Справа № 370//175413-ц Головуючий у І
інстанції Тандир О.В.Провадження №
22-ц/780/468/14 Доповідач у 2
інстанції МельникКатегорія 24
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія"
на рішення Макарівського районного
суду Київської області від 09 жовтня 2013
року у справі за позовом приватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" до ОСОБА_1
про стягнення виплаченого страхового
відшкодування в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом та просив
стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму
виплаченого страхового відшкодування
у розмірі 10 117, 91 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.12.2012
року відбулася дорожньо-транспортна
пригода з вини відповідача, що призвело
до пошкодження автомобіля потерпілого
- ОСОБА_2 Оскільки цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля,
яким керував відповідач, була
застрахована позивачем, то останній у
відповідності до умов полісу виплатив
страхове відшкодування потерпілому.
Позивач вважає, що оскільки ні
відповідач, ні власник застрахованого
автомобіля не звернулися до ЖОУ ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» з повідомлення про
страховий випадок протягом трьох
робочих днів, то у відповідності до ст.
38 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» позивач має
право на регресне стягнення
виплаченого страхового відшкодування
із відповідача.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 09 жовтня 2013 року
у задоволенні зазначеного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ПрАТ «Українська пожежно-страхова
компанія» звернулося з апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
позов, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що 06 грудня 2012 року в
м. Ірпінь сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля марки
«CHEVROLET LACETTI», який належить ОСОБА_2 та
автомобіля ВАЗ 2101, яким керував ОСОБА_1

Відповідно до постанови Ірпінського
міського суду Київської області від
21.12.2012 року відповідача визнано винним
у вчиненні адміністративного
правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до полісу АВ/3815842 від 21.07.2012
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_1
була застрахована в Житомирському
обласному управлінні ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія».

Судом встановлено, що внаслідок
зазначеної ДТП, яка сталася з вини
відповідача, потерпілому - ОСОБА_2 була
завдана матеріальна шкода, яка
складала 10 117,91 грн., що підтверджується
калькуляцією № 5922 від 18.12.2012 року,
страховим актом № ОЦ/012/00/13/0100 від 11.02.2013
року, (а.с. 11-13).

18 лютого 2013 року позивач виплатив
ОСОБА_2 страхове відшкодування у
розмірі 10 117,91 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 138 від 18.02.2013.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач не надав доказів на
підтвердження обставин викладених у
п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33, ст. 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно з ч.4 ст.14 ЦК України, особа може
бути звільнена від цивільного
обов'язку або його виконання у випадках
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Актом цивільного законодавства, що
регулює правовідносини, які виникли
між позивачем та відповідачем
внаслідок укладення договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів - полісу № АВ/3815842 від 21.07.2012
року є Закон України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (далі- Закон).

Вказаний Закон містить виключний
перелік підстав, за якими у страховика
після виплати страхового
відшкодування виникає право подати
регресний позов до страхувальника,який
спричинив дорожньо-транспортну
пригоду.

Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 Закону учасники
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язані вжити заходів з метою
запобігання чи зменшення подальшої
шкоди.

Згідно підпункту 38.1.1. «ґ» ст.38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції чинній на час ДТП)
страховик після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, якщо він
не повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у підпункті 33.1.2.
пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Тобто, зазначена стаття передбачає
наявність права у страховика на
пред'явлення регресного позову,
внаслідок порушення особою обов'язку
визначеному у підпункті 33.1.2. пункту 33.1
статті 33 Закону.

Колегія суддів вважає, що вказані норми
не містять підстав для задоволення
вимог страховика, який виплатив
страхове відшкодування згідно
договору обов'язкового страхування та
не передбачає права страховика подати
регресний позов до особи, яка не
повідомила страхову компанію про
настання дорожньо-транспортної
пригоди, а лише зобов'язує осіб,
причетних до неї вжити заходів з метою
запобігання чи зменшення подальшої
шкоди.

За таких обставин, оскільки підпункт
33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону не
містить посилання на строки та умови
повідомлення водієм страховика про
страховий випадок, а містить лише його
обов'язок вжити заходів з метою
запобігання чи зменшення подальшої
шкоди, то суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, з урахуванням зокрема, ст.ст. 33,
38 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ст.ст. 212-213 ЦПК,
та ухвалив законне і обґрунтоване
рішення на підставі належних та
допустимих доказів по справі.

Посилання апелянта на те, що відповідач
не повідомив позивача про страховий
випадок протягом трьох робочих днів є
безпідставними, оскільки ст. 38 ч. 38.1.1 п.
«ґ» Закону не передбачене застосування
умов п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону про
письмове повідомлення страховика про
страховий випадок протягом трьох
робочих днів.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на вимоги ст. 993 ЦК,
оскільки відповідно до вказаної норми,
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки, є загальною по відношенню до ст.
38 ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Інших вагомих, достовірних та
достатніх доводів, які б містили
інформацію щодо предмета доказування і
спростовували висновки суду першої
інстанції та впливали на законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом першої інстанції
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст. 309 ЦПК
України могли б бути підставою для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" відхилити.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 09 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Я.С. Мельник

Судді:
Л.А. Волохов

Ю.О. Матвієнко