АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Заводян К.І.,

секретар Лисак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в
інтересах якого діє ОСОБА_3, третя особа
без самостійних вимог - Служба у
справах дітей Чернівецької міської
ради, про звернення стягнення та за
зустрічним позовом ОСОБА_2, в інтересах
якого та за довіреністю діє ОСОБА_5, до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визначення частини договору недійсним,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в
інтересах якого та за довіреністю
діють ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 25 листопада 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4, в інтересах
якого діє ОСОБА_7, третя особа без
самостійних вимог - Служба у справах
дітей Чернівецької міської ради, про
звернення стягнення.

Посилалось на те, що відповідно до
укладеного договору № CVSNGK00000044 від
16.05.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 останній отримав кредит в
розмірі 31280,00 дол. США, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 10,08% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 15.05.2035 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
вищезазначеним кредитним договором
16.05.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки
№СVНМGA00000071, згідно з яким остання
надала в іпотеку нерухоме майно, а саме
: квартиру загальною площею 36,10 м. кв.,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і
належить їй на праві власності.
Зазначає, що відповідач протягом дії
кредитного договору систематично
порушував його умови, в наслідок чого
утворилась заборгованість перед
банком в сумі 40157,88 дол. США, в тому

________________________________________________________________________
________

справа № 22ц-121/14р.
Головуючий у І інстанції Войтун
О.Б.

категорія: 19/27
Доповідач Лисак І.Н.

числі: сума основного боргу за
кредитним договором - 23726,92 дол. США,
сума нарахованих і несплачених
відсотків за користування кредитом -
8976,77 дол. США, сума заборгованості по
комісії за користування кредитом - 857,94
дол. США, сума пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором -
6596,25 дол. США. Тому просило в рахунок
погашення заборгованості за
кредитним договором № CVSNGK00000044 від
16.05.2007 року в розмірі 40157.88 доларів США
звернути стягнення на вищезазначену
квартиру шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк»»
з укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк»» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки та виселити осіб які
зареєстровані та проживають у
квартирі, зі зняттям з реєстраційного
обліку у територіальному підрозділі
державної міграційної служби України.

В квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визначення частини договору недійсним.
Посилався на те, що відповідно до
укладеного кредитного договору №
CVSNGK00000044 від 16.05.2007 року він отримав
кредит в розмірі 31280,00 дол. США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 15.05.2035
року. З початку дії кредитного договору
ним виконувались всі його вимоги, а
саме: підписано договір іпотеки,
кредитні кошти використано за цільовим
призначенням, щомісяця здійснювались
відповідні платежі. Проте, у жовтні 2008
року відсоткова ставка за користування
кредитом піднята із 10,08% до 13,20% річних.
На думку позивача збільшення
процентної ставки є незаконним та
порушує його інтереси та права, а пункт
2.3.1. кредитного договору містить норму,
що є явно не вигідною та
дискримінаційною по відношенню до
нього як позичальника. Вважає, що
кредитний договір від 16 травня 2007 року
є договором приєднання, оскільки такий
договір було розроблено як стандартний
для застосування на всій території
України відділеннями «ПриватБанку», а
одночасне нарахування пені та штрафу
за порушення договірних зобов'язань та
зарахування їх до загального обсягу
заборгованості по кредиту є намагання
відповідача застосувати до
позичальника подвійну
цивільно-правову відповідальність
одного і того ж виду за одне і те ж
порушення договірного зобов'язання, що
суперечить вимогам Конституції
України та ЦК України. Тому, просив
визнати кредитний договір № CVSNGK00000044
від 16 травня 2007 року договором
приєднання; визнати п. 2.3.1, п. 5.4.
вищезазначеного кредитного договору
недійсними.

Рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 25 листопада 2013 року
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про
звернення стягнення задоволено.

В рахунок погашення заборгованості
за кредитним договором № CVSNGK00000044
від 16.05.2007 року в розмірі 40157.88 доларів
США звернуто стягнення на квартиру
загальною площею 36.10 мІ, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки № CVSNGK00000044
від 16.05.2007 р.) ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
які зареєстровані та проживають у
квартирі (предмет іпотеки),
розташованій за адресою: АДРЕСА_1, зі
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному підрозділі державної
міграційної служби України.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судові витрати в розмірі
3316,92 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання
частини договору недійсним -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
вищезазначене рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
та задовольнивши його позовні вимоги.
Посилається на те, що судом першої
інстанції були порушені норми
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи. Зазначає, що при
стягненні судового збору суд першої
інстанції визначав його із суми
заборгованості за кредитним договором
хоча предметом спору було звернення
стягнення на предмет іпотеки, а тому
сума судового збору повинна була
вираховуватися із вартості саме
предмета іпотеки. Крім того, судом було
порушено Закон України «Про іпотеку»,
оскільки в рішенні суду не було
зазначено всі складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки та не зазначена
початкова ціна предмета іпотеки для
його подальшої реалізації. Також,
згідно повідомлення про звернення
стягнення від 28.08.2013 року, адресоване
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, банк пропонував
звільнити їм невідомий будинок, який не
був предметом договору іпотеки, що не
можна вважати належним повідомленням.
Судом не було взято до уваги проживання
та реєстрацію в спірній квартирі
малолітньої дитини та безпідставно її
виселено. Вважає, що суд не вирішив
питання щодо його позовної вимоги по
зустрічному позову про звірку
заборгованості за кредитним договором.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ПАТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну
скаргу відхилити як необґрунтовану, а
рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 25 листопада 2013 року
залишити без змін як таке, що ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, враховуючи вимоги абз.3
ч.5 ст.74, ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України в
частині належного повідомлення
представника апелянта ОСОБА_5, в
порядку ч.4 та ч.2 ст.76 ЦПК України самого
апелянта ОСОБА_2 про час та місце
розгляду апеляційної скарги,
заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи в
межах заявлених в суді першої
інстанції вимог, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що 16.05.2007 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №CVSNGK00000044,
згідно якого останній отримав кредит в
розмірі 31280,00 дол. США, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 10,08% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 15.05.2035 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
вищезазначеним кредитним договором
16.05.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки
№СVНМGA00000071, згідно з яким остання
надала в іпотеку нерухоме майно, а саме
: квартиру загальною площею 36,10 м. кв.,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
належить їй на праві власності.
Відповідач протягом дії кредитного
договору систематично порушував його
умови, в наслідок чого за ним
утворилась заборгованість перед
банком в сумі 40157,88 дол. США, в тому
числі: сума основного боргу за
кредитним договором - 23726,92 дол. США,
сума нарахованих і несплачених
відсотків за користування кредитом -
8976,77 дол. США, сума заборгованості по
комісії за користування кредитом - 857,94
дол. США, сума пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором -
6596,25 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» та відмовляючи у
задоволені зустрічного позову ОСОБА_2
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що зобов'язання має
виконуватися належним чином, а
укладаючи оспорюваний договір сторони
погодили усі його істотні умови.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої
інстанції в порушення вимог ст.39 Закону
України «Про іпотеку» не зазначив
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки, а також початкову ціну
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації.

Відповідно до ч.1, 2 ст.39 Закону України
«Про іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають
задоволенню з вартості предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої
реалізації.

Одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд за
заявою іпотекодержателя виносить
рішення про виселення мешканців за
наявності підстав, передбачених
законом, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

Згідно п.42 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 резолютивна
частина рішення суду в разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України "Про іпотеку", так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК.
Зокрема, у ньому в обов'язковому
порядку має зазначатись: загальний
розмір вимог та всі його складові,
початкова ціна предмета іпотеки для
його подальшої реалізації (при цьому
суд може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

Крім того, згідно пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону
України «Про судовий збір» судовий
збір за подання до суду позовної заяви
майнового характеру встановлюється у
розмірі 1 відсотку ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше трьох
розмірів мінімальної заробітної плати.
З позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк»
вбачається спір про іпотечне майно, а
саме квартиру загальною площею 36.10 мІ,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до п.33.4 вищезазначеного
договору іпотеки сторони визначили, що
вартість предмета іпотеки складає 176
750,00 грн.

Таким чином, сума судового збору при
поданні позовної заяви повинна
становити 1767,50 грн., а отже саме таку
суму судового збору мав стягнути з
відповідачів суд на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Посилання апелянта на те, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» не було дотримано вимог
щодо повідомлення про виселення
спростовується матеріалами справи, а
саме наявними листами позивача на
адресу відповідачів про сплату
заборгованості за кредитним договором
та виселення. (а.с.19, 144, 145) Так, помилкове
зазначення банком в останньому абзаці
свого повідомлення про виселення
ОСОБА_3 ОСОБА_4, в інтересах якого діє
ОСОБА_7, від 21.08.2013 року є опискою та не є
підставою вважати неналежним
повідомленням вищезазначених
відповідачів, оскільки з решти тексту
вбачається вичерпна інформація щодо
укладеного кредитного договору, суми
заборгованості за вказаним договором,
інформація щодо договору іпотеки,
предмета іпотеки та намір банку
продати предмет іпотеки. Тому
твердження апелянта про виселення
ОСОБА_3 ОСОБА_4, в інтересах якого діє
ОСОБА_7, з невідомого житла не
ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до п.18.12 договору іпотеки
№СVНМGA00000071 від 16.05.2007 року
іпотекодавець зобов'язався не надавати
документи у відповідні державні органи
з метою реєстрації постійного місця
проживання будь-яких осіб у предметі
іпотеки без письмової згоди на це
іпотекодержателя та заяви цих осіб про
згоду на їх виселення у разі звернення
стягнення на предмет іпотеки,
справжність підписів на якій
засвідчується в нотаріальному порядку.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК
України та ст.17 Закону України від 26
квітня 2001 року «Про охорону дитинства»
батьки не мають права без дозволу
органу опіки і піклування укладати
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 народився 11.04.2009 року, тобто
після підписання договору іпотеки,
згоду на його реєстрацію постійного
місця проживання у предметі іпотеки
ПАТ КБ «ПриватБанк» не давав, а тому
будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним та не може бути підставою для
відмови у виселенні цієї дитини із
підстави невиконання вимог закону про
отримання згоди органу опіки та
піклування.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Так, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» при
зверненні до суду, як доказ, надав
розрахунок заборгованості ОСОБА_2,
останній його не спростував, свій
розрахунок не надав, не просив
призначити судово-економічну
експертизу, натомість просив суд
зобов'язати позивача провести
контрольну звірку по заборгованості з
підписанням відповідного акту з ним.
Проте, доказів того, що відповідач
відмовив ОСОБА_2 у такій звірці в
матеріалах справи немає, а тому ці
вимоги є безпідставними та задоволенню
не підлягають.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглядав
справу. Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене, рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 25 листопада 2013 року
підлягає зміні в частині визначення
загального розміру вимог та всіх його
складових, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки, в частині визначення
початкової ціни предмета іпотеки для
його подальшої реалізації, а також в
частині стягнення судового збору в
сумі 1767,50 грн.

На підставі вищевикладеного, керуюсь
ст. 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів,
-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якого та за довіреністю діють ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 25 листопада 2013 року
змінити.

Доповнити другий абзац резолютивної
частини рішення після слів «В рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № CVSNGK00000044 від 16.05.2007 року в
розмірі 40157,88 доларів США» доповнити
словами «в тому числі: сума основного
боргу за кредитним договором - 23726,92 дол.
США, сума нарахованих і несплачених
відсотків за користування кредитом -
8976,77 дол. США, сума заборгованості по
комісії за користування кредитом - 857,94
дол. США, сума пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором -
6596,25 дол. США» та доповнити другий абзац
резолютивної частини рішення після
слів «шляхом продажу вказаного
предмета іпотеки публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк»» словами «з
початковою ціною предмета іпотеки для
його подальшої реалізації в сумі 176 750,00
грн.»

Змінити визначену судом до солідарного
стягнення суму судового збору з 3316,92
грн. на 1767,50 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: