Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

при секретарях - Озерчук Г. І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Київської міської ради про
визнання права власності на спадкове
майно за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом, в якому просить визнати
право власності на спадкове майно за
законом в порядку ст. 1264 ЦК України.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що з 2007 року проживав однією
сім'єю з ОСОБА_2, який був йому хрещеним
батьком, були пов»язані спільним
побутом. Після смерті ОСОБА_2
відкрилась спадщина на майно (квартиру
АДРЕСА_1. В зв'язку з тим, що
встановлення даного факту в даному
випадку породжує виникнення особистих
чи майнових прав, а тому просив
встановити факт проживання однією
сім'єю зі спадкодавцем не менше п'яти
років до часу відкриття спадщини, та
визнати за ним право власності на
квартиру в порядку спадкування за
законом як спадкоємець четвертої
черги.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача ОСОБА_3 позов
підтримали. Позивач пояснив, що за
життя ОСОБА_2 неодноразово стверджував,
що все майно, яке йому належить на праві
власності, залишить позивачу, напише
заповіт на його ім'я, оскільки інших
близьких родичів у нього немає, а тому
позивач і звернувся до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини, але
нотаріусом йому було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
оскільки він не є спадкоємцем згідно
ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Представник відповідача Овчаренко Т.М.
проти задоволення позову заперечувала,
посилаючись на те, що позивачем не
доведено обставин на підтвердження
факту проживання однією сім'єю зі
спадкодавцем відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України. Крім того, показання свідків
не можуть бути єдиним доказом на
обґрунтування позовних вимог.

Суд, заслухавши сторін, їх
представників, покази свідків,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в сукупності, приходить до
наступних висновків.

На підставі договору купівлі-продажу
від 11.08.2004р., укладеного між ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 з однієї сторони та
ОСОБА_2 з другої сторони, засвідченого
нотаріально та внесеного до Єдиного
реєстру права власності на об'єкти
нерухомого майна в Київському МБТІ,
ОСОБА_2 є власником двокімнатної
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10-13).

Після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, який
за життя був хрещеним батьком позивача,
відкрилася спадщина на зазначене
нерухоме майно.

Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за
законом одержують право на
спадкування почергово. Кожна наступна
черга спадкоємців за законом одержує
право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини або відмови від її прийняття,
крім випадків, встановлених статтею 1259
Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у
четверту чергу право на спадкування
за законом мають особи, які проживали
зі спадкодавцем однією сім'єю не менш
як п'ять років до часу відкриття
спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач завжди допомагав померлому,
оскільки у останнього був незначний
розмір пенсії, а вже з 2007року став
постійно з ним проживати однією сім»єю,
оскільки ОСОБА_2 був йому як рідний
батько, хворів та потребував допомоги,
вони разом харчувались, робили ремонт в
квартирі, встановив котел, позивач
перевіз свої особисті речі. Позивача
назвали ОСОБА_1 на честь його хрещеного
батька.

Крім того, за життя ОСОБА_2 казав, що
квартиру залишить позивачу як єдиному
спадкоємцю, оскільки інших спадкоємців
у нього не було. Це підтверджується
показами свідка ОСОБА_8

Саме тому ОСОБА_1 після відкриття
спадщини звернувся з відповідною
заявою в разі наявності заповіту, до
нотаріуса.

Разом з тим, 05.08.2013 року державним
нотаріусом Дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори
позивачу було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з
тим, що він не є спадкоємцем, згідно
ст.ст. 1261-1265 ЦК України (а.с.17).

В матеріалах витребуваної судом
спадкової справи №208/13 12-ї Київської
Державної нотаріальної контори
відсутні будь-які інші заяви про
прийняття спадщини, окрім позивача.
(а.с. 96-112).

Пунктом 21 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 30.05.2008
року встановлено, що при вирішенні
спору про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (четверта черга
спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила частини
другої статті 3 СК про те, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Зазначений п'ятирічний
строк повинен виповнитися на момент
відкриття спадщини і його необхідно
обчислювати з урахуванням часу
спільного проживання зі спадкодавцем
однією сім'єю до набрання чинності ЦК
України.

Факт постійного проживання однією
сім»єю позивача з померлим з січня
2007року підтверджено показами свідків.
Покази свідків на підставі ст.57 ЦПК
України є доказами по справі , на
підставі яких встановлюються
наявність або відсутність обставин, що
мають значення для вирішення справи.

Так, допитана як свідок ОСОБА_9, яка є
постійним мешканцем з 1960р. в будинку
АДРЕСА_1, пояснила, що в даному будинку
багато квартир здаються в оренду та
заселяються новими мешканцями, тому
постійних мешканців вона знає навіть в
обличчя. З 2004 року були сусідами з
ОСОБА_2. Вона часто заходила до
останнього у гості, допомагала по
господарству, оскільки він був хворий
на виразку шлунку, а з 2007р. стала рідше
допомагати, оскільки до нього переїхав
жити позивач, якого вона вважала рідним
сином померлого, і навіть не знала, що
це його хрещений. Між ними були дружні
сімейні відносини як сина з батьком,
позивач лікував ОСОБА_2, купував
продукти харчування, оскільки розмір
пенсії у останнього був мінімальний,
сплачував за комунальні послуги, разом
харчувались, вона вважала, що ОСОБА_1 і
є сином померлого. ЇЇ запрошували на
сімейні свята, Дні народження. Була
присутня на похоронах ОСОБА_2,
організацію яких здійснював позивач.
ОСОБА_1 і на сьогоднішній день проживає
у цій квартирі.

Свідок ОСОБА_10, який з 2005 року працює
двірником в КП «Введенське», пояснив,
що мешканцям будинку АДРЕСА_1 розносив
рахунки по сплаті за
житлово-комунальні послуги для оплати
в ранковий час , при цьому неодноразово
бачив позивача у квартирі ОСОБА_2 Крім
того, ще й заходив до нього у гості
після роботи, разом могли пообідати.
Складалося враження, що ОСОБА_1 був
сином останнього та постійно проживав
разом з ним.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що з ОСОБА_2
були товаришами, познайомились на
рибалці у 2005році, приходив до нього у
гості, іноді разом обідали. Коли
приходив у гості, декілька разів бачив
в квартирі позивача. Крім того, в бесіді
ОСОБА_2 розповідав, що той був його
хрещеним сином та переїхав до нього у
2007 році, допомагав по господарству,
оплачував комунальні послуги, іншої
сім'ї не мав. Квартира двокімнатна,
кімнати сміжні, бачив, що спальне місце
ОСОБА_2 знаходилось в дальній кімнаті, а
позивача в прохідній кімнаті.

Свідок ОСОБА_8, мати позивача,
пояснила, що ще за життя її чоловіка
відносини між ними та ОСОБА_2 були
дружніми, вони навіть сина назвали
ОСОБА_1 на честь ОСОБА_2, який став
хрещеним батьком сина. У 2006р. син
посварився з дружиною, що він багато
часу приділяв хрещеному, це і стало
підставою, що він у 2007р. переїхав до
хрещеного, який у зв»язку з хворобою
став потребувати догляду за ним. Вони
стали проживати разом, син надавав
матеріальну допомогу, сплачував за
комунальні послуги, за ліки, вони разом
здійснювали поточний ремонт
(переклеювання шпалер), син встановив
котел. При цьому надавав матеріальну
допомогу дітям. До неї як до матері він
не пішов жити, оскільки вона проживає з
чоловіком і сторонньої допомоги ще не
потребує. За життя ОСОБА_2 неодноразово
казав, що квартира залишиться сину,
оскільки інших близьких та рідних
людей у нього немає.

Представник відповідача просила
відмовити в задоволенні позову за
недоведеністю факту проживання однією
сім'єю позивача з померлим ОСОБА_2

Як на підставу своїх заперечень
представник відповідача послалась на
довідку форми №3 КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» від 06.12.2013р., про
реєстрацію ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2
(а.с.116), яка підтверджує лише факт
реєстрації особи на території України,
і не може спростовувати факт спільного
проживання з іншою особою за іншою
адресою в розумінні ст.3 СК України.

А тому заперечення на підставі ст.60 ЦПК
України не доведені.

Інших доказів, на підставі яких суд міг
би встановити наявність або
відсутність обставин, що мають
значення для вирішення справи,
сторонами не надано.

На підставі наведеного, а також з
показів свідків, суд приходить до
висновку про доведеність факту
проживання позивача однією сім'єю з
ОСОБА_2 з 2007 року, отже, останні шість
років на момент відкриття спадщини,
був пов'язаний зі спадкодавцем
спільним побутом, мав спільний бюджет,
взаємні права та обов'язки.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю
спадкоємців інших черг, встановленням
факту проживання позивача однією
сім'єю з спадкодавцем протягом
останніх шести років, що у межах
заявлених вимог породжує виникнення
особистих та майнових прав позивача,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1258, 1264 ЦК України, ст. 3 Сімейного
Кодексу України, ст.ст. 10,11,60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Київської міської
ради про визнання права власності на
спадкове майно за законом -
задовольнити.

Встановити факт постійного проживання
однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня
2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_2, на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги до Апеляційного
суду м. Києва через Подільський
районний суд м. Києва.

Суддя Г. Б. Супрун