АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И[1]

15 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Росік Т.В.,

при секретарі: Мурзі М.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 12 листопада 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И
Л А:

18 березня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Голосіївського районного суду м. Києва
з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути
суму боргу 120 000 грн., посилаючись на те,
що відповідачка не виконує своїх
зобов'язань щодо повернення коштів у
встановлений термін.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 12 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивачка звернулася до суду з
апеляційною скаргою, посилаючись на те,
що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з грубим
порушенням норм матеріального та
процесуального права без належної
оцінки наявних в матеріалах справи
письмових доказів.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначила, що суд першої інстанції
правильно встановивши обставини щодо
факту передання коштів, дійшов
помилкового висновку про відсутність
між сторонами договірних відносин, що
призвело до ухвалення неправильного
рішення суду.

За вказаних обставин, просила рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 12 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким частково
задовольнити позовні вимоги та
стягнути з ОСОБА_2 на її користь 112 000
грн.

Позивачка та її представник ОСОБА_3 в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримали та просили задовольнити, з
підстав наведених в ній.

Відповідачка та її представник ОСОБА_4
в судовому засіданні просили відхилити
апеляційну скаргу, а рішення залишити
без змін як таке, що є законним та
обґрунтованим.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що заявлялися у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
сторона має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 перерахувала через ПАТ
«ПриватБанк» на рахунок ОСОБА_2 грошові
кошти: 19.05.2012 - 20 000 грн.; 22.05.2012 - 80 000 грн.;
15.05.2012 - 12 000 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не доведено, що між
сторонами існують договірні відносини,
за якими ОСОБА_2 взяла на себе
зобов'язання повернути перераховані
через ПАТ «ПриватБанк» грошові кошти
із відсотками.

Висновки суду щодо підстав для відмови
у задоволенні позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, що висновок суду
щодо відсутності між сторонами
договірних відносин не відповідає
дійсності та не ґрунтується на
матеріалах справи, враховуючи
наступне.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Як вбачається з позовної заяви
позивачка доводила той факт, що
відповідачка своїх зобов'язань щодо
повернення грошових коштів та
відсотків не виконала, використавши їх
на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Виходячи з принципу процесуальної
рівності сторін і враховуючи обов'язок
кожної сторони довести ті обставини, на
які вона посилається, необхідно в
судовому засіданні дослідити кожний
доказ, наданий сторонами на
підтвердження своїх вимог або
заперечень, який відповідає вимогам
належності та допустимості доказів (п.
27 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року № 2 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції»).

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції в повному обсязі з'ясував
обставини, на які посилались сторони як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінив їх
належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у їх сукупності та дав належну
оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК
України, а в рішенні навів переконливі
доводи на обґрунтування своїх
висновків.

Всі висновки суду першої інстанції
повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення, відповідають обставинам
справи та нормам матеріального закону.

При цьому, суд дійшов вірного висновку,
що інших доказів в обґрунтування своїх
позовних вимог ОСОБА_1 не надала, окрім
тих, які містяться в матеріалах справи
та були досліджені судом.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги, що суд
першої інстанції у своєму рішенні не
надав належної оцінки доказам, наданих
стороною позивача, зокрема матеріалам
кримінального провадження, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом
допущено порушення норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишити рішення
суду першої інстанції без змін як таке,
що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319,
325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 12 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/4807/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1392/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Плахотнюк К.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.