Справа № 466/4263/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 жовтня 2014 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод, вселення
та виселення, зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права
на частку у спільному майні, -

в с т а
н о в и в:

04 червня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод, вселення та виселення.

В обґрунтування своїх позовних вимог
покликається на те, що вона є
співвласником будинку АДРЕСА_1.
Відповідно до свідоцтва про права на
спадщину за законом, їй належить 1/2
частка вказаного будинковолодіння з
відповідною часткою господарських
будівель. Відповідач - ОСОБА_2 її рідний
брат та йому належить друга половина
вказаного будинковолодіння. Однак
протягом всього часу з моменту
отримання свідоцтва про право на
спадщину будинком фактично
користується відповідач, а вона
позбавлена права користування своєю
власністю та відповідач не допускає її
до будинку, при цьому вчиняє постійні
скандали. З приводу реального поділу
будинковолодіння вона зверталася до
суду та згідно рішення від 19 червня 2012
року позов було задоволено, виділивши у
її власність кімнату 1-3 площею 23,1 кв.м
та половину сараю. Вказане рішення
вступило в законну силу, однак
відповідач не бажає його виконувати.
Таким чином відповідач чинить їй
перешкоди в користуванні власністю, а
тому вона звернулася до суду з позовом
про захист своїх прав.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
припинення права на частку у спільному
майні.

В обґрунтування своїх позовних вимог
покликається на те, що сторони
успадкували від своїх батьків стару
хату за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_1 за
участю своїх батьків та з його
допомогою збудувала собі окремий
житловий будинок у АДРЕСА_2. З дня
смерті батьків між сторонами є вкрай
ворожі відносини з вини ОСОБА_1, яка
створює сварки та скандали, провокує на
бійки. Єдиним способом вберегти сім'ю
від скандалів він бачить сплату ОСОБА_1
компенсації за її частку у спірному
будинку. Таким чином він просить
припинити право ОСОБА_1 на її частку у
вказаному будинковолодінні шляхом
сплати останній компенсації за її
частку.

Позивач та його представник ОСОБА_3 в
судовому засіданні первісні позовні
вимоги підтримали, давши пояснення
аналогічні тим, що викладені у поданому
до суду позові, проти задоволення
зустрічного позову заперечили.

Відповідач та його представник ОСОБА_4
в судовому засіданні проти первісного
позову заперечили, просили відмовити в
його задоволенні, зустрічний позов
підтримали.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
з`ясувавши дійсні обставини справи,
права та обов`язки сторін, дослідивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що первісний позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом, виданого 15 березня 2004 року
державним нотаріусом Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори ОСОБА_5, спадкоємцем до 1/2
частини майна гр. ОСОБА_6 є її донька
ОСОБА_1

Як вбачається з витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
4500634 від 19.08.2004 року, ОСОБА_1 на праві
приватної спільної часткової
власності володіє 1/2 будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 19 червня 2012
року проведено реальний поділ будинку
АДРЕСА_1, згідно якого: співвласнику 1/2
частини будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1
виділено приміщення 1-3 житлова кімната
пл. 23,1 кв.м.; співвласнику 1/2 частини
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 виділено
приміщення: 1- коридор пл. 5,4 кв.м.,
коридор пл. 8,3 кв.м., 1-2 житлова кімната
пл. 10,9 кв.м., 1-4 житлова кімната пл. 13,6
кв.м., 1-5 пл. коридор пл. 4,1 кв.м., 1-6 комора
пл. 3,2 кв.м. 1-7 кухня пл. 6,4 кв.м. Дерев'яний
сарай ділиться між двома
співвласниками по 1/2 частці; погріб
залишається у власності ОСОБА_2,
криницю у спільному користуванні.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що вищевказане
рішення відповідачем не виконується та
ОСОБА_2 чинить постійні перешкоди в
користуванні власністю ОСОБА_1

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та може
звернутися до суду за захистом своїх
цивільних прав. Способом захисту
цивільного права може бути, зокрема,
визнання судом цього права.

За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України, право
власності передбачає право володіння,
користування та розпорядження з боку
власника своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,
закріплено право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Проаналізувавши вищевказані норми, суд
приходить до висновку, що первісний
позов слід задовольнити в повному
обсязі та зобов'язати ОСОБА_2 не чинити
перешкод в користуванні ОСОБА_1
частиною будинку АДРЕСА_1, а саме: -
кімнатою 1-3 площею 23,1 кв.м та половиною
дерев'яного сараю під літ.«В»; виселити
ОСОБА_2 з частини будинку АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_1, а саме з кімнати 1-3
площею 23,1 кв.м. та вселити ОСОБА_1 в
частину будинку АДРЕСА_1, а саме в
кімнату 1-3 площею 23,1 кв.м.

Окрім цього відповідно до ст. 88 ЦПК
України, з ОСОБА_2 слід стягнути в
користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі
114,70 грн.

Що стосується зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права
на частку, то суд приходить до висновку,
що він не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 365 ЦК України встановлено,
що право особи на частку у спільному
майні може бути припинене за рішенням
суду на підставі позову інших
співвласників, якщо:1) частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне
володіння і користування майном є
неможливим; 4) таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Однак всупереч вимогам ОСОБА_2 судом
встановлено, що частка ОСОБА_1 є значною
та окрім цього вищезазначеним рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 19 червня 2012 року проведено
реальний поділ будинку АДРЕСА_1.
Незважаючи на те, що між сторонами
існують неприязні стосунки, суд вважає,
що їх спільне володіння та
користування майном є можливим.

Згідно висновку експерта № 4174 від 12
вересня 2014 року, дійсна ринкова
вартість будинковолодіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
становить 702040,00 грн., а дійсна ринкова
вартість приміщення по поверховому
плану № 1-3 у вищезазначеному
будинковолодінні становить 33990,4 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має
бажання реалізувати своє право на
користування майном та не бажає
отримати грошову компенсацію за свою
частку у будинковолодінні, а тому позов
ОСОБА_2 суперечить вимогам ст.41
Конституції України, згідно якої право
приватної власності є непорушним, а
відтак в його задоволенні слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 8, 10, 11, 31, 60, 88, 209, 214-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

в и
р і ш и в:

первісний позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в
користуванні ОСОБА_1 частиною будинку
АДРЕСА_1 - кімнатою 1-3 площею 23,1 кв.м та
половиною дерев'яного сараю під
літ.«В».

Виселити ОСОБА_2 з частини будинку
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, а саме з
кімнати 1-3 площею 23,1 кв.м.

Вселити ОСОБА_1 в частину будинку
АДРЕСА_1, а саме в кімнату 1-3 площею 23,1
кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 114
(сто чотирнадцять) грн. 70 коп. судового
збору.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права
на частку у спільному майні - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська