АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4059/14 Справа № 207/4346/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Литвинчук В. П. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги - ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 лютого 2014 року ; ОСОБА_2 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" про скасування наказу № 381/ОС від 29 серпня 2013 року про звільнення за п.4ст.40 КЗпП України; скасування наказу № 151 від 10 червня 2013 року про відсторонення від роботи; зобов'язання відповідача змінити дату звільнення з 29 серпня 2013 року на день набрання законної сили рішення суду; зобов'язання відповідача змінити формулювання причини звільнення з п.4 ст.40 КЗпП України на ч.2 ст.36 КЗпП України; стягнення з відповідача середньої заробітної плати за весь час затримки видачі трудової книжки з 10 травня 2013 року по 29 серпня 2013 року; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримку остаточного розрахунку з 30 серпня 2013 року по 03 лютого 2014 року; стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку; стягнення спричиненої моральної шкоди; зобов'язання відповідача негайно прийняти у нього трудову книжку для здійснення зміни некоректного запису на коректний; зобов'язання відповідача виплатити йому середню заробітну плату по день видачі трудової книжки з відкоригованим записом,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив ухвалити рішення, яким:

зобов'язати відповідача скасувати наказ № 381/ОС від 29 серпня 2013 року про звільнення за п.4ст.40 КзпП України;

зобов'язати відповідача скасувати наказ № 151 від 10 червня 2013 року про відсторонення його від роботи;

зобов'язати відповідача змінити дату звільнення з 29 серпня 2013 року на день набрання законної сили рішення суду;

зобов'язати відповідача змінити формулювання причини звільнення з п.4ст.40 КЗпП України на ч.2 ст.36 КЗпП України

стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь час затримки видачі трудової книжки з 10 травня 2013 року по 29 серпня 2013 року у сумі 8.009 гривень 26 копійок;

стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та затримки остаточного розрахунку з 30 серпня 2013 року по 03 лютого 2014 рок весь в сумі 18 786,65 грн.;

зобов'язати ПАТ «ДЗМД» обчислити та виплатити йому середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку;

стягнути з відповідача 24 769,40 грн. моральної шкоди;

допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати;

зобов'язати відповідача негайно прийняти у нього трудову книжку для здійснення зміни некоректного запису на коректний;

зобов'язати відповідача виплатити йому середню заробітну плату по день видачі трудової книжки з відкорегованим записом.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те , що з 10 березня 2005 року він працював у відповідача апаратником, а з 09 серпня 2007 року майстром виробництва. При прийомі на роботу з ним було укладено контракт. Щороку він писав заяву про продовження строку дії контракту на один рік. Згідно останньої його заяви строк дії контракту закінчувався 09 травня 2013 року. Тому він 23 квітня 2013 року подав відповідачу заяву про звільнення з закінченням строку дії контракту. Подана ним заява була підписана начальником цеху та начальником відділу кадрів. Ним були здані інструменти, робоче місце, перепустка на завод та був отриманий обхідний лист, який позивачем був зданий у відділ кадрів. Позивачу повідомили, що за документами необхідно прийти 13 травня 2013 року. Однак, при зверненні в зазначений час до відділу кадрів , йому документи видані не були. Замість остаточного розрахунку він отримав листа за підписом заступника Генерального директора з безпеки та кадрів ОСОБА_3 про те, що він неправильно звільняється, та він повинен написати заяву про звільнення за власним бажанням чи за згодою сторін. Таких заяв він не писав тому, що з ним було укладено контракт.

05 серпня 2013 року позивачем відповідачу була подана заява про видачу наказу про його вихід на роботу бо у нього не було перепустки, спецодягу та ним не була пройдена медкомісія. Відповіді на цю заяву він від відповідача не отримав. Наказ про звільнення виданий не був.

21 серпня 2013 року позивачем була подана заява про звільнення за підставами п.3 ст.38 КЗпП України. 22 серпня 2013 року йому був вручений лист про виклик на роботу у зв'язку з пуском підприємства, бо з березня 2013 року по вересень 2013 на підприємстві був простой, але наказу про вихід на роботу йому не надали. 22 серпня 2013 року відповідач вимагав від позивача пояснення про його не вихід на роботу з 10 травня по 22 серпня 2013 року . Але на роботу він не міг вийти з тієї причини, що ним не була пройдена медкомісія та не було наказу про вихід на роботу у зв'язку з пуском виробництва. У зв'язку з простоєм підприємства з березня по серпень 2013 року йому не було відомо про проходження робітниками підприємства медкомісії. Наказ про проходження медкомісії йому вручений не був. Більш того, 23 серпня 2013 року від робітників йому стало відомо, що наказом відповідача від 10 червня 2013 року він був відсторонений від роботи у зв'язку з не проходженням медкомісії. 22 серпня 2013 року позивач відповідачем був направлений для її проходження. Однак, у медкомісії йому була видана довідка, що він виключений зі списків на проходження медкомісії. Тому, 22 серпня 2013 року він звернувся до відділу кадрів за документами стосовно звільнення за п.3ст.38 КЗпП України бо зрозумів, що відповідач не бажає продовжувати з ним трудові стосунки. Однак, наказу про звільнення, трудова книжка позивачу видані не були та розрахунок з ним проведений не був. Стосовно цього він звернувся зі скаргами до прокурора району та Територіальної Державної інспекції України з питань праці у Дніпропетровській області.

29 серпня 2013 року позивач був звільнений за підставами п.4ст.40 КЗпП України та 02 вересня 2013 року ним була отримана трудова книжка та розрахунок у сумі 3499,51 грн. У видачі наказу про звільнення йому було відмовлено. Тому за захистом своїх прав він знову був вимушений звернутись до прокуратури.

Позивач вважає, що відповідач повинен був звільнити його з 10 травня 2013 року згідно поданої ним заяви за закінченням строку дії контракту. 21 серпня 2013 року він не вийшов на роботу тому, що вже не був працівником підприємства. Він зареєстрований по вулиці Матросова і там періодично мешкає. Його батьки проживають по вулиці Алтайській і батьки йому не говорили, що приходили з заводу. Накази за № 116 та № 151 йому під розписку йому не були видані. Його посадовий оклад складав 3.005 гривень. З березня 2013 року по 12 серпня 2013 року йому нараховувалось та виплачувалось 2/3 окладу у зв'язку з простоєм підприємства 2.015 гривень. З 13 серпня 2013 року по 29 серпня 2013 року заробітна плата йому не нараховувалась та не виплачувалась тому, що відповідач ці дні вважає прогулом без поважних причин. Трудова книжка йому була видана у день звільнення. Остаточний розрахунок з ними було проведено 02 вересня 2013 року.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Наказ № 381/ОС від 29 серпня 2013 року про звільнення ОСОБА_2 за п.4 ст.40 КЗпП України: за порушення трудової дисципліни, що виразилося в невиконанні наказів та розпоряджень керівництва підрозділу і підприємства, та здійснення прогулів без поважної причини - скасовано.

Наказ № 151 від 10 червня 2013 року про відсторонення ОСОБА_2 від роботи без збереження заробітної плати з 10 червня 2013 року - скасовано.

Змінено дату та формулювання причини звільнення ОСОБА_2 за порушення трудової дисципліни, що виразилося в невиконанні наказів та розпоряджень керівництва підрозділу і підприємства, та здійснення прогулів без поважної причини згідно п.4 ст.40 КЗпП України з 29 серпня 2013 року" на : " за ч.2 ст. 36 КЗпП України - закінчення строку трудового договору № 778 /контракту/ з 04 лютого 2014 року".

Зобов'язано ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" внести зміни у трудову книжку ОСОБА_2 у зв'язку зі зміною дати та формулювання причини звільнення.

Стягнено з ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу - 22.927,35 грн.

Стягнено з ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" на користь ОСОБА_2 в рахунок спричиненої моральної шкоди - 2.000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 лютого 2014 року рішення суду від 04 лютого 2014 року в частині стягнення з ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 22 927,35 грн. допустити до негайного виконання у межах місячної суми платежу 4 497,66 грн.

Ухвалою цього ж суду від 24 лютого 2014 року заяву ОСОБА_2 про виправлення описки в ухвалі суду від 24 лютого 2014 року про роз'яснення рішення суду - задоволено. Виправлено допущену судом описку в ухвалі суду від 24 лютого 2014 року про роз'яснення рішення суду: у резолютивній частині ухвали суду замінити цифри і слова "по 04 лютого 2013 року" на слова та цифри " по 04 лютого 2014 року".

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати частково і внести зміни в судове рішенні, а саме: Наказ № 381/ОС від 29 серпня 2013р. про звільнення ОСОБА_2 за п.4 ст.40 КЗпП України: за порушення трудової дисципліни, що виразилось в невиконанні наказів та розпоряджень керівництва підрозділу і підприємств, та здійснення прогулів без поважної причини - скасувати - залишити без змін.

Наказ №151 від 10 червня 2013р. про відсторонення ОСОБА_2 від роботи без збереження заробітної плати з 10 червня 2013р. - скасувати - залишити без змін.

В частину:

· Змінити дату та формулювання причини звільнення ОСОБА_2 "за порушення трудової дисципліни, що виразилося в невиконанні наказів та розпоряджень керівництва підрозділу і підприємства та здійснення прогулів без поважної причини згідно п.4 ст. 40 КЗпП України з 29 серпня 2013р." на: за ч.2 ст.36 КЗпП України - закінчення строку трудового договору № 778 /контракту/ з О4.лютого 2014р.". внести зміни і викласти в такій редакції:

· Змінити дату та формулювання причини звільнення ОСОБА_2 " за порушення трудової дисципліни, що виразилося в невиконанні наказів та розпоряджень керівництва підрозділу і підприємства та здійснення прогулів без поважної причини згідно п.4 ст. 40 КЗпП України з 29 серпня 2013р." на: за ч.2 ст.36 КЗпП України на день набрання законної сили рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 04. 02. 2014р. по цій справі.

· Частину : Зобов'язати ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" внести зміни у трудову книжку ОСОБА_2 у зв'язку зі зміною дати формулювання причини звільнення - залишити без змін.

· Частину: стягнути з ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу - 22 927 грн.35 коп. змінити та викласти в такій редакції:

· Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2013р. по 03 квітня 2014р. в сумі 18 786,65 грн. згідно наданих розрахунків.

· Частину: стягнути з ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" на користь ОСОБА_2 в рахунок спричиненої моральної шкоди - 2000 грн. змінити та збільшити суму стягнення викласти у такій редакції:

· стягнути з ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" на користь ОСОБА_2 в рахунок спричиненої моральної шкоди 24769, 40 грн.

· стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь час затримки видачі трудової книжки та проведення остаточного розрахунку при звільненні з 10 травня 2013р. по 29 серпня 2013 р. у сумі 8009,26 грн. - задовольнити у повному обсязі.

· зобов'язати відповідача негайно прийняти у ОСОБА_2 трудову книжку для здійснення зміни некоректного запису на коректний - задовольнити; Позовні вимоги в частині - зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_2 середню заробітну плату по день видачі трудової книжки з відкоригованим записом - задовольнити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу в частині відмови виправити описку в частині зміни слова жовтень на вересень - скасувати.

В апеляційній скарзі ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити, а рішення та ухвалу суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 березня 2005 року між сторонами по справі був укладений строковий трудовий договір №778 (контракт) . Згідно даного договору позивач був прийнятий на роботу у якості апаратника гранулювання 4-го розряду строком з 10 березня 2005 року по 09 травня 2005 року. Укладений між сторонами договір припиняється: після закінчення строку дії його ; за згодою сторін ; з ініціативи роботодавця до закінчення строку дії трудового договору у випадках, передбачених законодавством /статтями 40,41 КЗпП України/ та цим трудовим договором /а.с.36-37/.

Із укладеного між сторонами договору також вбачається, що однією із умов його розірвання є - закінчення його строку дії. 07 травня 2005 року за заявою позивача строковий трудовий договір між сторонами був продовжений на 01 рік /а.с.38/. Аналогічними заявами позивача строковий трудовий договір продовжувався 25 квітня 2006 року, 10 травня 2009 року, 07 квітня 2010 року, 08 травня 2011 року, 12 квітня 2012 року /а.с.39,41,42,43,44/ строком на 01 рік.

23 квітня 2013 року позивачем була подана заява про звільнення з підприємства « у зв'язку із закінченням терміну дії контракту» ( вищевказаного строкового договору) - з 09 травня 2013 року /а.с.45/.

Однак , листом № 22-01/670 від 13 травня 2013 року /а.с.46/ позивачу у звільненні за закінченням строку дії трудового договору було відмовлено з тих підстав, що ним проводилося продовження дії трудового договору та , що згідно ст.39-1 КЗпП України, якщо по закінченню дії строкового трудового договору /пункти 2 і 3 ст.23 КЗпП України/ трудові відносини продовжуються і ні одна із сторін по письмовій заяві не припинила, то такі трудові відносини вважаються продовженими на невизначений строк. Трудові відносини, що були переукладені /продовжені/ один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений термін /ст.39-1/. Тому припинити у цьому випадку трудовий договір на підставі п.2 ст.36 КЗпП України неможливо. Позивачу було запропоновано припинити трудові відносини згідно п.1 ст.36 КЗпП України /згодою сторін/ або за ст.38 КЗпП України /власне бажання/.

Вирішуючи спір і , зокрема , в частині про зміну формулювання підстав звільнення , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення даної частини їх . Так , в резолютивній частині рішення зазначено на те , що підставою для звільнення позивача повинно бути зазначено звільнення за ч.2 ст.36 КЗпП України - закінчення строку трудового договору № 778 /контракту/ , тобто так , як було зазначено у договорі ,укладеному сторонами 10 березня 2005 року.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» про те , що з позивачем було укладено трудовий договір на невизначений строк , в зв»язку з чим не можливо було його звільнення на підставах ч.2 ст. 36 КЗпП України визнати обґрунтованими не можна , оскільки як встановлено було судом першої інстанції і підтверджено в суді апеляційної інстанції специфіка праці на підприємстві (відсутність сировини , сезонність роботи та інше) спонукала відповідача працевлаштовувати працівників не на умовах безстрокової роботи , а саме на умовах строкової роботи.

Однак , колегія суддів вважає , що суд першої інстанції помилково в мотивувальній частині зазначав на те , що у сторін було укладено контракт , випадки укладання якого визначаються окремими нормативними актами ( ч.3 ст. 21 КЗпП України). В зв»язку з викладеним , колегія суддів вважає правильним визначити форму трудового договору , укладеного між сторонами по справі , як строковий трудовий договір , який продовжувався , про що свідчать вище вказані заяви позивача і резолюції на них відповідача. Визначення дане в мотивувальній частині оскаржуваному рішенні слід замінити , хоча суттєвого значення для прийнятого рішення це не має і на суть висновків суду не впливає , а резолютивній частині рішення назва трудового договору відповідає назві договору , копія якого знаходиться на ар. сп.36-37.

Як було встановлено в суді першої інстанції строк дії трудового договору, укладеного з позивачем закінчувався 09 травня 2013 року.

Тому позивачем 23 квітня 2013 року правомірно була подана заява про звільнення з закінченням строку дії трудового договору (контракту).

При цьому, із записки про звільнення ОСОБА_2 підписаної начальником цеху та начальником відділу кадрів ОСОБА_4./а.с.13/ вбачається, що ОСОБА_2 звільняється з 09 травня 2013 року за п. 2 ст.36 КЗпП України та йому необхідно виплатити компенсацію за відпустку із розрахунку з 10 березня 2013 року по 09 травня 2013 року - 28 календарних днів , після чого ОСОБА_2 була здана перепустка на роботу та був підписаний обхідний лист. Однак , всупереч вищевказаним діям позивача звільнено не було.

При цьому, наказом № 151 від 10 червня 2013 року позивач був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати з 10 червня 2013 року - за ухилення від проходження обов*язкового медичного огляду /а.с. 48/. Підставою для видання наказу була доповідна записка начальника відділу охорони праці ОСОБА_5 Вказаним наказом начальник виробництва мінеральних добрив ОСОБА_6 був зобов*язаний ознайомити ОСОБА_2 з даним наказом під розпис та контроль за виконанням даного наказу був покладений на заступника генерального директора з безпеки та кадрів ОСОБА_3 та начальника відділу охорони праці ОСОБА_5

З вище вказаним наказом ОСОБА_2 ознайомлений не був. Про проходження медичного огляду він у відомість поставлений не був. Разом з тим, із докладної записки /а.с.49/ ОСОБА_5 вбачається, що причина не проходження ОСОБА_2 медичного огляду вказана - невідома , а із довідки /а.с. 32/ вбачається, що ОСОБА_2 у списках для проходження медогляду по підприємству ПАТ "ДЗМД" рахується, як звільнений із підприємства.

При цьому, із Списку працівників ПАТ "ДЗМД" від 25 квітня 2013, які підлягають періодичному медичному огляду у 2013 році також вбачається, що ОСОБА_2 - звільнений. /а.с.142-143/.

Також, ОСОБА_2 вказаний, як звільнений з підприємства і підлягає виключенню із Списку працівників ПАТ "ДЗМД" , що підлягають періодичному медичному огляду у 2013 році у супровідному листі від 08 липня 2013 року /а.с.144-146/.

Разом з тим, у порушення зазначеного наказу заробітна плата позивачу нараховувалась та виплачувалась у розмірі 2/3 окладі у результаті простою підприємства.

Виходячи з вище наведеного суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 в частині скасування наказу про його відсторонення від роботи .

У суді першої інстанції також було встановлено, що у зв'язку з відсутністю сировини наказом № 92 від 03 квітня 2013 року /а.с.238/ було зупинено виробництво ПАТ "ДЗМД" - та працівникам виробництва мінеральних добрив....не залучених до виробничих завдань та чергування...з 04 квітня 2013 року оплату праці проводили у відповідності з п.2.5.2. Колективного договору з правом знаходитись вдома до вимоги , про що свідчить і акт від 04 квітня 2013 року /а.с.239/ про простой виробництва.

В наказі відповідача №196 від 28 серпня 2013 року "Про пуск виробництва мінеральних добрив" /а.с.241/ зазначено : 1/ пуск виробництва мінеральних добрив провести з 02 вересня 2013 року; 2/ відмінити з 02 вересня 2013 року дію наказів-постанов про простій від 03 квітня 2013 року № 92 та 04 квітня 2013 року № 93; 3/ з даним наказом-постановою ознайомити усіх працівників заводу. Однак , і з наказом № 196 від 28 серпня 2013 року позивач ознайомлений не був , хоча він і не був звільнений.

Виходячи з вище наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині скасування наказу № 381/ос від 29 серпня 2013 року, яким за порушення трудової дисципліни, що виразилося в невиконанні наказів та розпоряджень керівництва підрозділу і підприємства, та в здійсненні прогулів без поважної причини, ОСОБА_2, майстра виробництва мінеральних добрив звільнити згідно п.4ст.40 КЗпП України з 29 серпня 2013 року , з тих підстав, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт скоєння позивачем прогулів без поважних причин та не виходу на роботу з 13 серпня 2013 року.

Обґрунтованим являється і висновок суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині зміни дати та формулювання причини звільнення "за порушення трудової дисципліни, що виразилося в невиконанні наказів та розпоряджень керівництва підрозділу і підприємства, та здійснення прогулів без поважної причини згідно п.4 ст.40 КЗпП України з 29 серпня 2013 року"" на: "за ч.2 ст.36 КЗпП України - закінчення строку трудового договору № 778 /контракту/ з 04 лютого 2014 року ( дата ухвалення рішення суду першої інстанції) » та зобов'язання ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" внести зміни у трудову книжку ОСОБА_2 у зв'язку зі зміною дати та формулювання причин звільнення.

Так у відповідності до положень ч.3 ст.235 КзпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причинку звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю /пункт/ закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

При вище викладених обставинах суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з ПАТ "Дніпровський завод мінеральних добрив" на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2013 року по 04 лютого 2014 року включно у сумі 22.927 гривень 35 копійок , про що в рішенні наведений розрахунок.

Правильним являється і висновок суду про те , що ОСОБА_2 діями відповідача була завдана і моральна шкода, оскільки відповідачем були порушені права позивача у сфері трудових відносин, то позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача у рахунок спричиненої моральної шкоди необхідно стягнути 2.000 гривень. При визначенні розміру моральної шкоди позивачу , заподіяної відповідачем , суд виходив з того , що стан здоров"я позивача через порушення його прав не погіршився , страждання і переживання обмежуються особистою образою на дії посадових осіб відповідача. При цьому суд виходив із розумного і справедливого відшкодування ( компенсації) моральної шкоди , якого б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача , а не про покарання відповідача за його неправомірні дії.

Виходячи з вище наведеного підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача 24769,40 грн. на відшкодування моральної шкоди не вбачається.

Не можуть бути задоволені і вимоги про зміну дати звільнення , визначеної судом першої інстанції на дату вступу рішення в законну силу , оскільки такі вимоги не передбачені діючим законодавством.

Решта вимог , що містяться в апеляційній скарзі ОСОБА_2 щодо негайного прийняття у нього трудової книжки та виконання у ній записів щодо підстав та дати звільнення не можуть бути задоволені , оскільки стосуються питань виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «ДЗМД» , окрім зазначених вище , стосуються висновків , що містяться в Акті перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 04-03-48/77 від 10 жовтня 2013 року /а.с.73-84/ не можуть бути прийняті до уваги , оскільки спростовуються матеріалами справи , вивченими судами обох інстанцій.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, повно і всебічно встановивши обставини справи та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми і ухвалив законне й справедливе рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Дніпровський завод мінеральних добрив" відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 лютого 2014 року та ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді