АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД АВТОНОМНОЇ
Справа №: 22-ц/191/105/14Головуючий суду
першої інстанції:Собєщанська Н.В.
Доповідач суду апеляційної
інстанції:Моісеєнко Т. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р. колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в м.Феодосія у складі:

головуючого суддіМоісеєнко Т.І.,
суддівРоманової Л.В., Редько Г.В., при
секретаріБогданович О.І. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м.Феодосії цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Служба у
справах дітей управління у справах
дітей, сім'ї, молоді та спорту
Керченської міської ради АРК, про
позбавлення батьківських прав,
встановлення опіки та призначення
опікуна, за апеляційною скаргою ОСОБА_6
на рішення Керченського міського суду
АР Крим від 26 листопада 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ОСОБА_6 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_7 про
позбавлення його батьківських прав
відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлення опіки над
дитиною та призначення її опікуном.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
батько дитини, відповідач ОСОБА_7 і мати
дитини, ОСОБА_9 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 01 лютого 2003
року та проживали в Краснодарському
краї Темрюкського району, станиця
Тамань Російської Федерації, де від
шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась
дочка ОСОБА_8. У 2005 році мати дитини,
ОСОБА_9, із дочкою виїхали в м. Керч, де
проживали разом з позивачем, яка є
матір.ю ОСОБА_9 і бабусею ОСОБА_8, в
квартирі АДРЕСА_1. 11 квітня 2007 року шлюб
між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 померла, дитина
залишилася проживати із позивачем та
проживає з нею по теперішній час.

Позивач вказує, що вона виховує онуку
самостійно, але не може оформити
опікунство над малолітньою, також не
може отримати від держави допомоги, як
опікун, та пенсії на дитину у зв'язку зі
смертю її матері.

Відповідач ОСОБА_7 не виконує своїх
обов'язків з виховання дитини, не
приймає участі в становленні духовного
і фізичного розвитку дитини, не
цікавиться дитиною, не піклується про
дитину, не надає матеріальної допомоги.
На зазначених підставах просила позов
задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Керченського міського
суду від 26.11.2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа -
Служба у справах дітей управління
у справах дітей, сім.ї, молоді та спорту
Керченської міської ради АРК про
позбавлення батьківських прав,
встановлення опіки та призначення
опікуна, було відмовлено.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, було
попереджено про необхідність змінити
відношення до виховання дочки ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, поклавши на Орган опіки та
піклування в особі Служби у справах
дітей управління у справах дітей, сім.ї,
молоді та спорту Керченської міської
ради АРК контроль за виконанням ОСОБА_7
батьківських обов'язків.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_6 принесла апеляційну
скаргу, в якій йдеться про скасування
рішення суду першої інстанції і
прийняття нового рішення по справі про
задоволення її позовних вимог
повністю.

Апелянт вважає помилковими висновки
суду про те, що позивачем ненадано
безспірних доказів , які свідчать про
ухилення відповідача від виконання
батьківських обов.язків щодо виховання
дитини, оскільки про безвідповідальне
ставлення до долі своєї доньки
свідчить той факт, що відповідач
позбавляє доньку права на отримання
пенсії в зв.язку із втратою
годувальника.

Апелянт також вважає, що суд першої
інстанції не надав належної оцінки
тому, що в 2011 році прокурор м.Керчі
звертався до суду з позовом про
позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав
відносно неповнолітньої ОСОБА_8,
мотивуючи позов тим, що відповідач не
виконує своїх батьківських обов.язків.
Рішенням Керченського міського суду
від 24.06.2011 року у задоволенні позовних
вимог було відмовлено, однак
відповідач був попереджений про
необхідність змінити відношення до
виховання дитини.Проте,відповідач з 2011
року жодним чином свого ставлення до
дитини не змінив, навчанням дочки не
цікавився, участі в її вихованні не
брав, матеріальної допомоги на її
утримання не надавав. Дві квитанції
про перерахування грошей , надані
відповідачем, на думку апелянта, не
можуть бути визнані як належний доказ
виконання ним своїх батьківських
обов.язків щодо утримання дитини

Апелянт також посилається на
те, що суд неправомірно прийняв до
уваги доводи відповідача про те, що
позивач створює йому перешкоди у
спілкуванні з дитиною, оскільки
вказані доводи нічим не підтверджені.

Дослідивши матеріали справи , доводи
апеляційної скарги, перевіривши
надані сторонами докази в їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Розглядая справу суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом , а позивачем не
наведено безспірних доказів ,які
свідчать про ухилення відповідача від
виконання своїх батьківських
обов.язків щодо виховання динити та
винної поведінки відповідача у
свідомому нехтуванні своїми
батьківськими обов.язками.

З такими висновками погоджується
колегія суддів, оскільки вони
відповідають фактичним обставинам
справи та вимогам чинного
законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_9
перебувала у зареєстрованому шлюбі із
ОСОБА_7, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1
народилась донька - ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 від 16 вересня
2003 року, виданим Відділом ЗАЦС
Темрюкського району Краснодарського
краю, про що зроблено актовий запис №
420. (а.с.5).

Сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 01 лютого 2003
року по 11 квітня 2007 року, який було
розірвано рішенням Керченського
міського суду АР Крим від 11 квітня 2007
(а.с. 9).

З матеріалів справи також
вбачається, що з 2005 року ОСОБА_9 разом із
донькою ОСОБА_8 проживала в м.Керч у
своєї матері ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6
ОСОБА_9 померла, дитина залишилася
проживати із бабусею та проживає з нею
по теперішній час.

З пояснень позивача в судовому
засіданні вбачається, що вона не надає
можливості спілкуватись дитині із
батьком та іншою бабусею, оскільки
дівчинка боїться відповідача.

За такими обставинами суд
першої інстанції правомірно не
прийняв в якості належного доказу
щодо свідомого нехтування ОСОБА_7
своїми батьківськими обов.язками
характеристику з Керченської
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
№ 23 ,в якої навчається ОСОБА_8 з 01
вересня 2010 року, де зазначено, що за час
навчання у школі батько дитини до школи
не приходив, батьківських зборів не
відвідував, навчанням доньки не
цікавився.(а.с.25).

Висновок органу опіки та піклування
служби у справах дітей, молоді та
спорту Керченської міської ради від 24
вересня 2013 року № 206/27/2/3-2, за яким було
визнано доцільним позбавити
батьківських прав ОСОБА_7 відносно його
доньки ОСОБА_8, базується на
інформації, згідно якої батько не
проживає разом з донькою, участі у
вихованні дитини не бере, та не надає
матеріальної допомоги на її
утримання.(а.с.71). Проте, з вказаного
висновку не вбачається які заходи були
вжиті органом опіки та піклування на
виконання рішення Керченського
міського суду від 24.06.2011 року, яким на
вказаний орган було покладено
контроль за виконанням ОСОБА_7
батьківських обов.язків ( а.с.28-29)

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правомірно надав
критичну оцінку висновку управління з
питань сім'ї та дитинства
адміністрації муніципальної освіти
Темрюкського району Краснодарського
краю РФ від 05 серпня 2013 року № 01-8/1834, за
яким також вважається доцільним
позбавити ОСОБА_7 батьківських прав
відносно його доньки, оскільки
вказаний висновок базується на
інформації та документах, наданих
позивачем ОСОБА_6, додаткова перевірка
яких не проводилась, ОСОБА_7 до
управління з питань сім'ї та дитинства
не викликався та йому не було надано
право для подання пояснень..(а.с.72).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проживають в м.Керч у
однокімнатній квартирі, дитина має
місце для навчання, кімната квартири
обладнана необхідною технікою та
предметами меблі, що підтверджено
актом обстеження побутових умов за
місцем проживання.. (а.с.26,27)

ОСОБА_6 є пенсіонером за віком та
отримує пенсію у розмірі 994,00 грн., що
підтверджено довідкою УПФУ у м. Керчі
АР Крим, та з її пояснень інших доходів
не має (а.с.84)

Разом з тим, судом встановлено, що
ОСОБА_7 працює та має постійний дохід у
розмірі 35 000 грн., що підтвердилось
оглянутим судом першої інстанції
оригіналом трудового договору,
проживає в окремому будинку, який
обладнаний усім необхідним для
проживання, має систему каналізації,
опалення водопостачання, електрику,
газопостачання, перераховує ОСОБА_6
гроші на утримання дитини, що
підтверджено квитанціями від 27.08.2011
року та 20.02.2013 року ( а.с.93).

Доводи апелянта про те, що
наявність 2 квитанцій про
перерахування коштів не може бути
визнана належним виконанням
батьківських обов.язків щодо виховання
та утримання дитини не можуть бути
визнані обгрунтованими, оскільки під
час розгляду справи відповідач та його
представник пояснювали, що
неодноразово приїжджали до м.Керч і
особисто надавали ОСОБА_6 кошти на
утримання дитини, однак іграшки та
інші речі надати дитині не мали
можливості, оскільки ОСОБА_6
перешкоджала спілкуванню з дитиною.

Зазначені обставини належним чином
не спростовані і узгоджуються з
довідкою Державної прикордонної
служби України від 07.08.2012 року про те,
що протягом з 01.01.2007 року по 15.08.2012 року
ОСОБА_7 неодноразово перетинав
державний кордон України з порту
Кавказ в порт Керч ( а.с.83)

Колегія суддів вважає, що розглядая
справу суд першої інстанції
правомірно керувався положеннями
ст.150, ч.4 ст.155, п.п.2,4 ч.1 ст. 164 СК України,
за якими

позбавлення батьківських прав є
заходом відповідальності батьків за
невиконання або неналежне виконання
ними своїх батьківських обов'язків.
Головною метою такого заходу є захист
інтересів малолітніх та неповнолітніх
дітей і стимулювання батьків щодо
належного виконання своїх обов'язків.
Ухилення батьків від виховання дитини,
як підстава до позбавлення
батьківських прав, можлива лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Частиною 2 статті 3 Конвенції про
права дитини передбачено, що
держави-учасники зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
опіку, які необхідні їй для її
благополуччя, приймаючи до уваги права
і обов'язки її батьків, опікунів і інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою приймають всі
відповідні законодавчі і
адміністративні заходи.

Пленум Верховного Суду України
від 30 березня 2007р., в пунктах 15, 16
постанови № 3 «Про практику
застосування судами законодавства
при розгляді справ про усиновлення
і про позбавлення та поновлення
батьківських прав», роз'яснив, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в
інших осіб, які незаконно її утримують
та інше), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання
своїх обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Аналогічна позиція висловлена в
рішенні Європейського суду з прав
людини від 18 грудня 2008 року у справі
«Савіни проти України», з якого
вбачається, що вирішуючи справи про
позбавлення батьківських прав, суд
зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод у частині права
заявників на повагу до сімейного життя,
зокрема, судове рішення має бути
побудоване на з'ясованих обставинах: чи
були мотиви для позбавлення
батьківських прав доречними і
достатніми, чи здатне рішення про
позбавлення батьківських прав
забезпечити належний захист дитини, чи
було проведено ретельний аналіз
можливих наслідків пропонованого
заходу з опіки для батьків і дитини, чи
ґрунтується висновок органу опіки на
достатній доказовій базі, чи мали
батьки достатні можливості брати
участь у вирішенні такого питання.

Матеріали справи не містять
відомостей про вжиття до ОСОБА_7
адміністративних заходів за
нехтування батькіськими обов.язками
та свідоме ухилення його від
виховання дитини та її матеріального
утримання, а в судовому засіданні
ОСОБА_7 пояснював, що бажає
спілкуватись з дитиною, приймати
участь в її вихованні, однак не має для
цього можливості, оскільки ОСОБА_6
ховає дитину під час його знаходження
в м.Керч.

Судом першої інстанції
ретельно досліджувались обставини
щодо втрати родинного зв'язку між
батьком і дитиною, оскільки допитана
в судовому засіданні ОСОБА_8
пояснила, що батька бачила в останнє
лише в 2009 році і його боїться.

Однак, з пояснень
спеціаліста-психолога Служби у
справах дітей управління у справах
дітей, сім'ї, молоді та спорту
Керченської міської ради АРК
Кузьменко А.В. вбачається, що думка
дитини про батька сформована зі слів
бабусі ОСОБА_6 та під її впливом,
оскільки у дитини ще не сформована
психіка.

Посилання апелянта на пояснення
свідків ОСОБА_11, ОСОБА_13 та ОСОБА_14,
допитаних у судовому засіданні, про
втрату родинного зв.язку між ОСОБА_8 та
її батьком ОСОБА_7 , дитина не знає
батька , не бажає з ним спілкуватись та
проживати, не можуть бути прийняти до
уваги, оскільки про таке відношення
їм відомо зі слів ОСОБА_6 та
малолітньої дівчинки, яка знаходиться
під впливом своєї бабусі.

Суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
з врахуванням віку дитини, її ставлення
до батька у значній мірі залежить
також і від бажання позивача- бабусі
дитини, підтримувати належний родинний
зв'язок між батьком та дитиною.

Виходячи із конкретних обставин
даної справи, висновки суду першої
інстанції про те, що позбавлення
відповідача батьківських прав
відносно малолітньої доньки, не буде
відповідати захисту інтересів дитини
та стимулювати батька щодо належного
виконання своїх обов'язків, колегія
суддів вважає такими, що відповідають
вимогам чинного законодаства..

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правомірно відмовив в
задоволенні позову про позбавлення
ОСОБА_7 батьківських прав, попередивши
його про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням батьківських
обов'язків, про що роз.яснено в пункті
18 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007 року № 3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав».

Не є обгрунтованими і доводи
апелянта в частині скасування рішення
суду першої інстанції про відмову у
встановленні опіки над дитиною та
призначення ОСОБА_6 опікуном над
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки
вирішення даних питань не відноситься
до компетенції суду. Суд першої
інтанції правильно зазначив, що
встановлення опіки та призначення
опікуна над малолітньою
(неповнолітньою) особою здійснюється
за рішенням виконавчого комітету
міської ради, де мешкає особа, над якою
встановлюється опіка, за наданним до
ради відповідним пакетом документів.

Інші доводи апеляційної
скарги не містять безсуперечних
доказів, які спростовують висновки
суду першої інстанції.

Підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування рішення суду
першої інстанції колегія суддів не
вбачає

Керуючись ст.303,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
рішення Керченського міського суду АРК
від 26 листопада 2013 року - відхилити.

Рішення Керченського міського
суду АРК від 26 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з дня
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду
касаційної інстанції протягом 20 днів з
дня набравння законної сили.

Судді:

Т.І.Моісеєнко
Л.В.Романова Г.В.Редько