Справа № 137/266/14
Провадження 6/127/1738/14
У Х В А Л А

04 листопада 2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Загурській Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження
у праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

23.10.2014 року державний виконавець
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції ОСОБА_1
звернувся до суду із поданням,
погодженим в.о. начальника відділу
ОСОБА_3, про тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України боржника ОСОБА_2
Мотивував тим, що на виконанні у
відділі з 28.05.2014 року знаходиться
виконавче провадження № 43471040 з
примусового виконання рішення
Літинського районного суду Вінницької
області у справі № 127/266/2014 про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
боргу в сумі 119416,50 грн. та судового
збору в сумі 1194,16 грн. Оскільки станом
на день звернення до суду із даним
поданням заборгованість по
виконавчому провадженню не погашена,
просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 у
праві виїзду за межі України до
виконання ним своїх зобов’язань.

В судове засідання державний
виконавець Мазур В.І. не з`явився, про
день та час розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали подання, оцінивши
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що в задоволенні подання слід
відмовити.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що на виконанні в
Ленінському відділі державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції
знаходиться виконавче провадження №
43471040 з примусового виконання рішення
Літинського райсуду Вінницької
області у справі № 127/266/2014 про
стягнення з ОСОБА_2 на корсить ОСОБА_4
боргу в сумі 119416,50 грн. та судового
збору в сумі 1194,16 грн.

Виконавче провадження відкрито 28.05.2014
року, доказів надіслання постанови
боржнику немає. 08.09.2014 року боржнику
була надіслана вимога про добровільне
виконання рішення суду в строк до 12.09.2014
року.

На запит державного виконавця Державна
податкова служба надала відповідь №
НОМЕР_1 від 30.05.2014 року про те, що
рахунків у банках на ім`я ОСОБА_2І,
немає.

Відомостей в Пенсійному фонді України
про отримання пенсії ОСОБА_2 також
немає.

Постанова державного виконавця про
привід боржника не виконана через
відсутність ОСОБА_2 за місцем
проживання.

Також державним виконавцем оголошено
розшук майна ОСОБА_2 – автомобіля
ОСОБА_5, д/н НОМЕР_2.

Інших документів до подання не надано.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника –
фізичної особи або керівника боржника
– юридичної особи у праві виїзду за
межі України при виконанні судових
рішень вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Згідно ст. 11 п. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» правом
державного виконавця є зокрема у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Аналізуючи вказані норми Закону,
словосполучення «ухилення від
виконання зобов`язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч.
1 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з
України і в`їзду в Україну громадян
України та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», позначає
з об`єктивної сторони такі діяння (дії
чи бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов`язків. У зв’язку з цим і
здійснюється примусове виконання.
Особа, яка має невиконані
зобов’язання, не може вважатись винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб`єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе лише за умови
«доведення факту ухилення боржника від
виконання зобов`язання».

Саме невиконання боржником самостійно
зобов`язання протягом строку, про що
вказує державний виконавець, не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду обов`язків.

Із оглянутих в судовому засіданні
матеріалів суд з`ясував відсутність
доказів на підтвердження факту
ухилення боржника від виконання своїх
боргових зобов`язань і відомостей про
обізнаність боржника щодо наявності
відкритого виконавчого провадження.

Державним виконавцем не було вжито
заходів щодо опису і арешту рухомого
майна, щодо витребування відомостей
про доходи та майно, яким володіє
ОСОБА_2, повідомлення і викликів
боржника до відділу ДВС тощо.

Державним виконавцем не перевірено
майнового стану боржника за адресою
місця проживання – м. Вінниця, вул.
Ак.Ющенка, 10/104, не встановлено іншого
майна боржника, на яке може бути
звернуто стягнення і не складено
відповідний акт.

Суд враховує, що невиконання може бути
зумовлене об`єктивними причинами,
наприклад, внаслідок відсутності
майна, доходу, але державним виконавцем
не доведено, що ОСОБА_2 свідомо
ухиляється від виконання, хоча має
змогу виконати зобов`язання у повному
обсязі або частково, але не робить
цього без поважних причин.

Також суду не доведено, що саме такий
захід як обмеження у праві виїзду буде
належним для забезпечення сплати боргу
і не надано доказів належного
повідомлення боржника про направлення
відповідного подання до суду.

Враховуючи вимоги ст. 33 Конституції
України про те, що кожному гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання і право залишити
територію України, Конвенцію про
захист прав і основоположних свобод,
суд прийшов до висновку, що в
задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 11 Закону України „Про
виконавче провадження”, ст. 11, 293, 377-1
ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні подання державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження
у праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_2 – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області протягом п’яти
днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: