Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/60/14
Головуючий у 1 інстанції: Федченко
Суддя-доповідач: Ломейко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській О.Є

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 09 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з
обмеженою відповідальністю «РЕСУРС
ТМ», ОСОБА_7, Виконавчого комітету
Запорізької міської ради, 3-ті особи:
ТОВ «Запорізьке міжміське бюро
технічної інвентаризації», Нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання договору
купівлі - продажу недійсним, скасування
рішення виконавчого комітету міської
ради, повернення безпідставно набутого
майна, визнання спільного користування
нерухомим майном та виділення частки у
праві користування нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ
«РЕСУРС ТМ», ОСОБА_7, Виконавчого
комітету Запорізької міської ради, 3-ті
особи: ТОВ «Запорізьке міжміське бюро
технічної інвентаризації», Нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання договору
купівлі - продажу недійсним, скасування
рішення виконавчого комітету міської
ради, повернення безпідставно набутого
майна, визнання спільного користування
нерухомим майном, та виділення частки у
праві користування нерухомим майном.

В позові, неодноразово уточненому в
ході судового розгляду, зазначала, що
вона перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_6, з 07 липня 1995 року. 05
грудня 2008 року Шевченківським райсудом
м. Запоріжжя було винесене рішення
відповідно до якого позов ТОВ
«Альтернатива сервіс» до ОСОБА_6 про
стягнення суми боргу було залишено без
розгляду, а зустрічний позов про
визнання договору дійсним, визнання
права власності було задоволено в
повному обсязі, а саме визнано дійсним
іпотечний договір та визнано за ОСОБА_7,
право власності на будівлі споруди
цілісного майнового комплексу, які
розташовані за адресою АДРЕСА_1, та
складаються з магазину - літера Л-3,
загальною площею 485 м. квадратних;
складу магазину - літ В-2. загальною
площею 253 кв.м., магазину л.3-2, загальною
площею 749,4 кв.м.; замощення (1-11); заборів (
№ 4,5,7,8,9,10,11); змінено функціональне
призначення будівлі л. В-2, загальною
площею 253 кв.м., що розташована за
адресою АДРЕСА_1, та встановлено її
функціональне призначення «склад -
магазин»; Зобов'язано ОП ЗМБТІ провести
державну реєстрацію за ОСОБА_7 права
власності на будівлі та споруди
цілісного майнового комплексу.

19.12.2008 року на підставі цього рішення за
ОСОБА_7 було зареєстровано право
власності на нерухомі об'єкти за
адресою АДРЕСА_1. 21 березня 2012 року
апеляційним судом Запорізької області
було ухвалено рішення, згідно якого
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2008 року
по цій справі було скасоване та у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ТОВ «Альтернатива-Сервіс»
про визнання договору дійсним та
визнання права власності відмовлено.
Вважає, що ОСОБА_7 зобов'язана повернути
ОСОБА_6 отримане за неукладеним
правочином майно - будівлі та споруди
цілісного майнового комплексу. ОСОБА_6
на підставі договору купівлі продажу
нерухомого майна від 29.02.2000 року був
власником зазначеного нерухомого
майна. Враховуючи, що вказане нерухоме
майно було придбане ОСОБА_6 на спільні
кошти подружжя, то воно перебувало у
спільній сумісній власності подружжя
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ОСОБА_7 без правової
підстави 13 лютого 2012 року було
здійснено відчуження за договором
купівлі продажу спірного майна на
користь ОСОБА_5, та не було повідомлено
покупця про судовий розгляд спору щодо
нерухомого майна..

23.03.2012 року Виконавчим комітетом
Запорізької міської ради було прийняте
рішення «Про оформлення права
власності на об'єкти нерухомості по
АДРЕСА_1 за ТОВ «Ресурс ТМ» від 23.03.2012
року, що порушує права власників цього
майна, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Просила суд визнати недійсним договір
купівлі - продажу нерухомого майна
(будівлі та споруди цілісного
майнового комплексу, які розташовані
за адресою АДРЕСА_1 укладений між
ОСОБА_7 та ОСОБА_5, який посвідчено
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 13 лютого
2012 року про що здійснено запис № 162.
Скасувати державну реєстрацію права
приватної власності ОСОБА_5 та ТОВ
«РЕСУРС ТМ» на нерухоме майно (будівлі
та споруди цілісного майнового
комплексу, які розташовані за адресою 6
АДРЕСА_1.); Скасувати рішення
Виконавчого комітету Запорізької
міської ради «Про оформлення права
власності на об'єкти нерухомості по
АДРЕСА_1 за ТОВ «РЕСУРС ТМ» від 23.03.2012
року № 8116; Розподілити між ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 спільне набуте майно подружжя -
будівлі та споруди цілісного майнового
комплексу, які розташовані за адресою
АДРЕСА_1 по 12 частини за кожним. Визнати
право власності ОСОБА_3 на 12 частину
будівель та споруд цілісного майнового
комплексу, які розташовані за адресою
АДРЕСА_1. Визнати право власності
ОСОБА_6 на 12 частину будівель та споруд
цілісного майнового комплексу, які
розташовані за адресою АДРЕСА_1. Судові
витрати покласти на відповідачів.

Уточнивши свої позовні вимоги,
остаточно просила суд визнати
недійсним договір купівлі - продажу
нерухомого майна (будівлі та споруди
цілісного майнового комплексу, які
розташовані за адресою АДРЕСА_1
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, який
посвідчено нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8 13
лютого 2012 року про що здійснено запис №
162. Скасувати державну реєстрацію права
приватної власності ОСОБА_5 та ТОВ
«РЕСУРС ТМ» на нерухоме майно (будівлі
та споруди цілісного майнового
комплексу, які розташовані за адресою 6
АДРЕСА_1. Скасувати рішення Виконавчого
комітету Запорізької міської ради «Про
оформлення права власності на об'єкти
нерухомості по АДРЕСА_1 за ТОВ «РЕСУРС
ТМ» від 23.03.2012 року № 8116. Визнати за
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право спільного
користування нерухомим майном -
будівлями та спорудами цілісного
майнового комплексу, які розташовані
за адресою АДРЕСА_1 по 12 частини за
кожним. Визнати право користування
ОСОБА_3 12 частиною будівель та споруд
цілісного майнового комплексу, які
розташовані за адресою АДРЕСА_1.
Визнати право користування ОСОБА_6 12
частиною будівель та споруд цілісного
майнового комплексу, які розташовані
за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 09 жовтня 2013 року у
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду, та ухвалити
нове рішення яким її позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо:
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

С пособами захисту цивільних прав та
інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК
України можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Обрання неналежного способу захисту
може бути підставою для відмови у
задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції не погодився з
вибраним позивачем способом захисту
порушеного права та виходив з того, що
позивач обрав не той спосіб захисту
свого порушеного права, оскільки
відповідач ОСОБА_5, не знав і не міг
знати про обставини викладені у позові,
а саме перебування нерухомого майна у
спорі, а отже є добросовісним набувачем
спірного нерухомого майна.

Згідно ЦК України особа, яка вважає, що
її речові права порушені, має право
звернутись до суду як з позовом про
визнання відповідної угоди недійсною
(ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом
про витребування майна з чужого
незаконного володіння (ст.ст. 330, 388 ЦК
України).

Позивач ОСОБА_3, звернулася з позовом
про визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна укладений між ОСОБА_7
та ОСОБА_5, недійсним з підстав
невідповідності його вимогам закону;
скасувати рішення Виконавчого
комітету Запорізької міської ради «Про
оформлення права власності на об'єкти
нерухомості по АДРЕСА_1 за ТОВ «РЕСУРС
ТМ»; про визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_6
право спільного користування
нерухомим майном - будівлями та
спорудами цілісного майнового
комплексу, визнання права користування
по 12 частині за кожним будівель та
споруд цілісного майнового комплексу.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з 07 липня 1995року
перебувають у зареєстрованому
шлюбі(а/с 15).

Перебуваючи у шлюбі сторони
29.11.1999року, по договору купівлі-продажу
придбали будівлі та споруди цілісного
майнового комплексу, а саме 3-ри
майстерні А.Б.В, склад, котельня, сарай,
вбиральня, навіс, гараж, які
розташовані за адресою АДРЕСА_1, та
зареєстрували на ОСОБА_6.(а/с 2 т.2).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Таким чином статтею
60 СК України встановлено презумпцію,
відповідно до якої, майно набуте за час
шлюбу є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя незалежно від того,
на кого з них зареєстровано майно.

05 грудня 2008 року Шевченківським
райсудом м. Запоріжжя винесено рішення
відповідно до якого позов ТОВ
«Альтернатива сервіс» до ОСОБА_6, про
стягнення суми боргу було залишено без
розгляду, а зустрічний позов про
визнання договору дійсним, визнання
права власності було задоволено в
повному обсязі, а саме визнано дійсним
іпотечний договір, визнано за ОСОБА_7,
право власності на будівлі споруди
цілісного майнового комплексу, які
розташовані за адресою АДРЕСА_1, та
складаються: з магазину - літера Л-3,
загальною площею 485 м. квадратних;
складу магазину - літ В-2. загальною
площею 253 кв.м., магазину л.3-2, загальною
площею 749,4 кв.м.; замощення (1-11); заборів (
№ 4,5,7,8,9,10,11); змінено функціональне
призначення будівлі л. В-2, загальною
площею 253 кв.м., що розташована за
адресою АДРЕСА_1, та встановлено її
функціональне призначення «склад -
магазин»; зобов'язано ОП ЗМБТІ провести
державну реєстрацію за ОСОБА_7 права
власності на будівлі та споруди
цілісного майнового комплексу(а/с 16-19).

19.12.2008 року на підставі цього
рішення за ОСОБА_7 було зареєстровано
право власності на нерухомі об'єкти за
адресою АДРЕСА_1(а/с 85, 113).

21 березня 2012 року апеляційним
судом Запорізької області було
ухвалено рішення, згідно якого рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 05 грудня 2008 року по цій
справі було скасоване та у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ТОВ «Альтернатива-Сервіс» про визнання
договору дійсним та визнання права
власності на будівлі і споруди
цілісного майнового комплексу за
ОСОБА_7, відмовлено (а/с 61-66).

13 лютого 2012року ОСОБА_7, та ОСОБА_5,
уклали договір купівлі - продажу
нерухомого майна (будівлі та споруди
цілісного майнового комплексу, які
розташовані за адресою АДРЕСА_1, який
посвідчено нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
13 лютого 2012 року, про що здійснено запис
№ 162(а/с 82), а 17 лютого 2012року ОСОБА_5,
зареєстрував право власності на
спірний об*єкт нерухомості(а/с 86).

В зв*язку з внесенням ОСОБА_5, в
статутний фонд 16 лютого 2012року,
спірного майна 23.03.2012 року Виконавчим
комітетом Запорізької міської ради
було прийняте рішення «Про оформлення
права власності на об'єкти нерухомості
по АДРЕСА_1 за ТОВ «Ресурс ТМ» від 23.03.2012
року(а/с 149-150).

Таким чином встановлено, що спірне
майно: будівлі споруди цілісного
майнового комплексу, які розташовані
за адресою АДРЕСА_1, та складаються з
магазину - літера Л-3, загальною площею
485 м. квадратних; складу магазину - літ
В-2. загальною площею 253 кв.м., магазину
л.3-2, загальною площею 749,4 кв.м.;
замощення; забори знаходяться у
власності третьої- особи ТОВ «Ресурс
ТМ».

За загальним правилом ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у
разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

За п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України в разі
придбання майна за відплатним
договором у особи, яка не мала права
його відчужувати, про що набувач не
знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у випадку,
якщо майно вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Добросовісне придбання, відповідно
до ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли
майно придбане не безпосередньо у
власника, а у особи, яка не мала права
відчужувати це майно. Наслідком угоди,
укладеної з таким порушенням, є не
двостороння реституція, а повернення
майна з чужого незаконного володіння
(віндикація).

Таким чином, права особи, яка вважає
себе власником майна, не підлягають
захистові шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України,
як вданому разі діє позивач. Не може
застосовуватись як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі. Не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК
України. А на такі підстави позивач, як
у позові так і на протязі всього
розгляду справи, не посилається.

Крім того, позивач просить визнати
право спільного користування іншим
нерухомим майном, а саме магазинами при
тому що відповідно до договору
купівлі-продажу, в шлюбі подружжя
ОСОБА_6 придбали 3-ри майстерні А.Б.В,
склад, котельня, сарай, вбиральня,
навіс, гараж(а/с 2 т.2).

Скасовуючи рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 05
грудня 2008 року, яке було підставою для
укладення оспорюваних правочинів,
апеляційний суд Запорізької області
звернув на це увагу та вказав, що суд не
встановив кому на праві власності
належить цілісний майновий
комплекс(магазин - літера Л-3, загальною
площею 485 м. квадратних; складу магазин -
літ В-2. загальною площею 253 кв.м.,
магазин л.3-2, загальною площею 749,4 кв.м.;
замощення; забори) та не переконався чи
дійсно він належить на праві власності
ОСОБА_6, оскільки в матеріалах справи
відсутні будь які належні та допустимі
докази, які б свідчили про належність
даних об'єктів нерухомості на праві
власності ОСОБА_6(а/с 24 т.1).

Посилання апелянта, вже в
апеляційній сказі на незастосування
судом першої інстанції положень
ст.ст.330, 388 ЦК України, не є
обґрунтованим, оскільки не були
предметом дослідження судом першої
інстанції. У відповідності з позовом
правовою підставою вимог були
положення ЦК України, які регулюють
правові наслідки недодержання
сторонами при вчинені правочину вимог
закону, з використанням правового
механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК
України. Ці правові підстави позивач не
змінював на протязі всього розгляду
справи. Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК
України, позивач має право лише до
початку розгляду судом справи по суті,
шляхом подання письмової заяви,
змінити предмет або підставу позову.
Апеляційний суд, відповідно до ст.303 ЦПК
України, обмежений вимогами та
підставами які були предметом
дослідження судом першої інстанції і
зміна їх на стадії апеляційного
розгляду непередбачена.

З огляду на викладене колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не є суттєвими та не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи,
тому не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст.209, 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 09 жовтня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: