ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва у складі:

головуючого - судді Трусової Т.О.,

при секретарі Мінасян С.Г., з участю:
позивача ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3, представника відповідача
ОСОБА_4, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору
про розподіл майна подружжя нікчемним,
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2
про визнання договору про розподіл
майна подружжя дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_5 про визнання нікчемним договору
про розподіл майна подружжя від 14
вересня 2011 р. пославшись на те, що
всупереч вимог ч. 2 ст. 69 Сімейного
кодексу України вказаний договір не
був нотаріально посвідчений.
Обґрунтовуючи обраний спосіб захисту
порушених прав позивач зазначила, що
має намір звернутися до суду з позовом
про поділ спільного майна подружжя, але
наявність вищевказаного договору,
нікчемність якого відповідачем не
визнається, перешкоджає їй це зробити.

ОСОБА_5, не визнаючи первісний позов,
пред'явив до ОСОБА_2 зустрічний позов
про визнання договору про розподіл
майна подружжя дійсним на підставі ч. 2
ст. 220 ЦК України. В обґрунтування вимог
ОСОБА_5 вказав, що 14 вересня 2011 р.
сторони добровільно уклали договір про
поділ майна подружжя, досягнувши
взаємної згоди щодо предмету та умов
договору, домовившись в подальшому
посвідчити його нотаріально. ОСОБА_5
вживалися заходи щодо запрошення
ОСОБА_2 до нотаріуса, проте вона
ухилилася від нотаріального
посвідчення договору. 1 жовтня 2012 р. під
час розгляду справи про розірвання
шлюбу ОСОБА_2 не заявляла жодних
майнових вимог до ОСОБА_5, і ця
обставина свідчить про те, що вона в
повному обсязі погодилася та прийняла
умови письмового договору про поділ
майна. Після укладення вказаного
договору ОСОБА_5 виконано всі його
умови: він залишив квартиру АДРЕСА_2 в
користування своєму сину ОСОБА_5 і
сплачує за неї комунальні послуги.
ОСОБА_2 вільно користується вказаною
квартирою і до звернення до суду з
позовом будь-яких вимог щодо зміни чи
не визнання умов договору не заявляла.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
її представник ОСОБА_3 первісний позов
підтримали пославшись на обставини,
викладені у позовній заяві, вимоги
зустрічного позову не визнали. В
обґрунтування заперечень вказали, що з
письмовою вимогою щодо нотаріального
посвідчення договору ОСОБА_5 до
позивача ніколи не звертався, а наданий
ним лист є підробкою. Окрім того
предметом оспорюваного договору є
відчуження належної позивачу
відповідно до закону ? частини квартири
та право користування іншою квартирою
неповнолітнім сином сторін, а
відповідно до ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та речових обтяжень»
такий договір підлягає обов'язковій
державній реєстрації, що відповідно до
роз'яснень Верховного Суду України
виключає застосування норми ч. 2 ст. 220
ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_4
первісний позов не визнав, підтримав
вимоги зустрічного позову пославшись
на викладені у зустрічній позовній
заяві обставини.

Заслухавши пояснення позивача,
представників сторін та дослідивши
письмові докази, суд вважає
встановленими наступні обставини та
визначені відповідно до них
правовідносини.

З 10 липня 2004 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі
(а.с. 64), який було розірвано рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
1 жовтня 2012 р. (а.с. 9).

14 вересня 2011 р., тобто ще до розірвання
шлюбу, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали договір
про розподіл майна подружжя,
відповідно до умов якого придбана за
час їх шлюбу і оформлена на ім'я ОСОБА_5
квартира АДРЕСА_1 залишається у
власності ОСОБА_5, а придбана ОСОБА_5 до
шлюбу квартира АДРЕСА_2 є його
особистою приватною власністю, проте
подальше володіння, розпорядження і
користування нею здійснюється сином
ОСОБА_6 після досягнення ним повноліття
(а.с. 8).

Доводи первісного позову про
нікчемність вказаного договору суд
вважає обґрунтованими, виходячи з
наступного.

Згідно з приписом абзацу 2 частини 2
статті 69 Сімейного кодексу України
договір про поділ житлового будинку,
квартири, іншого нерухомого майна, а
також виділ нерухомого майна дружині,
чоловікові зі складу усього майна
подружжя має бути нотаріально
посвідчений.

Судом встановлено, що договір про
розподіл майна подружжя від 14 вересня
2011 р. було укладено у простій письмовій
формі без дотримання передбаченої
законом нотаріальної форми, а отже за
правилами частини 1 статті 220 ЦК України
такий договір є нікчемним.

ОСОБА_5 просить визнати договір дійсним
посилаючись на положення частини 2
статті 220 ЦК України, яка надає суду
право визнати дійсність нотаріально не
посвідченого договору, якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення.

Проте обставини, які дають суду
підстави визнати договір дійсним,
ОСОБА_5 не доведені.

Так договір про поділ майна подружжя за
своїм змістом не відповідає вимогам
ст.ст.69, 70, 71 Сімейного кодексу України,
оскільки фактично він передбачає не
поділ майна подружжя, а містить умови,
за яких у власності чоловіка
залишається як квартира, придбана у
шлюбі, так і квартира, придбана ним до
шлюбу. При цьому зміст пункту 5.1.
договору не дає змоги з'ясувати, що
сторони мали на увазі, коли
передбачили: «квартира за номером 328,
яка знаходиться у будинку за номером 7,
що розташований на вулиці Ревуцького в
м. Києві. Квартира придбала на ім'я
ОСОБА_5 є його особистою приватною
власністю, та придбана до вступу у
шлюб…. Подальше володіння,
розпорядження і користування нею
здійснюється сином ОСОБА_6 самостійно,
але після досягнення повноліття, на
власний розсуд і не потребує будь-якого
погодження з боку ОСОБА_5».

З огляду на вказане, немає підстав
вважати, що сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору, як немає і
підстав вважати ОСОБА_5 добросовісною
стороною цього договору, яка виконала
його умови.

Копія листа, який наче б-то направлявся
ОСОБА_2 (а.с. 151), при відсутності доказів
його одержання останньою, не доводить,
що саме ОСОБА_2 ухилилася від
нотаріального посвідчення договору, а
інших доказів на підтвердження цієї
обставини ОСОБА_5 не надав.

З огляду на встановлені обставини суд
відмовляє у зустрічному позові за
недоведеністю вимог.

Враховуючи, що встановлена законом
нікчемність договору, укладеного без
дотримання передбаченої законом
нотаріальної форми, не визнається
відповідачем, суд з урахуванням
роз'яснень, даних Верховним Судом
України у п. 5 постанови Пленуму від 6
листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», вбачає
підстави для судового захисту прав
позивача ОСОБА_2 в обраний нею спосіб.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
суд присуджує з відповідача ОСОБА_5 на
користь позивача ОСОБА_2 понесені нею
судові витрати в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

У зустрічному позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2
про визнання договору про розподіл
майна подружжя дійсним відмовити.

Визнати нікчемним договір про розподіл
майна подружжя від 14 вересня 2011 року,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 243,60
грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: