інстанції: Пахолюк А.М. Провадження №
22-ц/773/141/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Подолюка В.А., Киці С.І.,

при секретарі - Семенюк О.А.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про визнання договору позики
недійсним, за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 11 грудня 2013
року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 11 грудня 2013 року
в задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання договору позики недійсним
відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим
судовим рішенням, представник позивача
подав апеляційну скаргу в якій,
покликаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду встановленим
обставинам справи, порушення норм
матеріального права, просив скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_1 задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що
спірний договір позики відповідає
вимогам чинного законодавства і при
його укладенні права позивача порушені
не були, а тому суд відмовив у
задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач та її
представник апеляційну скаргу
підтримали та просили скаргу
задоволити, відповідач ОСОБА_3
апеляційну скаргу заперечив та просив
скаргу відхилити.

Апеляційну скаргу представника
позивача слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
це відповідає наявним в матеріалах
справи доказам, яким суд дав правильну
правову оцінку, що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2005
року, який був розірваний 22 березня 2013
року рішенням Луцького міськрайонного
суду Волинської області (а.с.5).

Із пред'явленої позивачем копії
розписки (оригінал якої знаходиться в
матеріалах іншої справи) убачається, що
в січні 2006 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_4
28 000 доларів США, про що позичальник
особисто написав розписку (а.с. 15).

ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним
зазначений договір позики з тих
підстав, що договір позики був
укладений другим із подружжя без її
згоди.

Відповідно до частин 2, 3 статті 65 СК
України при укладенні договорів одним
із подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Аналіз даної статті дає підстави
вважати, що її положення регулюють лише
ті відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя і не
стосуються права відповідача ОСОБА_3 на
отримання позики, оскільки договір
позики є правочином щодо отримання у
власність грошових коштів.

Відтак, при укладенні договору позики
одним із подружжя ОСОБА_3 згода другого
з подружжя ОСОБА_1 на укладення такого
договору потрібна не була, так як
стаття 65 СК України стосується
договорів, які подружжя або один із них
укладає з іншими особами щодо майна,
яке їм належить на праві спільної
сумісної власності. В даному випадку
один з подружжя уклав договір позики, а
не договір щодо майна, яке належить
подружжю на праві спільної сумісної
власності.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
ґрунтуються на вимогах закону і
відповідають встановленим обставинам
справи.

Доводи апеляційної скарги є власним
тлумаченням представником позивача
норм чинного законодавства та обставин
справи, в зв'язку з чим колегія суддів
вважає їх необгрунтованими, оскільки
вони непідтверджені належними та
допустимими доказами.

На підставі наведеного суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 11 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили.

Головуючий

Судді