АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2070/14 Справа № 175/4409/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Петешенкової М.Ю., Глущенко Н.Г.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТОВ «Вердикт Фінанс» про визнання договору поруки недійсним, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору поруки, укладеного 05 червня 2013 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ОСОБА_3

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТОВ «Вердикт Фінанс» про визнання договору поруки недійсним.

Не погодившись із заочним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 грудня 2007 року між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», було укладено кредитний договір №1101/1207/64/464, згідно з умовами якого ВАТ «Сведбанк» зобов'язався надати позивачеві кредит у сумі 24400 доларів США, а позивач у свою чергу зобов'язався повернути вказану суму до 11 грудня 2013 року зі сплатою визначених сторонами відсотків річних.

02 лютого 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступив своє право вимоги до позивача за вищевказаним кредитним договором ТОВ «Вердикт Фінанс».

05 червня 2013 року між новим кредитором - ТОВ «Вердикт Фінанс» та ОСОБА_3 укладено договір поруки. Згідно умов даного договору останній поручився перед ТОВ «Вердикт Фінанс» за виконання позивачем умов основного зобов'язання, при цьому обсяг відповідальності поручителя сторони обмежили сумою 2000 грн.

Посилаючись на вимоги частини першої статті 553 ЦК України суд вказав, що чинним законодавством України та укладеним між сторонами договором поруки не встановлено обов'язку поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором.

Волевиявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою договору поруки, оскільки згідно зі статтею 626 ЦК України порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає безпосередньо на права та обов'язки боржника, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Відповідно до статті 558 ЦК України поручитель має право на оплату послуг, наданих боржникові.

Проте чинним законодавством України імперативно не зобов'язано поручителя укладати договір поруки на відплатній основі, а також не заборонено виступати поручителем безвідплатно на підставі частини третьої статті 6 ЦК України, відповідно до якої сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Це не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, однією з яких є свобода договору, та вимогам цивільного законодавства щодо здійснення цивільних прав, у тому числі права особи відмовитися від свого майнового права (абзац перший частини третьої статті 12 ЦК України).

У зв'язку із наведеним, суд не знайшов підстав для визнання договору поруки недійсним з урахуванням положення частини першої статті 215 ЦК України.

Посилання позивача на те, що договір поруки був укладений його сторонами без мети настання матеріально-правових наслідків, які передбачені його умовами, не прийняті судом до уваги як такі, що не підтверджені доказами.

Оскільки в ході розгляду даної справи суду не було надано доказів, які б свідчили про порушення прав позивача з боку відповідачів, суд позов не задовольнив.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що для позивача поручитель є незнайомою особою, поручився лише за незначну частку зобов'язань позичальника, договір поруки був укладений лише за два місяці до звернення товариства із позовом до суду, між товариством та поручителем існують стосунки, метою яких є зміна підсудності. Вказані обставини порушують його права, оскільки він змушений нести додаткові витрати, для поїздки до суду в іншу місцевість, обмежений в можливості своєчасно надавати докази та отримувати повідомлення суду.

Статтею 553 ЦК України та укладеним між сторонами договором поруки не встановлено обов'язку поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки із метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором, але передбачена можливість часткового забезпечення виконання зобов'язання.

Вказаним договором не звужені права позичальника та не збільшений обсяг його відповідальності.

Волевиявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою договору поруки, оскільки згідно зі статтею 626 ЦК України порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, та не суперечить ст.ст. 6, 627 ЦК України.

Позивач не надав суду доказів того, що вказаний договір є фіктивним, вчиненим без наміру створення правових наслідків.

Також відсутні будь-які докази про зловмисну домовленість поручителя і кредитора, оскільки позивач вказує на те, що він припускає такий факт.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання договору поруки недійсним не суперечать вимогам ст.215 ЦК України, та пункту 20 роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин».

Посилання позивача на те, що договір поруки був укладений його сторонами без мети настання матеріально-правових наслідків, які передбачені його умовами, не підтверджені належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.ст.57-61,64 ЦПК України.

Відсутні докази про те, що позивач змушений нести додаткові витрати, для поїздки до суду в іншу місцевість, обмежений в можливості своєчасно надавати докази та отримувати повідомлення суду, оскільки перебування особи у іншій місцевості не перешкоджає їй реалізувати у суді свої права, передбачені ст.ст.27,31 ЦПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції на підставі ст. 308 ЦПК України необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: