Справа № 226/6676/12
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 січня 2014 року
Тульчинський районний суд Вінницької
області

В складі : головуючого судді
Робак С. О.

при секретарі
Грох Н.С.

з участю адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Тульчині,
справу за позовом ОСОБА_2 до
Тульчинської міської ради Вінницької
області, відділу Держкомзему у
Тульчинському районі, Вінницької
області, ОСОБА_3, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
позовних вимог на предмет спору ОСОБА_6
про визнання недійсних рішень
виконавчого комітету, про скасування
Державного акту на право власності на
земельну ділянку,

В С Т
А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2
- ОСОБА_5 звернулась із зазначеним
позовом до суду, мотивуючи свої вимоги
тим, що 20.03. 1996 року ОСОБА_2 рішенням
виконкому Тульчинської міської ради
було надано дозвіл на тимчасове
розміщення тимчасового
збірно-розбірного авто гаража розміром
3х3,5 м. на дворовій території будинку
АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування
будинку, посвідченого приватним
нотаріусом, 25.07.2003 року ОСОБА_6 отримав в
дар від ОСОБА_7 11/100 частин будинку
АДРЕСА_1.

Земельна ділянка в ОСОБА_2 не
вилучалась і він від неї не
відмовлявся. На даний час на даній
земельній ділянці знаходиться гараж
ОСОБА_6, який побудовано з дозволу
ОСОБА_2 Рішення про знесення самовільно
побудованого гаража не приймалось і з
даного питання до суду ніхто не
звертався. ОСОБА_2 протягом з 20.03.1996 року
відкрито, безперервно користувався
зазначеною земельною ділянкою.

Однак, рішенням 35 сесії 5
скликання № 860 від 23.06.2009 року надано
дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_3, за рахунок земель
житлової та громадської забудови на
земельну ділянку площею 0,0024 га для
будівництва і обслуговування гаража,
яка розташована по АДРЕСА_1 для надання
у власність, а 17 сесією 6 скликання
Тульчинської міської ради прийнято
рішення щодо видачі Державного акту
ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку.

Так як вказані рішення
суперечать вимогам земельного
законодавства України, то просить
визнати їх незаконними і скасувати, а
також скасувати Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№ 422284, що виданий на ім'я ОСОБА_3 на
підставі рішення 17 сесії 6 скликання
Тульчинської міської ради від 17.02.2012
року, площею 0,0021 га у межах згідно з
планом, яка розташована по АДРЕСА_1 та
призначена для будівництва
індивідуальних гаражів. Кадастровий
номер :01:006:0083.

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_5
підтримала позовні вимоги, посилаючись
на викладені нею в позовній заяві
обставини. Також пояснила, що 20.03.1996
року ОСОБА_2 рішенням виконкому
Тульчинської міської ради було надано
дозвіл на тимчасове розміщення
тимчасового збірно-розбірного авто
гаража на дворовій території будинку
АДРЕСА_1. Однак, ОСОБА_2 гараж на
виділеній земельній ділянці не ставив,
а передав її у користування ОСОБА_6,
який являється власником 11/100 частин
будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_6 користувався
вказаною земельною ділянкою та
встановив на ній тимчасовий розбірний
гараж. 11.05.2012 року ОСОБА_2 стало відомо
про те, що міська рада вказану земельну
ділянку передала у власність ОСОБА_3 та
він виготовляє на неї державний акт.

Представник відповідача -
Тульчинської міської ради позов не
визнала, оскільки вважає, що рішення
сесій Тульчинської міської ради були
прийняті відповідно до вимог чинного
законодавства. Просить в задоволенні
позову відмовити, так як рішенням
виконкому Тульчинської міської ради №
102 від 20.03.1996 року ОСОБА_2 був наданий
дозвіл на тимчасове розміщення
тимчасового збірно-розбірного гаража
на дворовій території будинку АДРЕСА_1,
а не на надання земельної ділянки. Крім
того, дане рішення зобов'язувало ОСОБА_2
замовити документи на тимчасове
розміщення авто гаража в Тульчинському
архітектурно-планувальному бюро, яке
він не виконав. Проект відведення
ОСОБА_8 не виготовлявся, на
затвердження сесії міськради не
надавався і нею не затверджувався.
Гараж ОСОБА_8 не встановлювався. В 2003
році він свою частку в будинку АДРЕСА_1
подарував і виїхав на постійне місце
проживання в інший населений пункт.
Оскільки земельна ділянка на дворовій
території будинку АДРЕСА_1, яка
перебуває у власності міської ради
була вільна, то відповідно до
повноважень органів місцевого
самоврядування могла бути надана
громадянам у власність чи
користування. Про що, за заявою
співвласника будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3,
після виготовлення акту вибору вільної
земельної ділянки під будівництво та
обслуговування гаража на дворовій
території житлового будинку,
погодженого зі всіма службами району,
рішенням 35 сесії 5 скликання
Тульчинської міської ради від 23.06.2009
року надано дозвіл на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,0024 га для
будівництва і обслуговування гаража,
який розташований в АДРЕСА_1, для
надання у власність. Останнім був
виготовлений проект відведення, який
рішенням 17 сесії 6 скликання від 17.02.2012
року був затверджений. Земельна
ділянка передана безкоштовно у
власність ОСОБА_3 та виданий Державний
акт на право власності.

Представник відповідача -
відділу Держкомзему у Тульчинському
районі просить вирішити даний спір
відповідно до вимог закону. Державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,0021 га в АДРЕСА_1,
виданий ОСОБА_3 на підставі рішення 17
сесії 6 скликання від 17.02.2012 року
відповідно до чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 позов не
визнав, просить відмовити в його
задоволенні та пояснив суду, що він
являється співвласником будинку
АДРЕСА_1 і звернувся з заявою до
Тульчинської міської ради про надання
дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,0024 га для будівництва
та обслуговування гаража в АДРЕСА_1 та
надання її у власність. Ним був
виготовлений проект відведення
земельної ділянки, який рішенням 17
сесії 6 скликання Тульчинської міської
ради від 17.02.2012 року був затверджений.
Дана земельна ділянка була передана
йому у власність на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку. При вирішенні
питання про виділення йому спірної
земельної ділянки, остання була вільна
від забудови і ніким не
використовувалася. Лише після того, як
ОСОБА_6 дізнався, що йому виділяється
земельна ділянка для будівництва і
обслуговування гаража, останній
поставив на даній земельній ділянці
збірний металевий гараж.

Третя особа на стороні
позивача ОСОБА_6 позов просить вирішити
відповідно до закону, а також показав,
що спірну земельну ділянку йому
передав у користування ОСОБА_2 і він нею
постійно користується з 2003 року,
поставивши на ній збірний металевий
гараж. Крім нього, даною земельною
ділянкою користується і сам ОСОБА_2,
який на ній зберігає будівельні
матеріали та коли приїжджає в гості,
ставить на ній свій автомобіль.

Суд, вислухавши сторін,
дослідивши матеріали справи, вивчивши
та оцінивши докази по справі та
співставивши їх у відповідності до
норм чинного законодавства, вважає, що
в позові слід відмовити виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК
України, а також правильно витлумачив
ці норми.

Обгрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставини, що не підлягають
доказуванню, а також якщо рішення
містить вичерпні висновки суду, що
відповідають встановленим на підставі
достовірних доказів обставинам, які
мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані ( пропущення строку
позовної давності тощо ), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження ; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин ; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Так при розгляді справи судом
встановлені наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Рішенням виконавчого
комітету Тульчинської міської ради №
102 від 20.03.1996 року ОСОБА_8 було надано
дозвіл на тимчасове розміщення
тимчасового збірно-розбірного авто
гаража розміром 3х3,9 м. на дворовій
території будинку АДРЕСА_1 і
зобов'язано останнього замовити
документи на тимчасове розміщення авто
гаража в Тульчинському
архітектурно-планувальному бюро ( а.с. 13
).

Як випливає із даного рішення
виконкому Тульчинської міської ради
земельна ділянка ОСОБА_8 в тимчасове
користування не виділялась. Йому
надавався лише дозвіл на тимчасове
розміщення тимчасового
збірно-розбірного авто гаража. Право
користування земельною ділянкою у
ОСОБА_2 фактично не виникло, оскільки не
були додержані вимоги ст. ст. 19, 22 ЗК
УРСР, 1990 року з змінами 1992 року, який був
чинним на час виникнення спірних
правовідносин щодо порядку відведення
і оформлення прав на згадану земельну
ділянку.

Відповідно до ст. 22 ЗК УРСР,
1992 року, надання земельних ділянок
здійснюється за проектами відведення
цих ділянок і право власності на землю
або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення меж земельної ділянки в
натурі ( на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

А відповідно до ст. 24 ЗК
України право тимчасового
користування землею оформляється
договором.

В судовому засіданні
встановлено, що проект відведення
ОСОБА_2 не виготовлявся, на
затвердження сесії міськради не
надавався, межі земельної ділянки в
натурі не встановлювались і договір
між ОСОБА_2 та Тульчинською міською
радою на право тимчасового
користування земельною ділянкою на
дворовій території будинку АДРЕСА_1 не
укладався і не реєструвався.

З доводами представника
позивача про те, що відповідно до п.7
розділу Х «Перехідні положення»
Земельного Кодексу України, 2002 року
громадяни та юридичні особи, що
одержали земельні ділянки у тимчасове
користування до вступу в дію
Земельного кодексу України від 25.10.2001
року, зберігають права на ці ділянки
погодитись не можна з огляду на те, що
відповідно до п.1 розділу Х «Перехідні
положення» ЗК України,2002 р., рішення про
надання земельних ділянок, прийняті
відповідними органами, але не виконані
на момент введення в дію цього Кодексу,
підлягають виконанню відповідно до
вимог цього Кодексу. Позивач же на
момент введення в дію ЗК України, 2002
року не виконав положень ст. 123 ЗК
України в частині звернення до міської
ради із клопотанням щодо надання
дозволу на розробку проекту відведення
земельної ділянки, прийняття рішення
міської ради щодо надання дозволу на
виготовлення проекту відведення
земельної ділянки, його виготовлення
та отримання Державного акту.

А в силу ст. 125 ЗК України, 2002
року право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації
; право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації. А
тому у ОСОБА_2 не виникло право
користування даною земельною ділянкою.

Не заслуговують уваги доводи
представника позивача і в тій частині,
що позивачу ОСОБА_2, відповідно до вимог
ст. 119 ЗК України, мала бути передана у
власність чи користування спірна
земельна ділянка, так як він
добросовісно, відкрито, безперервно
користується протягом 15 років даною
земельною ділянкою за відсутності
документів про право на цю земельну
ділянку, оскільки ст. 119 ЗК України
гласить про те, що громадяни, які
добросовісно, відкрито і безперервно
користуються земельною ділянкою
протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у
користування. З таким клопотанням
ОСОБА_2 до Тульчинської міської ради не
звертався.

Крім того, якщо ОСОБА_2 і
користувався спірною земельною
ділянкою, то міг нею користуватися з
березня 1996 року до липня 2003 року, так як
05.07.2003 року останній подарував ОСОБА_6
свою частину житлового будинку по
АДРЕСА_1 і виїхав на постійне місце
проживання в інший населений пункт с.
Синьки Ульяновського району
Кіровоградської області, тобто міг
користуватися нею менше ніж 15 років.

Не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні і
доводи представника позивача в тій
частині, що рішення 35 сесії 5 скликання
Тульчинської міської ради від 23.06.2009
року, яким надано дозвіл ОСОБА_3 на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0024 га для будівництва і
обслуговування гаража, який
розташований в АДРЕСА_1, для надання у
власність та рішення 17 сесії 6
скликання від 17.02.2012 року, яким прийнято
рішення щодо видачі Державного акту
ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку,
являються незаконними, оскільки
земельна ділянка, яка надана ОСОБА_3
являлась не вільною, так як на даній
земельній ділянці розташований гараж,
який належить ОСОБА_6. На час винесення
рішення 35 сесії 5 скликання
Тульчинської міської ради від 23.06.2009
року, яким надано дозвіл ОСОБА_3 на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0024 га для будівництва і
обслуговування гаража, який
розташований в АДРЕСА_1, для надання у
власність дана земельна ділянка була
вільна від будь-яких забудов, що
підтверджується актом вибору
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування гаража в АДРЕСА_1 гр.
ОСОБА_3, який погоджений всіма
районними службами та актом погодження
меж землекористування від 26 травня 2011
року( а.с.68, 70 ). Лише 30.01.2012 року виходом
комісії з питань комунальної власності
та земельних ресурсів Тульчинської
міської ради було встановлено, що на
виділеній ОСОБА_3 земельній ділянці по
АДРЕСА_1 розташований тимчасовий гараж
гр. ОСОБА_6 в якого документи, що
посвідчують право власності або право
користування земельною ділянкою
відсутні. ( а.с.72).

Суд також вважає не доведеними
доводи представника позивача в тій
частині, що клопотання на дозвіл про
складання проекту, щодо відведення
земельної ділянки від 29.04.2009 року від
імені ОСОБА_3 підписане не ОСОБА_3, що
підтверджено висновками
почеркознавчих експертиз, які
проводились в рамках кримінального
провадження за заявою ОСОБА_5, а тому і
вищевказані рішення сесій
Тульчинської міської ради являються
незаконними.

В судовому засіданні
відповідач ОСОБА_3 пояснив, що він
звертався з даною заявою до
Тульчинської міської ради і підпис в
даній заяві його. При призначені
почеркознавчих експертиз органом
досудових розслідувань зразки почерку
в нього не відбирались і про дане
кримінальне провадження йому взагалі
нічого не відомо.

Із оглянутого в судовому
засіданні кримінального провадження №
0000368 за зверненням ОСОБА_5 видно,
що в ОСОБА_3 будь-які пояснення органом
досудового розслідування не
відбирались, при призначенні
експертизи зразки його підпису не
відбирались. За вказаних обставин
стверджувати, що ОСОБА_3 не звертався до
Тульчинської міської ради з
клопотанням про дозвіл на складання
проекту щодо відведення земельної
ділянки від 29.04.2009 року не має підстав.

За вищевказаних обставин дана
земельна ділянка, яка перебуває у
власності міської ради, будучи вільною,
відповідно до повноважень органів
місцевого самоврядування, визначених
ст.122 ЗК України та порядку ст. 123,124 ЗК
України могла бути надана громадянам у
власність чи користування. Про що за
заявою співвласника житлового будинку
ОСОБА_3 після виготовлення акту вибору
вільної земельної ділянки під
будівництво та обслуговування авто
гаража на дворовій території житлового
будинку АДРЕСА_1, погодженого всіма
районними службами, рішенням 35 сесії 5
скликання Тульчинської міської ради
від 23.06.2009 року надано дозвіл на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0024 га для будівництва та
обслуговування гаража, розташованого в
АДРЕСА_1, для надання у власність.
ОСОБА_3 був виготовлений проект щодо
відведення земельної ділянки, який
рішенням 17 сесії 6 скликання
Тульчинської міської ради від 17.02.2012
року був затверджений і земельна
ділянка передана безкоштовно
останньому та виданий Державний акт на
право власності на земельну ділянку.

Згідно вимог ст. ст.57-60 ЦПК
України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін,
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи, обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінюючи
зібрані по справі докази, суд, дійшов
висновку, що позивач не довів ті
обставини, на які посилався, як на
підставу своїх позовних вимог.

На підставі викладеного,
керуючись ст..ст.19, 22 ЗК УРСР,1990 р. з
змінами 1992 р., ст.119, 123,125,126 ЗК України, 2002
року, ст..ст.57-60, 213-215, 218 ЦПК України,
суд,-

В И Р
І Ш И В :

ОСОБА_2, третя особа на
стороні позивача, яка не заявляє
самостійних позовних вимог на предмет
спору ОСОБА_6, в позові до Тульчинської
міської ради, Вінницької області,
відділу Держкомзему у Тульчинському
районі, Вінницької області, ОСОБА_3 про
визнання недійсними рішення 35 сесії 5
скликання Тульчинської міської ради №
860 від 23.09.2009 року про надання дозволу на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
Тульчинської міської ради ОСОБА_3 за
рахунок земель житлової та громадської
забудови, площею 0,0024 га для будівництва
та обслуговування гаража, яка
розташована по АДРЕСА_1 для надання у
власність та рішення 17 сесії 6
скликання Тульчинської міської ради №
480 від 17.02.2012 року, щодо видачі
державного акту ОСОБА_3 на земельну
ділянку, площею 0,0021 га, розташовану по
АДРЕСА_1, яка призначена для
будівництва індивідуальних гаражів та
скасування Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№ 422284, що виданий на ім»я ОСОБА_3 на
підставі рішення Тульчинської міської
ради №480 17 сесії 6 скликання від 17.02.2012
року площею 0,0021 га, у межах згідно з
планом, яка розташована по АДРЕСА_1 в м.
Тульчині, яка призначена для
будівництва індивідуальних гаражів.
Кадастровий номер :01:006:0083
відмовити.

На рішення суду протягом
десяти днів, з дня його проголошення,
може бути подана апеляційна скарга до
апеляційного суду Вінницької області
через Тульчинський районний суд.

Суддя: