АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5885/14 Справа № 208/6712/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ізотов В. М. Доповідач - Михайловська С.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Михайловської С.Ю.

Суддів - Пономарь З.М., Красвітної Т.П.

При секретарі - Жидковій Г.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на неправильну оцінку судом доказів та обставин по справі та на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача послався на те, що 20.03.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2, було укладено кредитний договір за умовами якого останній отримав кредит у сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно заяви ОСОБА_2 та п. 3.10, п. 5.5, п. 6.5, п. 6.6, п. 8.6, умов і правил надання банківських послуг, підписаних відповідачем ОСОБА_2, останній зобов'язався забезпечити своєчасне повернення кредиту і сплату нарахованих відсотків, а у разі несвоєчасного погашення заборгованості - сплатити банку пеню та штраф.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Уклавши кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення строковості та платності, відповідач у червні 2010 року припинив виконувати свої зобов'язання за вказаним договором, що призвело до виникнення заборгованості, яка, згідно наданого банком розрахунку, станом на 31.07.2013 року складає 23425,92 грн., яка складається з: 4664,58 грн. - заборгованість за кредитом; 17169,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. -штраф (фіксована частина); 1091,71 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що строк позовної давності сторонами договору не був обумовлений, як це зазначено у ст. 259 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до п. 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язався погашати заборгованість на протязі 30 днів з моменту її виникнення.

З матеріалів справи вбачається, що платіж на кредитну картку відповідачем не було здійснено з 22.06.2010 року і з цього часу відповідач кредитною карткою не користувався та заборгованість не сплачував, і про це порушення з боку відповідача, банку було відомо вже після спливу 30 днів від останньої дати погашення заборгованості, а саме в липні 2013 року.

Отже, строк, у межах якого банк мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого права, закінчився в липні 2013 року, проте позивач, пропустивши строк позовної давності, звернувся до суду з позовом лише 28.08.2013 року. З клопотанням, щодо поновлення строку позовної давності, позивач до суду не звертався і підстав, для визнання пропуску цього строку з поважних причин, з матеріалів справи не вбачається.

Згідно розпоряджень п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З урахуваннм всіх обсмаин суд прийшов до висновку, що перебіг позовної давності, у правовідносинах які виникли між сторонами по справі, почався з часу невиконання відповідачем зобов'язання по кредитному договору, а саме з липня 2013 року у зв'язку з чим, звернувшись до суду з позовом у серпні 2013 року, позивачем було пропущено строк позовної давності, та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив вищезазначені обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку і, відповідно до вимог ст.ст. 261, 257, 266, 267 ЦК України ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Довід апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про неправильну оцінку судом доказів та обставин по справі, необґрунтований, оскільки зводиться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Довід зазначеній в апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» про порушення судом норм матеріального та процесуального права, безпідставний, оскільки таких порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли потягнути скасування правильного по суті рішення, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному прядку протягом двадцяти днів.

Судді :