Справа № 357/8670/14 Головуючий у І
інстанції Дмитренко А.М.Провадження №
22-ц/780/6474/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

18 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Черепинець А.І.

,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 01 жовтня 2014 року
по справі за позовом відділу освіти
Білоцерківської районної державної
адміністрації Київської області до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди, завданої працівником при
виконанні трудових обов'язків,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У червні 2014 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що в період з 20.08.2012 року по 19.10.2012
року Білоцерківською об'єднаною
фінансовою інспекцією було проведено
планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
відділу освіти Білоцерківської
райдержадміністрації, про що складено
акт від 26.10.2012 року. За результатами
перевірки встановлено порушення вимог
діючого законодавства при
встановленні надбавок та доплат за
шкідливі і важкі умови праці кухарям та
вчителям хімії Чепиліївського НВК «ЗОШ
I-III ступенів-дитячий садок» у розмірі 12%
тарифної ставки, яке допустив директор
школи (відповідач) ОСОБА_1 Ці порушення
призвели до зайвого нарахування та
виплати надбавок за шкідливі і важкі
умови праці працівникам школи на суму 6
444 грн. 55 коп. Вказані кошти сплачено
позивачем управлінню фінансів
Білоцерківської райдержадміністрації
у вигляді повернення коштів в дохід
бюджету.

Позивач просив суд стягнути з
відповідача в порядку регресу вказану
суму коштів.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 01 жовтня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
відділу освіти Білоцерківської РДА
Київської області 3 940,80 грн. та судовий
збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки згідно законодавства
відповідальність за достовірність
характеристик умов праці працівників,
діючих небезпечних і шкідливих
виробничих факторів на робочих місцях,
несе керівник структурного підрозділу,
в даному випадку - відповідач як
директор школи, то саме з його вини
спричинено матеріальну шкоду, яка
полягає у зайво нарахованих грошових
виплатах, але так як посада директора
школи, яку обіймає відповідач відсутня
в переліку посад і робіт, з якими
відповідно до ст.135-1 КЗпП України може
бути укладено договір про повну
матеріальну відповідальність, то
відповідач не може нести матеріальної
відповідальності у повному розмірі
шкоди, а відповідає лише в межах
середнього місячного заробітку.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 20.08.2012 року по 15.10.2012 року
Білоцерківською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією було проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності в відділі освіти
Білоцерківської районної державної
адміністрації за період з 01.09.2008 року по
01.09.2012 року, про що складено акт від
26.10.2012 року за № 11-31/36.

За результатами перевірки виявлено
порушення вимог діючого законодавства
при встановленні надбавок та доплат
вчителям хімії та кухарям за шкідливі і
важкі умови праці у розмірі до 12 % у
навчальних закладах, які відносяться
до відділу освіти, в т.ч. і в
Чепиліївському НВК «ЗОШ I-III
ступенів-дитячий садок», а саме: накази
на встановлення вказаних доплат видані
керівниками установ при відсутності
проведеної належним чином атестації
робочих місць, без визначення
характеристик робіт і умов праці
конкретних працівників із зазначенням
діючих небезпечних і шкідливих
виробничих факторів, без
санітарно-гігієнічного дослідження
факторів виробничого середовища,
важкості й напруженості трудового
процесу на робочому місці,
установлення ступеня шкідливості й
небезпечності праці та її характеру,
обґрунтування віднесення робочого
місця до категорії із шкідливими
умовами праці.

Відповідне порушення призвело до
зайвого нарахування та виплати
надбавок за шкідливі і важкі умови
праці працівникам Чепиліївського НВК
«ЗОШ I-III ступенів-дитячий садок» на
суму 6444 грн.55 коп.

Наведене стверджується витягом з акту
ревізії /а.с.4-9/.

З матеріалів справи також вбачається,
що кошти в сумі 6444 грн.55 коп. сплачено
відділом освіти управлінню фінансів
Білоцерківської райдержадміністрації
у вигляді повернення коштів в дохід
бюджету, підтвердженням чого є
платіжні доручення № 551 від 25.06.2013 року
на суму 2260,52 грн., № 726 від 22.08.2013 року на
суму 1000 грн., № 758 від 30.08.2013 року на суму
255,85 грн., № 39 від 05.02.2014 року на суму 2325,52
грн., № 34 від 26.02.2014 року на суму 470 грн.,
№ 472 від 19.06.2014 року на суму 132,66 грн.
/а.с.16-18/.

Згідно копії наказу від 18.08.1993 року №
24-к по відділу освіти Білоцерківської
РДА відповідача ОСОБА_1 призначено
директором Чепиліївської неповної
середньої школи з 18.08.1993 року /а.с.10/, цю
посаду він обіймає до цього часу.

Судом встановлено, що 22.04.2004 року з
відповідачем укладено договір про
повну індивідуальну матеріальну
відповідальність, згідно якого він
бере на себе повну відповідальність за
забезпечення зберігання довірених
йому підприємством /установою,
організацією/ матеріальних цінностей,
що стверджується копією цього договору
/а.с.15/.

Щодо встановлення надбавок та доплат
вчителям хімії та кухарям за шкідливі і
важкі умови праці, то діючим трудовим
законодавством, зокрема, ст.100 КЗпП
України передбачено, що на важких
роботах, на роботах із шкідливими і
небезпечними умовами праці, на роботах
з особливими природними, географічними
і геологічними умовами та умовами
підвищеного ризику для здоров'я
встановлюється підвищена оплата праці.
Перелік цих робіт визначається КМ
України.

Однак до цього часу для працівників
освіти такий перелік КМ України не
затверджений, а тому порядок оплати за
роботу з важкими і шкідливими умовами
працівникам галузі освіти регулюється
Інструкцією про порядок обчислення
заробітної плати працівників освіти,
затвердженою наказом Міністерства
освіти України від 15.04.1993 року № 102,
зареєстрованим в Мінюсті України 27.05.1993
року за № 56 /далі Інструкція/.

Відповідно до п.33 Інструкції керівники
закладів і установ освіти за
погодженням з профспілковими
комітетами можуть встановлювати
доплати робітникам, спеціалістам та
службовцям, які зайняті на роботах з
важкими та шкідливими умовами праці у
розмірі до 12 відсотків тарифної ставки
/посадового окладу/ і до 24 відсотків
тарифної ставки /посадового окладу/ на
роботах з особливо важкими та
шкідливими умовами праці в порядку і на
підставі переліку робіт, передбачених
у додатку № 9.

Доплати за умови праці встановлюються
відповідно до постанови Держкомпраці
СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 03.10.86 р. N
387/22-78 "Об утверждении Типового
положения об оценке условий труда на
рабочих местах и порядка применения
отраслевых перечней работ, на которых
могут устанавливаться доплати рабочим
за условия труда", чинність якої не
втрачена відповідно до Постанови
Верховної Ради України від 12 вересня 1991
року N 1545-XII "Про порядок тимчасової дії
на території України окремих актів
законодавства Союзу РСР", і проводяться
на робочих місцях, на яких виконуються
роботи, передбачені галузевими
переліками робіт з важкими і
шкідливими (особливо важкими та
особливо шкідливими) умовами праці у
відсотках до тарифної ставки (окладу)
лише за неможливості усунення
шкідливих виробничих чинників
організаційними або
інженерно-технічними заходами.

Перелік таких робіт та порядок
встановлення доплат за несприятливі
умови праці передбачено також в
додатку 2 до Галузевої угоди між
Міністерством освіти і науки, молоді та
спорту України та ЦК Профспілки
працівників освіти і науки України на
2011-2015 роки, зареєстрованої в
Міністерстві праці та соціальної
політики України 06 липня 2011 року за
№ 37.

Згідно п.п. 1.142, 1.152, 1.154, 1.155 додатку № 9 до
Інструкції та додатку № 2 до Галузевої
угоди роботи з використанням
отрутохімікатів; роботи біля гарячих
плит, електрожарових шаф,
кондитерських і паро-масляних печей та
інших апаратів для смаження і
випікання; роботи, пов'язані з
розчиненням, обтинанням м'яса, риби,
нарізанням і чищенням цибулі,
обсмалюванням птиці; роботи, пов'язані
з миттям посуду, тари і технологічного
обладнання вручну із застосуванням
кислот, лугу та інших хімічних речовин
віднесено до видів робіт з важкими та
шкідливими умовами праці, на яких
встановлюється доплата у розмірі до 12
відсотків.

Наявність у Переліках робіт зі
шкідливими і важкими умовами праці,
затверджених наказом Міністерства
освіти України від 15.04.93 р. № 102, та
Галузевою угодою, відповідних робіт не
передбачає автоматичного нарахування
доплати за шкідливі умови праці
працівникам навчальних закладів.

Підставою для таких виплат, згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.08.92 р. N 442 "Про Порядок проведення
атестації робочих місць за умовами
праці", є результати атестації робочих
місць відповідно до Положення про
порядок встановлення доплат за
несприятливі умови праці, викладеного
в додатку № 9 до Інструкції №102,
відповідно до якого доплати за
несприятливі умови праці
встановлюються за результатами
атестації робочих місць або оцінки
умов праці особам, безпосередньо
зайнятим на роботах, передбачених
Переліком, а також галузевими Типовими
переліками робіт з важкими і
шкідливими, особливо важкими і
особливо шкідливими умовами праці,
затвердженими в установленому порядку,
і нараховуються за час фактичної
зайнятості працівників на таких
робочих місцях або в таких умовах
праці.

Атестація робочих місць або оцінка
умов праці в установах і організаціях
здійснюється експертною комісією
стосовно до Рекомендацій по оцінці
умов праці на робочих місцях і
встановленню доплат працівникам за
несприятливі умови праці в наукових
організаціях і в наукових підрозділах
установ системи освіти.

Відповідальність за достовірність
характеристик умов праці працівників,
діючих небезпечних і шкідливих
виробничих факторів на робочих місцях,
несе керівник структурного підрозділу.

Конкретні розміри доплат та тривалість
їх виплати встановлюються наказом по
установі, організації.

Право на встановлення доплати за
несприятливі умови праці виникає у
працівника не за посадою, яку він
обіймає, а за виконання конкретних
видів робіт, які в додатку № 9 визнані з
тяжкими і шкідливими умовами праці.

Як встановлено в судовому засіданні, на
підставі наказів директора
Чепиліївського НВК кожного року
створювалася атестаційна комісія для
проведення атестації навчальних
кабінетів та робочих місць, результати
атестації відображені в актах
атестації робочих місць, що
стверджується копіями вказаних
наказів та актів /а.с.53-69/, ніякі інші
документи за результатами атестації
робочих місць не оформлялися, чого не
заперечував в суді відповідач.

Доплати до заробітної плати вчителям
хімії та кухарям школи встановлювалися
на підставі наказів директора школи.

Отже, місцевий суд правильно вважав, що
атестація робочих місць, а за її
результатами встановлення надбавок та
доплат за шкідливі умови праці
вчителям хімії та кухарям в розмірі до
12 відсотків, в Чепиліївському НВК
відбулося з порушенням приписів
вищенаведених правових норм, якими
передбачено визначення характеристик
робіт і умов праці конкретних
працівників із зазначенням діючих
небезпечних і шкідливих виробничих
факторів, санітарно-гігієнічне
дослідження факторів виробничого
середовища, важкості й напруженості
трудового процесу на робочому місці,
установлення ступеня шкідливості й
небезпечності праці та її характеру,
обґрунтування віднесення робочого
місця до категорії із шкідливими
умовами праці.

Оскільки згідно законодавства
відповідальність за достовірність
характеристик умов праці працівників,
діючих небезпечних і шкідливих
виробничих факторів на робочих місцях,
несе керівник структурного підрозділу,
в даному випадку - відповідач як
директор школи, то суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, що
саме з його вини спричинено
матеріальну шкоду, яка полягає у зайво
нарахованих грошових виплатах.

Підстави, умови, порядок, межі й розмір
матеріальної відповідальності
працівників за шкоду, заподіяну ними
підприємству, установі, організації
встановлені Главою ІХ КЗпП України.

Відповідно до частин першої та другої
ст.130 КЗпП України працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.
При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Статтею 132 КЗпП України
передбачено, що за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
при виконанні трудових обов'язків,
працівники, з вини яких заподіяно
шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку.
Матеріальна відповідальність понад
середній місячний заробіток
допускається лише у випадках,
зазначених у законодавстві. Згідно з
трудовим законодавством працівника не
можна притягнути до повної
матеріальної відповідальності у
випадках, не передбачених ст.134 КЗпП
України. Згідно з п.1 ст.134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, у випадку, коли між
працівником і підприємством
відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.
Відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність може
бути укладено підприємством,
установою, організацією з працівниками
(що досягли вісімнадцятирічного віку),
які займають посади або виконують
роботи, безпосередньо зв'язані із
зберіганням, обробкою, продажем
(відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей. Перелік таких
посад і робіт, а також типовий договір
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджуються в
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України. Так перелік посад і
робіт, що заміщуються чи виконуються
працівниками, з якими підприємством,
установою, організацією можуть
укладатися письмові договори про повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження цінностей,
переданих їм на збереження, обробку,
продаж (відпуск), перевезення або
застосування в процесі виробництва,
затверджено постановою Державного
комітету Ради Міністрів СРСР з праці та
соціальних питань і Секретаріатом
Всесоюзної центральної ради
професійних спілок від 28 грудня 1977 р.
№447/24, яка діє на території України
відповідно до постанови Верховної Ради
України від 12 вересня 1991 року «Про
порядок тимчасової дії на території
України окремих актів законодавства
Союзу РСР». Цей перелік не підлягає
розширюваному тлумаченню. Договори про
повну матеріальну відповідальність з
працівниками, чиї посади (виконувана
робота) в зазначеному переліку не
вказані, юридичної сили не мають.
Відповідно до ст.135-1 КЗпП України
договори можна укладати тільки при
зайнятті посад і виконанні робіт, які
передбачено Переліком №447/24. Якщо ж до
трудових обов'язків працівників такі
функції не входять, то укладення
договору про повну матеріальну
відповідальність буде суперечити
законодавству, навіть у разі, коли
посада, яку займає працівник, або
робота, що він виконує, була зазначена в
Переліку №447/24.

Постільки судом встановлено, що посада
директора школи, яку обіймає
відповідач відсутня в переліку посад і
робіт, з якими відповідно до ст.135-1 КЗпП
України може бути укладено договір про
повну матеріальну відповідальність, то
відповідач не може нести матеріальної
відповідальності у повному розмірі
шкоди, а відповідає лише в межах
середнього місячного заробітку.

Крім того, відповідно до чч. 1, 2 ст. 26
Закону України від 13 травня 1999 року "Про
загальну середню освіту" трудові
відносини в системі загальної
середньої освіти регулюються
законодавством України про працю,
Законом України "Про освіту", цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Призначення на посаду та звільнення з
посади керівника державного та
комунального загальноосвітнього
навчального закладу здійснює
відповідний орган управління освітою.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позову про відшкодування
шкоди в межах середнього місячного
заробітку відповідача.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт у апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів виключає з
мотивувальної частини рішення
посилання на ч. 4 ст. 61 ЦПК України,
оскільки згідно з вимогами ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.
Постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Місцевим судом встановлено, що
відповідача ОСОБА_1 на підставі
постанови від 23.11.2012 року № 10-463/2012,
винесеної начальником
Держфінінспекції в Київській області,
було притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 136 грн. згідно ч.І ст. 164-2 КУпАП
за порушення законодавства з
фінансових питань.

Місцевий суд не звернув увагу на ту
обставину, що саме постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено цю постанову суду.

Місцевий суд на зазначене уваги не
звернув та у зв'язку з наведеним
посилання в рішенні суду на цю
обставину слід виключити.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Оскільки, судом першої інстанції повно
і всебічно з'ясовані всі обставини
справи, дана належна правова оцінка
доказам, висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи, а
ухвалене рішення відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
то підстави для його скасування
відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 01 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: