Справа № 347/1361/13-ц
Провадження № 22-ц/779/10/2014
Головуючий у 1 інстанції Турянський
І.Є. Ігор Євгенійович
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів:
Меленко О.Є., Проскурніцького П.І.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Косівського районного суду від 20
червня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

в травні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся з даним позовом, мотивуючи
його тим, що на підставі кредитного
договору від 28.03.2006 року ОСОБА_2
отримала кредит в сумі 5 000 грн., із
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % за рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Оскільки відповідачка вчасно взяті на
себе зобов'язання не виконувала, то
станом на 29.04.2013 року загальна сума
заборгованості по кредиту склала 34 803,67
грн., яку просив стягнути з
відповідачки та судові витрати.

Рішенням Косівського районного
суду від 20 червня 2013 позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № IFWWSE00000213 від
28.03.2006 року в розмірі 3 982,04 грн. та
судовий збір в розмірі 229,40 грн. В решті
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилається на
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд невірно застосував
спеціальну позовну давність до
позовних вимог щодо стягнення
відсотків та пені, оскільки закінчення
строку договору не звільняє сторони
від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору. Суд порахував лише один
період порушення умов кредитного
договору та застосував до всієї пені
строк позовної давності, хоча
порушення кредитного договору, за яке
нараховується пеня, це дата
остаточного розрахунку відповідно до
кредитного договору, тобто 10.03.2008 року.
Судом не враховано, що саме з цього
моменту почав розраховуватись інший
період нарахування пені, тому строк
позовної давності спливає 10.03.2009 року.
Оскільки кредитні зобов'язання не
виконані, тому позовна давність до
неустойки повинна застосовуватись
нарахуванням пені за останній рік. Суд
неправомірно застосував спеціальну
позовну давність до процентів за
користування кредитом. Тому просить
оскаржуване рішення в частині відмови
в задоволенні позовних вимог про
стягнення пені та процентів змінити та
ухвалити рішення про задоволення
позовних вимог про стягнення процентів
- у повному обсязі, а пеню - за період з
06.05.2012 року по 06.05.2013 року, в іншій
частині рішення залишити без змін.

В засідання апеляційного суду сторони,
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи, не з'явились, що
згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши подані докази і доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання, зокрема: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалене у справі судове рішення
цим вимогам закону відповідає не в
повному обсязі.

Судом першої інстанції
встановлено, що на підставі кредитного
договору № IFWWSE00000213 від 28.03.2006 року
ОСОБА_2 отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк»
кредит в сумі 5 000 грн., із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24% за рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Оскільки
відповідачка вчасно взяті на себе
зобов'язання не виконувала, то станом
на 29.04.2013 року загальна сума
заборгованості склала 34 803,67 грн.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
хоча зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і у встановлений строк,
суд згідно ч. 2 ст. 616 ЦК України має
право зменшити розмір збитків та
неустойки, якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання, або не вжив заходів щодо
їх зменшення. Крім того, на думку суду, у
відповідності до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення з відповідачки
заборгованості за відсотками та пені
слід застосувати спеціальну позовну
давність строком 1 рік, у зв'язку з чим
позов в частині стягнення 10 699,04 грн.
заборгованості за відсотками та 20 122,59
грн. заборгованості з пені задоволенню
не підлягає.

Висновок суду першої інстанції
про стягнення з ОСОБА_2 суми
заборгованості по тілу кредиту в
розмірі 3 457,04 грн. і заборгованості по
комісії за користування кредитом в
сумі525 грн. є правильним та ґрунтується
на положеннях ст. ст. 526, 1054 ЦК України.

Однак, із висновком суду про
застосування до правовідносин сторін
положень ст. 616 ЦК України та
спеціальної позовної давності строком
один рік до вимог про стягнення з
відповідачки заборгованості за
відсотками та пені з посиланням на ч. 2
ст. 258 ЦК України, погодитись не можна.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів
справи, згідно кредитного договору №
IFWWSE00000213 від 28.03.2006 року ОСОБА_2 отримала
у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 5
000 грн., строком до 10.03.2008 року, із
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % за рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Оскільки ОСОБА_2 вчасно взяті
зобов'язання не виконувала, то станом
на 29.04.2013 року загальна сума
заборгованості склала 34 803,67 грн., яка
складається з: 3 457,04 грн. -
заборгованість за кредитом, 10 699,04 грн. -
заборгованість за процентами, 525 грн. -
заборгованість з комісії, 20 122,59 грн. -
заборгованість з пені.

Застосування судом першої
інстанції до взаємовідносин сторін
норм матеріального права, зокрема, ч. 2
ст. 616 ЦК України, є необґрунтованим,
оскільки з матеріалів справи не
вбачається обставин умисного або з
необережності сприяння кредитором
збільшенню розміру збитків, завданих
порушенням зобов'язання, або не вжиття
заходів щодо їх зменшення.

Помилковим є висновок суду про
застосування спеціальної позовної
давності строком один рік до вимог про
стягнення з відповідачки
заборгованості за процентами та пені з
посиланням на ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Сторони встановили строк дії
договору - до моменту виконання в
повному обсязі взятих на себе
зобов'язань (п. 7.1 кредитного договору)
(а. с. 9).

Як видно із розрахунку
заборгованості за договором № IFWWSE00000213
від 28.03.2006 року, укладеного між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2, позичальниця
здійснювала платежі після закінчення
строку договору, зокрема нею сплачено
10.09.2009 року 250 грн. боргу, а 25.02.2011 року - 2
690 грн. на погашення процентів ( а. с. 4-6).

Крім того, в заяві від 20.06.2013 року
ОСОБА_2 визнала позовні вимоги в
частині основної суми заборгованості
та комісії за користування кредитом, в
решті позову просила відмовити,
застосувавши позовну давність (а. с.27).

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Спеціальна позовна давність до
вимог про стягнення процентів нормами
цивільного права не передбачена, тому
до таких вимог застосовується загальна
позовна давність.

Згідно ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

На порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України суд першої інстанції під час
ухвалення рішення неправильно
застосував вищевказані норми
матеріального права.

Оскільки ОСОБА_2 здійснила
останній платіж 25 лютого 2011 року в сумі
2 690 грн., а також в заяві від 20.06.2013 року
визнала позовні вимоги щодо основної
суми заборгованості, то з урахуванням
положень ст. ст. 258, 264 ЦК України
підлягає стягненню з відповідачки
загальний розмір процентів згідно
поданого розрахунку в сумі 10 699,04 грн., а
до вимоги позивача про стягнення пені
слід застосувати спеціальну позовну
давність за останній рік перед
зверненням ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду,
що становитиме згідно поданого
розрахунку 2 343 грн. 42 коп. (10701,34 грн. -
8357,92 грн.).

Оскільки неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права призвело до
неправильного вирішення справи в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідачки
процентів та пені, то відповідно до п. 4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України судове рішення
підлягає частковому скасуванню та
ухваленню в цій частині нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

В решті оскаржуване рішення слід
залишити без змін.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Косівського районного
суду від 20 червня 2013 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення з ОСОБА_2 процентів та
пені скасувати.

Ухвалити в цій частині нове
рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість по процентах за
користування кредитом у розмірі 10 699
грн. 04 коп. та пеню в розмірі 2 343 грн. 42
коп.

В решті рішення Косівського
районного суду від 20 червня 2013 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Касаційна
скарга на рішення може бути подана до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Меленко О.Є.

Проскурніцький П.І.