АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/699/2014
інстанції: Лазаренко В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Волощуку О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 12 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Андреас
Неоклеус енд Ко.» про стягнення
заборгованості по оплаті праці, -

в с т а н о в и в :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ТОВ «Андреас
Неоклеус енд Ко.», в якому просила
стягнути з відповідача на свою користь
38 448 грн, яку вважає заборгованістю по
оплаті праці.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на ті обставини, що з

1 вересня 2011 року по 25 червня 2013 року
працювала асистентом директора в ТОВ
«Андреас Неоклеус енд Ко.». Відповідач
грубо порушував законодавство про
працю та умови трудового договору, в
результаті чого вона повідомила
відповідача, що має намір звернутися до
суду. З метою врегулювання цього
конфлікту та недопущення звільнення
позивача відповідач запропонував
позивачу укласти письмовий трудовий
договір в якому сторони передбачили
грошову компенсацію за порушення прав
позивача.

На виконання зазначених домовленостей
1січня 2013 року між сторонами укладено
трудовий договір, відповідно до якого:
«сторони вирішили врегулювати
конфлікт, що виник в результаті грубих
порушень роботодавцем трудових прав
працівника (неіндексація заробітної
плати, ненадання відпусток в належному
обсязі, порушення норм робочого часу
тощо), шляхом врегулювання трудових
відносин цим договором (пункт 1.2
Трудового договору); «в якості
компенсації за грубі порушення
Роботодавцем трудових прав працівника
(неіндексація заробітної плати,
ненадання відпусток в належному
обсязі, порушення норм робочого часу
тощо) та з метою недопущення звільнення
працівника у зв'язку з такими
порушеннями Роботодавець
зобов'язується не пізніше 1 липня 2013
року сплатити працівникові грошові
кошти в розмірі 38 448 грн.

Незважаючи на зазначене, відповідач
продовжував порушувати трудові права
позивача, у зв'язку з чим позивач була
вимушена звільнитися 25 червня 2013 року
на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Відповідно до п. 6.2 Трудового договору,
укладеного між сторонами 1 січня 2013
року, у разі припинення цього трудового
договору до 1 липня 2013 року на будь-якій
підставі крім припинення у зв'язку з
порушенням трудового законодавства
працівником, роботодавець сплачує
працівнику платіж, вказаний у п. 6.1
Трудового договору, в день його
припинення.

Проте, відповідач не сплатив позивачу
компенсацію, передбачену умовами
договору, що і змусило його звернутися
до суду з даним позовом.

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 12 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити.

Зокрема апелянт зазначає, що трудовим
законодавством не заборонено
укладення між працівником та
роботодавцем договору, який визначає
їх права та обов'язки після прийняття
наказу про зарахування працівника на
роботу для забезпечення додаткових
гарантій дотримання трудових прав
працівника. Оскільки такий договір
правомірно укладений між сторонами,
відповідач за договором своїх
обов'язків не виконав, чому судом
першої інстанції не надано належної
оцінки, що і призвело до ухвалення
помилкового рішення.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити.

Представник ТОВ «АндреасНеоклеус енд
Ко.» - Попов М.Г. проти апеляційної
скарги заперечував, просив суд рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 12 листопада 2013 року залишити
без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення з таких
підстав.

При розгляді справи судом встановлено,
що згідно з наказом № 42 від 1 вересня 2011
року позивач ОСОБА_3 була прийнята на
посаду асистента директора ТОВ
«Андреас Неоклеус енд Ко.», що
підтверджується записом в трудовій
книжці позивача.

25 червня 2013 року відповідно до наказу №
57 позивача звільнено з посади за ч. 3 ст.
38 КЗпП України з виплатою вихідної
допомоги у розмірі 3-х середніх
заробітних плат, що також
підтверджується записом в трудовій
книжці.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовим договором є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

За ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України трудовий
договір укладається, як правило, в
письмовій формі. Укладення трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Судом встановлено, що трудовий договір
між сторонами укладено 1 вересня 2011
року у встановленому трудовим
законодавством порядку.

Згідно з вимогами статей 57-60 ЦПК
України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Крім того, п. 2 постанови № 11 Пленуму
Верховного Суду України від 29.12.1976 "Про
судове рішення" (з наступним змінами)
передбачено, що відповідно до принципу
безпосередності судового розгляду
рішення може бути обґрунтоване лише
тими доказами, які одержані у
визначеному законом порядку і
перевірені в тому судовому засіданні, в
якому ухвалюється рішення.

Статтею 64 ЦПК України передбачено, що
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Письмові докази, як правило, подаються
в оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не надала суду як оригіналу так
і належним чином завіреної копію
трудового договору від 1 січня 2013 року,
на який вона посилається як на підставу
своїх вимог. Зважаючи на те, що
відповідач заперечує факт укладення
трудового договору між ним та
позивачем 1 січня 2013 року, оригінал
трудового договору не був досліджений
в судовому засіданні, такий доказ не
можна вважати належним та допустимим.

Також слід звернути увагу на ту
обставину, що в трудовій книжці
позивача, копія якої наявна в
матеріалах справи, відсутній запис про
укладення 1 січня 2013 року між сторонами
зазначеного договору.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду щодо того, що посилання
позивача про те, що між сторонами 1
січня 2013 року було укладено трудовий
договір, не підтверджені належними та
допустимими доказами, та не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
справи, у зв'язку із чим судом
правомірно відмовлено у задоволенні
позову.

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що укладення спірного договору є
вільним волевиявленням його учасників,
яке не заборонено чинним трудовим
законодавством на правильність
висновків суду не впливають, оскільки
у задоволенні позовних вимог
відмовлено з інших правових підстав.

Крім того, слід звернути увагу на ті
обставини, що позивачем не надано суду
доказів наявності заборгованості, яка
виникла внаслідок порушення трудових
прав ОСОБА_3 Обставини, на які
посилається позивач, зокрема на те, що з
вини відповідача ним виконувалась
робота з порушенням встановлених норм
робочого часу та у вихідні дні не
можуть бути прийняті апеляційним
судом, оскільки також нічим не
підтверджені.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судом вірно встановлено характер
заявлених вимог, встановлено фактичні
обставини справи та вирішено її згідно
з законом.

Підстав до скасування рішення суду при
апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 12 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М.Панченко