Справа № 159/7866/13-ц
Провадження № 2/159/126/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
21 січня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючої - судді Денисюк Т.В.

за участю секретаря Пухер Л.Р.

представників відповідача ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась до суду із
вказаним позовом, в якому просить
визначити їй додатковий строк для
подання в нотаріальну контору заяви
про прийняття спадщини за законом
після смерті батька - ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
ОСОБА_3 вказує на те, що причиною
пропуску строку прийняття спадщини
стало незнання законодавства, адже
вона вважала, що перехід прав до
спадкоємців відбувається автоматично
без подання заяви до нотаріальної
контори, окрім того, починаючи з 2006 року
вона фактично проживає в Російській
Федерації, там проходила лікування і не
мала можливості звернутись до
нотаріальної контори із відповідною
заявою. На даний час її брат -
відповідач у справі ОСОБА_4 оформив
право власності на належний батькові
житловий будинок по АДРЕСА_1 без її
згоди, позбавивши її таким чином права
на спадкове майно.

В судове засідання позивач ОСОБА_3
не з'явилась, подала клопотання про
розгляд справи у її відсутності,
позовні вимоги просить задовольнити в
повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_6
позов підтримав повністю з підстав
вказаних у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 проти позову
заперечив та пояснив, що він із
позивачкою є рідними братом та сестрою
по батькові. Позивачка у сімнадцять
років поїхала на навчання до
м.Нововолинськ, звідки не повернулась
та тривалий час не давала знати про
своє існування та місце перебування.
Мати позивачки померла у 2000 році так і
не побачивши дочки, не була остання і на
похоронах батька. У 2009 році позивачка
приїздила в м.Ковель, спілкування між
ними тривало кілька хвилин, позивачка
попросила фотокартки матері, та будучи
обізнаною про смерть батька будь-яких
вимог щодо розподілу спадкового майна
не ставила. Вважає можливим вирішити
спір мирних шляхом, однак позивачка
уникає спілкування.

Представник відповідача ОСОБА_1
проти позову заперечила з тих самих
підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
задоволенні позову просить відмовити з
мотивів недоведеності позивачкою
поважності причин пропуску строку
прийняття спадщини, при цьому просить
суд врахувати те, що після смерті
батька, який помер у 2006 році, позивачка
вже неодноразово приїздила в м.Ковель,
зокрема у 2009 році - коли відвідувала
брата, у 2011 році - коли отримувала копію
свідоцтва про смерть батька, у лютому
2013 року - коли зверталась в державну
нотаріальну контору, однак лише у
грудні 2013 року звернулась до суду з
відповідним позовом. Такі дії
позивачки свідчать про зволікання у
вирішенні питання щодо спадкового
майна з особистих мотивів, а не через
обставини, які об'єктивно перешкоджали
прийняти спадщину.

Суд, заслухавши пояснення
учасників судового розгляду, показання
свідків, дослідивши письмові докази по
справі, приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову у зв'язку з недоведеністю
позивачем наявності поважних обставин,
які перешкоджали своєчасно прийняти
спадщину.

До такого висновку суд прийшов
виходячи з наступного:

За загальними положеннями про
спадкування право на спадщину виникає
в день відкриття спадщини, спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою, для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1
ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК
України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Тобто право на спадщину належить
спадкоємцеві з моменту її відкриття й
закон зобов'язує спадкоємця, який
постійно не проживав із спадкодавцем, у
шестимісячний строк подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272
ЦК України можуть бути застосовані,
якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для
подання такої заяви; 2/ ці обставини
визнані судом поважними.

Як зазначено у пункті 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року №7 «Про судову практику у
справах про спадкування» вирішуючи
питання про визначення особі
додаткового строку для прийняття
спадщини, суд досліджує поважність
причин пропуску строку для прийняття
спадщини. При цьому необхідно виходити
з того, що поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом встановлено, що після смерті
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
відкрилась спадщина за законом.

Спадкоємцями першої черги за законом є
сторони по справі - позивач ОСОБА_3 та
відповідач ОСОБА_4, як діти спадкодавця.

Позивач у поданій позовній заяві не
заперечує тієї обставини, що на час
смерті батька вона разом із ним не
проживала, а отже згідно ст.1269 ЦК
України для неї встановлений такий
спосіб прийняття спадщини, як
звернення протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини до нотаріуса із
відповідною заявою.

Згідно матеріалів спадкової справи,
заведеної Ковельською державною
нотаріальною конторою після смерті
ОСОБА_5, позивач до нотаріуса із заявою
про прийняття спадщини не зверталась,
лише у лютому 2013 року нею подано заяву
про надання інформації щодо
спадкоємців, які прийняли спадщину.

Вказуючи причини пропуску строку для
звернення до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини позивач
посилається на незнання законодавства
та проходження лікування за межами
України.

Однак, незнання законодавства не може
бути визнано судом як поважна причина
не вчинення дій, встановлених
законодавством, адже проявляючи
пасивну поведінку щодо ознайомлення із
своїми правами та обов'язками, особа
тим самим свідомо приймає ризик
настання для неї негативних наслідків.

Що стосується такої причини пропуску
строку прийняття спадщини, як
проходження лікування за межами
України, то існування таких обставин не
перешкоджало позивачці подати заяву
про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 207 Інструкції вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України ,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України 03.03.2004 р. №20/5, та чинної
на час відкриття спадщини, письмова
заява про прийняття спадщини та
відмову від неї

подається спадкоємцем особисто до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини. Якщо заява, на
якій справжність підпису спадкоємця
не засвідчена, надійшла поштою, вона
приймається нотаріусом, заводиться
спадкова справа, а спадкоємцю
пропонується надіслати заяву,
оформлену належним чином, або
прибути особисто до нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини.
Справжність підпису на таких заявах
має бути нотаріально засвідченою.
Отже, особа, яка є спадкоємцем і
не має можливості особисто подати
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини, вправі направити її поштою.

Позивач таким правом не скористалась.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач в період з 20.02.2006 р. по 03.09.2009
року перебувала на лікуванні в
реабілітаційному Центрі в Російській
Федерації з діагнозом - часткове
порушення функцій тазових органів.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому
засіданні підтвердив, що будь-яких
інших захворювань, окрім вказаних вище,
та які б впливали на здатність
позивачки усвідомлювати значення
своїх дій чи керувати ними, не було.

За таких обставин, позивачка не була
позбавлена можливості своєчасно
вчинити дії необхідні для прийняття
спадщини.

Відмовляючи у задоволенні заявленого
позову, суд також приймає до уваги час,
який минув з дня відкриття спадщини (
29.07.2006р.), обізнаність позивачки про
смерть батька, наявність у позивачки
можливості вчинити дії щодо прийняття
спадщини ще у 2009 році під час
відвідування родини за місцем
відкриття спадщини, адже як
підтвердили суду свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 остання приїздила в м.Ковель та
навідувала брата.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч наведеним правовим нормам
позивачем не надано суду доказів на
підтвердження наявності поважних
причин пропуску строку для прийняття
спадщини, а тому заявлений позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-218 ЦПК України,
ст.ст. 1268, 1269, 1272 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И
В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у розгляді справи, але
не були присутні при його проголошенні
- протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Головуючий:Т. В. Денисюк