Справа № 144/1620/13-ц Провадження №
22-ц/772/327/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Задорожна Л. І.Категорія:
23Доповідач: Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного суду
Вінницької області

від 13 січня 2014
року

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: судді Медяного В.М.,

Суддів : Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Продовольча
компанія «Зоря Поділля», за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача відділу
Держземагенства у Теплицькому районі
Вінницької області про визнання
договору оренди землі недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Теплицького районного суду
Вінницької області від 11 грудня 2013
року,-

в с т а н о в
и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Продовольча
компанія «Зоря Поділля», за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача відділу
Держземагенства у Теплицькому районі
Вінницької області про визнання
договору оренди землі недійсним.

Посилається на те, що 20 жовтня 2010 року
між нею та ТОВ "Продовольча компанія
«Зоря Поділля" було укладено договір
оренди землі, згідно якого
відповідачеві було передано належну їй
на праві власності земельну ділянку
загальною площею 2,3210 га, що розташована
на території Великомочульської
сільської ради Теплицького району
терміном на 5 років та зі сплатою
орендної плати в розмірі встановленому
договором.

Однак, примірник даного договору
оренди після її неодноразових звернень
до відповідача їй надано так і не було.
Лише у вересні 2013 року копію
оспорюваного договору вона отримала у
відділі Держкомзему Теплицького
району. Отримавши примірник договору
оренди, нею було виявлено відсутність
істотних умов, які є невід'ємною
частиною договору, а саме: не зазначено
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки, не
вказані умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, у акті
приймання-передачі об'єкта оренди, який
знаходиться у реєстраційній справі не
вказаний договір оренди за яким
передавався об'єкт оренди та дата коли
цей об'єкт передавався. Тому вона
вважає, що вказаний договір є недійсним
у зв'язку з недосягненням усіх істотних
умов договору між нею та відповідачем,
що не надає відповідачеві права
користування даним об'єктом оренди, а
також перешкоджає їй вільно
розпоряджатися належною їй на праві
приватної власності земельною
ділянкою.

Рішенням Теплицького районного суду
Вінницької області від 11 грудня 2013 року
в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено
(а.с.57).

В апеляційній скарзі позивач у справі
ОСОБА_2 просить рішення суду першої
інстанції від 11 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким її позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі. Посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права (а.с.61).

В судове засідання до суду апеляційної
інстанції сторони не з'явилися, однак
були повідомлені належним чином про
час і місце розгляду справи, тому
відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України
справа розглянута у їх відсутність,
оскільки їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив
та виходив з того, що ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки, яка призначена для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку.

Між позивачем та ТОВ «ПК «Зоря
Поділля» 20 жовтня 2010 року в с. Велика
Мочулка укладено договір оренди
земельної ділянки, площа якої 2,3210 га
строком на 5 років, вказаний договір
зареєстровано у відділі Держкомзему у
Теплицькому районі 04 липня 2011 року за
№00091.

В дослідженому судом договорі
оренди, який міститься в реєстраційній
справі, яку було витребувано за ухвалою
суду з відділу Держземагенства у
Теплицькому районі в п.20.1 та п.20.2
передбачено умови передачі у заставу
та внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

В п.2.6 тексту договору вказано, що
на орендовану земельну ділянку
встановлено (не встановлено) обмеження
(обтяження) та інші права третіх осіб,
однак не закреслено те, що не потрібно
за змістом.

Разом з тим, місцевий суд вважав
необгрунтованим твердження позивача
про те, що якщо не закреслено позначку
щодо встановлено чи не встановлено
обмеження (обтяження) та інші права
третіх осіб, то така істотна умова в
договорі відсутня, оскільки, на час
укладення договору оренди землі
відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ «Про оренду
землі» істотною умовою договору є саме
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки, а не
відомості про відсутність чи наявність
таких обмежень, як для прикладу вимагає
ст.132 ЗК України при укладенні угод про
перехід права власності на земельну
ділянку. Тобто, в договорі мають бути
зазначені конкретні види обмежень
(обтяжень) щодо використання земельної
ділянки в разі їх наявності. Ними
можуть бути: обмеження визначенні
статтею 111 ЗК України, знаходження
земельної ділянки заставі, земельний
сервітут, наявність на земельній
ділянці заборонних зон, зон санітарної
охорони, санітарно-захисних зон. При
цьому, обов'язково мають бути зазначені
підстави встановлення
обмежень(обтяжень).

Також суд першої інстанції
виходив з того, що до договору оренди
додано державний акт та кадастровий
план земельної ділянки з відображенням
того чи існують обмеження(обтяження) у
її використанні та чи встановлено
земельні сервітути.

Ніяких застережень або зауважень
з боку позивача ОСОБА_2 щодо неповного
розуміння або незгоди з певною
частиною умов договору під час його
підписання, надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції,
враховуючи вимоги ст.638, 792 ЦК України та
ст.15 ЗУ «Про оренду землі», прийшов до
висновку, що в даному випадку відсутні
підстави для визнання договору оренди
землі недійсним, оскільки сторони
встановили факт досягнення згоди між
собою щодо всіх істотних умов договору
і позивачем не було доведено
відсутність в договорі оренди землі
хоча б однієї істотної умови
передбачених ч.1 ст.15 ЗУ «Про оренду
землі».

Колегія суддів повністю погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки судом першої
інстанції повно з'ясовані фактичні
обставини справи, які мають істотне
значення для справи в межах наданих
сторонами доказів, правильно визначені
правовідносини, що склалися між
сторонами, їх об'єктивний склад, права
та обов'язки сторін, вірно застосовані
норми матеріального права та не
порушені норми процесуального права, а
основні доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають достатніх підстав для скасування
рішення суду.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» роз'яснено, що відповідно до
статей 55, 124 Конституції України та
статті 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

За змістом ст.1 Закону України «Про
оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Відповідно до ст.6 Закону України
«Про оренду землі» орендарі набувають
права оренди земельної ділянки на
підставах і в порядку, передбаченому
Земельним кодексом України, Законом
України «Про оренду землі» та
договором оренди.

Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1
ст.20 Закону України «Про оренду землі»
договір оренди землі підлягає
державній реєстрації й на підставі ч.1
ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України та ст.18 Закону
України «Про оренду землі» є укладеним
із моменту його державної реєстрації.

Порядок державної реєстрації
договорів оренди землі, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 25 грудня 1998 року №2073, а відповідно
до Указу Президента України від 17
лютого 2003 року «Про заходи щодо
створення єдиної системи державної
реєстрації земельних ділянок,
нерухомого майна та прав на них у
складі державного земельного
кадастру» на Державний комітет України
по земельних ресурсах покладено
обов'язок щодо здійснення у складі
державного земельного кадастру
державної реєстрації земельних
ділянок, нерухомого майна та прав на
них, а також договорів оренди земельних
ділянок.

Згідно з ч.4 ст.124 Земельного
кодексу України передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб,
здійснюється за договором оренди між
власником земельної ділянки і
орендарем, який укладається в
письмовій формі.

Відповідно до 1 ст.15 Закону України «Про
оренду землі» в редакції на час
укладення оспорюваного договору
земельної ділянки, а саме на 20.10.2010 року
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України
«Про оренду землі» відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, а також порушення вимог
ст.ст.4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою
для відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Частиною 4 ст.15 цього Закону
визначено, що невід'ємною частиною
договору оренди землі є : план або
схема земельної ділянки, яка
передається в оренду; кадастровий план
земельної ділянки з відображенням
обмежень(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів; акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
разі його розроблення згідно із
законом. Абзац шостий частини
четвертої статті 15 із змінами,
внесеними згідно із Законом №509-VI (509-17)
від 16.09.2008

Пунктом 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосування наслідків недійсності,
передбачених законом.

Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до ч.1,2,3, 4 ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Тобто,
обов'язковою умовою для судового
захисту цивільного права є
встановлення факту його порушення,
невизнання або оспорювання.

Однак, ні в позовній заяві, ні під
час розгляду справи жодних доводів про
порушення (можливість порушення) її
прав як орендодавця, передбачених, як
умовами договору оренди, так і ЗУ «Про
оренду землі» позивачем суду наведено
не було.

Таким чином, враховуючи
вищевикладене, колегія суддів прийшла
до висновку, що посилання скаржника на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
застосування норм матеріального та
процесуального права є безпідставним,
не обґрунтованим та таким, що
суперечить вимогам Закону та
матеріалам справи. Доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують та не є обґрунтованими
підставами для скасування ухваленого
судом рішення.

На підставі викладеного та
керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Теплицького районного
суду Вінницької області від 11 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана
касаційна скарга до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :підпис.
В.М. Медяний

Судді :підписи.
О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

З оригіналом вірно.

Суддя: