Апеляційний суд міста Києва
Головуючий у 1-й інстанції
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Рубан С.М.

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Голосіївського районного суду м. Києва
від 3 жовтня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства
«Українська горілчана компанія «Nemiroff»
про стягнення компенсації при
звільненні та суми середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 3 жовтня 2014 року закрито
провадження у справі за позовом ОСОБА_2
до ДП «Українська горілчана компанія
«Nemiroff» про стягнення компенсації при
звільненні та суми середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалу суду першої
інстанції, а справу направити до
Голосіївського районного суду м. Києва
для продовження розгляду. Вважає, що
судом першої інстанції безпідставно
закрито провадження у справі, а ухвала
суду не відповідає нормам
процесуального права. В апеляційній
скарзі зазначає те, що судом не взято до
уваги, що трудові спори, зокрема і спори
про стягнення заборгованості із
заробітної плати та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, мають розглядатися в
позовному провадженні за правилами
цивільного судочинства. Посилається
також на те, що положення ч. 2 ст. 17
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» щодо
зупинення позовного провадження не
поширюються на розгляд вимог про
стягнення з боржника заборгованості по
заробітній платі. Згідно з позицією
Верховного суду України, викладеної в
постанові від 21 листопада 2012 року,
вказані відносини за своєю правовою
природою є трудовими, а не цивільними
чи господарськими, а тому на них не
поширюються положення ч. 4 ст. 12 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 звернулась у червні 2014 року до
суду з даним позовом, просила стягнути
з відповідача ДП «Українська
горілчана компанія «Nemiroff» компенсацію
при звільненні та суму середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні, посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що з 26
лютого 2013 року вона обіймала посаду
помічника Головного юрисконсульта із
супроводу господарсько-договірної
діяльності та оподаткування
Юридичного департаменту ДП
«Українська горілчана компанія «Nemiroff».

2 липня 2014 року ухвалою Голосіївського
районного суду м. Києва відкрито
провадження по даній справі.

3 жовтня 2014 року представник
відповідача звернувся до суду із
заявою про закриття провадження у
справі, посилаючись в обґрунтування
заяви на те, що відносно ДП «Українська
горілчана компанія «Nemiroff» порушено
справу про банкрутство, а тому, в силу
ст. 12 п. 7, 8 ГПК України, дана справа
підвідомча господарському суду і
повинна розглядатися в порядку
господарського судочинства. Просив суд
закрити провадження по даній справі.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанції виходив з того, що п. 7
ч. 1 ст. 12 ГПК України передбачено, що
справи у спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справи про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про стягнення
заробітної плати, підвідомчі
господарським судам.

Такий висновок суду є вірним,
відповідає обставинам справи та
положенням п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України,
оскільки ухвалою господарського суду
Вінницької області від 22 липня 2014 року
порушено провадження у справі про
банкрутство ДП «Українська горілчана
компанія «Nemiroff», оголошення офіційно
оприлюднене 23 липня 2014 року, а в серпні
2014 року ОСОБА_2 направила заяву до
Господарського суду Вінницької
області з вимогою до боржника щодо
виплати заробітної плати, отже
вказаний спір не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги щодо
обмеження доступу ОСОБА_2 на звернення
до суду, судова колегія відхиляє,
оскільки, як вбачається з матеріалів
справи ОСОБА_2 за захистом своїх прав
звернулась в іншому, передбаченому
законом порядку, що підтверджується
направленою 8 серпня 2014 року заявою з
вимогою до боржника щодо виплати
заробітної плати (а.с. 150-155).

Інших доводів щодо неправильності
ухвали суду апеляційна скарга не
містить.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
ухвали суду.

Керуючись ст.. ст.. 307, 312 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 3 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: