часткової власності, а саме: ОСОБА_4 належить 2/3, а ОСОБА_2 1/3 частини вказаного приміщення.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 підтвердила в судовому засіданні, що встановила замок у вхідних дверях та позбавила позивача можливості доступу до спірного приміщення, оскільки у вказаному приміщенні знаходиться її котел, який вона використовує для обігріву свої частини будинку. У вказаному спірному приміщенні відсутні будь-яке майно позивача. Наведені обставини визнані сторонами та відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Враховуючи вищенаведене, місцевий суд прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, місцевий суд, прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для припинення права на частку у спільному майні.

Відповідно до приписів ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласникам та членам його сім"ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81 цс 11 та від 15 травня 2013 року № 6-37 цс 13 і відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Однак, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи №3692/3693 від 29 січня 2014р. виділити в натурі 2/3 частини приміщення котельні, яке позначене в технічному паспорті на будинок під цифрою ІІ-8,4 кв.м. не надається можливим.(а.с.57-61)

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, місцевий суд, врахував, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_4, як власнику частини будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що частка ОСОБА_4 є незначною, а відтак може бути припинена є безпідставними, оскільки позивачу(відповідачу за зустрічним позовом) ОСОБА_4 належить частка в розмірі 2/3, а ОСОБА_2 лише 1/3 приміщення.

Безпідставними, на думку судової колегії, є твердження апелянта про те, що суд не дав належної оцінки доказам по справі, так як оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Апелянтом не подано належних і допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм матеріального і процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до ст. 309 ЦПК України.

За таких обставин судова колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст. 312, ч.1 п.4 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

С.А.Шашкіна