АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції - Бабко В.В.
Доповідач - Борисова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» - Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 04 липня 2014
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, який діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах
дітей Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації про виселення
та зняття з реєстраційного обліку,-

В С
Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 04 липня 2014 року в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
до ОСОБА_3, який діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа: Служба у справах дітей
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації про виселення
та зняття з реєстраційного обліку
відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції представник
позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Шуліка
А.В. подала апеляційну скаргу в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що відмовляючи у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції посилався на те, що позивачем
не дотримано ст.40 Закону України «Про
іпотеку» щодо вручення іпотекодавцю
вимоги про добровільне звільнення
помешкання протягом 30 днів з дня
отримання вимоги, однак судом першої
інстанції не враховано той факт, що 15
січня 2014 року відповідачі особисто
отримали вимогу позивача, що
підтверджується зворотніми
повідомленнями про вручення поштових
відправлень.

Таким чином, позивачем виконано вимоги
Закону України «Про іпотеку» щодо
направлення іпотекодавцю вимоги про
добровільне звільнення помешкання.

Представник позивача в судовому
засідання підтримав доводи
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилась, про день, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, а тому колегія суддів
вважає можливим розглядати справу у її
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що, в
матеріалах справи відсутні дані про те,
що відповідачі отримали від позивача
вимогу про добровільне звільнення
приміщення.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод, ратифікованого
Законом України від 17 липня 1997 року,
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Відповідно до ч.1ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном .

Гарантуючи захист права власності
особи (фізичної чи юридичної), Закон
надає власнику вимагати усунення
будь-яких порушень його права, хоча б ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням права власності чи
володіння.

Статтею ст.526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Крім того, відповідно до п.43 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати, що примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений строк.

Частиною 3 ст.109 ЖК України передбачено,
що звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленим законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення всі громадяни, що мешкають у
ньому, зобов'язані на письмову вимогу
кредитора або нового власника цього
жилого приміщення добровільно
звільнити його протягом одного місяця
з дня отримання цієї вимоги. Якщо
громадяни не звільняють жиле
примішення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що 16 листопада 2007
року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
правонаступником всіх прав та
обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
та ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір №К2S4GI.

У зв'язку з порушенням кредитних
зобов'язань рішенням Деснянського
районного суду м.Києва від 04 жовтня 2013
року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за
договором про іпотечний кредит
№К2S4GI від 16 листопада 2007 року в
сумі 336 544 грн. 78 коп. звернуто стягнення
на предмет іпотеки, а саме на квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 70 кв.м,
житловою площею 42,3 кв.м, яка належить
ОСОБА_3 на праві приватної власності,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з
укладанням від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою - покупцем, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки.

Як вбачається з довідки КП «Дирекції з
управління та обслуговування
житлового фонду» Деснянського району
м. Києва від 03 жовтня 2013 року що в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5
з 10 квітня 2008 року та її неповнолітній
син ОСОБА_4 з 08 жовтня 2009 року, тобто
після укладення договору іпотеки.

11 січня 2014 року позивачем було
направлено відповідачам вимогу про
добровільне звільнення квартири
АДРЕСА_1, яка залишена без виконання.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачі 15 січня 2014 року отримали
вимогу позивача про добровільне
звільнення вищевказаної квартири, що
підтверджується зворотніми
повідомленнями про вручення поштових
відправлень (а.с.133).

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що позивачем виконано
вимогиЗакону України «Про іпотеку»
щодо направлення іпотекодавцю вимоги
про добровільне звільнення помешкання.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового про часткове
задоволення позовних вимогПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, який діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах
дітей Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації про виселення
та зняття з реєстраційного обліку.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про
зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_5
та ОСОБА_4, які зареєстровані у квартири
АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі заяви особи,
запиту органу реєстрації за новим
місцем проживання особи, судового
рішення, яке набрало законної сили, (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою), свідоцтва
про смерть.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
про виселення є остаточним рішенням,
на підставі якого відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
УМВС України зобов'язаний зняти
відповідачів з реєстраційного обліку.

Крім того, зняття з реєстраційного
обліку покладено на відділи у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України.

Відповідно до норм ЦПК України саме
позивач визначає предмет спору і коло
відповідачів.

Разом з тим позивачем не залучено
відділ у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
УМВС України Деснянського району м.
Києва до участі у справі в якості
відповідача.

А тому колегія суддів вважає, що
позовні вимоги про зняття відповідачів
з реєстраційного обліку не підлягають
задоволенню.

Згідно з ст.88 ЦПК України, колегія
суддів вважає за необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_5 на користь позивача
судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

На основі повно та всебічно
з'ясованих обставин, на які посилаються
сторони, як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК».

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу представника
позивача публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» - Шуліки Аліни
Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 04 липня 2014 року скасувати та
ухвалити нове наступного змісту.

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, який діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах
дітей Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації про виселення
та зняття з реєстраційного обліку
задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК»,
судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: