АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/2145/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Гуменюк А.І.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.,

- Шебуєвої
В.А.,

при секретарі -
Дем»янчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного
підприємства «Грандфінресурс» про
визнання правочину недійсним та
повернення коштів

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до відповідача про
визнання правочину недійсним та
повернення коштів.

У мотивування вимог посилався на те, що
17 січня 2012 року між ним та відповідачем
було укладено Договір № 206880 та він
сподівався отримати кредит впродовж
десяти днів з моменту підписання
правочину на умовах 8% річних. На
рахунок відповідача ним всього було
перераховано кошти у розмірі 17 637 грн. 28
коп., проте, кредит він так і не отримав.

На його думку, умови спірного
правочину, містять ознаки здійснення
відповідачем нечесної підприємницької
діяльності, оскільки відповідач не
надає позику, а формує реєстр
учасників, які за рахунок власних
внесків формують фонд учасників, після
чого учасники одержують дозвіл на
отримання товару шляхом проведення
заходу по розподілу грошового фонду, й
дозвіл на отримання товару надається
лише тим учасникам, які мають найбільшу
кількість платежів.

Враховуючи те, що розподіл грошового
фонду учасників проводиться по
пірамідальній схемі, тому зазначений
правочин є недійсним в силу положень
статті 19 Закону України «Про захист
прав споживачів».

Просив визнати недійсним договір № 206880
від 17 січня 2012 року, укладений між ним
та Приватним підприємством
«Грандфінресурс» та зобов'язати
Приватне підприємство
«Грандфінресурс» повернути йому кошти
у розмірі 17 637 грн. 28 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

Зазначає, що оспорюваний договір є
нікчемним, оскільки його недійсність
передбачена законом, тому суд мав би
застосувати правило ст.216 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 суд підставно виходив з
їх недоведеності, необґрунтованості, з
огляду на таке.

Судом встановлено, що 17 січня 2012 року
між ОСОБА_2 та ПП «Грандфінресурс»
укладено Договір № 206880, за умовами
якого адміністратор (відповідач), за
згодою учасника (позивача),
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок учасника певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару,
зазначеного у додатку №1 до даного
договору, на умовах діяльності
програми «Альянс Україна», що
міститься в додатку №2, який є
невід'ємною частиною цього договору, в
тому числі проводити захід
перерозподілу грошового фонду,
здійснити оплату товару на користь
учасника або надати учаснику
відповідну суму у позику. Учасник
доручив адміністратору
використовувати суми чистих внесків
для формування фонду реєстру та його
розподілу, а також здійснювати оплату
на користь учасників реєстру чи
надавати відповідні суми у позику (а.с.
11).

Згідно ст.2 даного договору учасник
зобов'язався вносити одноразовий
комісійний внесок у день підписання
сторонами даного договору та
адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу.
Вчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачувати загальний платіж, а
з дозволу адміністратора мінімальний
платіж, який включає в себе чистий
внесок, за рахунок якого адміністратор
здійснює оплату вартості товару чи
надає відповідні суми у позику, та
адміністративні витрати, що є платою за
послуги адміністратора з організації
діяльності програми.

У статті 4 договору сторони засвідчили,
що повністю розуміють значення та
умови цього договору, його правові
наслідки, те, що цей договір не носить
характеру фіктивного або удаваного
правочину. Підписання договору та
додатків до нього є свідченням того, що
сторони дійшли повного порозуміння і
визначили, що договірні умови є
обов'язковими для виконання сторонами.

На виконання умов договору, сторонами
було підписано Додатки № 1 та № 2 до
даного договору (а.с. 12-16).

В додатку № 1 зазначено, що для
придбання товару, вартістю 100 000 грн.,
учасник має внести 180 платежів. Також
ним передбачено, що одноразовий
комісійний внесок становить 7000 грн.,
адміністративний платіж 7000 грн.,
адміністративні витрати 250 грн., чистий
внесок - 555,56 грн., загальний платіж - 805,56
грн., мінімальний платіж - 527,78 грн.

Підписання даного додатку є свідченням
того, що сторони визначили та погодили
розміри усіх платежів, передбачених
договором та його додатками.

В додатку №2 до договору визначено
вартість товару, порядок розрахунків,
порядок проведення заходу по розподілу
грошового фонду, отримання товару та
інше.

Згідно п.1.3. даного додатку, послуги, які
є предметом договору, надаються шляхом
формування реєстрів учасників
програми «Альянс Україна».

Статтею 4 передбачено, що коли фонд
учасників є достатнім, адміністратор
організовує комітет по розподілу
грошового фонду. Після вчасної сплати
чергового загального платежу, учасник
програми набуває право брати участь у
найближчому заході. Учасники, що не
виконують своїх зобов'язань, не
допускаються до участі у заході. Перший
та наступні дозволи на отримання
товару, надаються в такому порядку:
перевагу має той учасник, що надіслав
заяву, яка містить найбільшу кількість
сплачених загальних платежів. У
випадку, коли декілька учасників
надіслали заяву з однаковою найбільшою
кількістю сплачених загальних
платежів, перевагу має той учасник,
який раніше уклав договір.

У відповідності до ст.14 додатку,
адміністратор гарантує придбати на
користь учасника товар або надати
відповідну суму у позику, за умови
виконання останнім всіх умов договору
та додатків до нього.

Згідно ст.15 цього додатку, учасник
підтвердив, що отримав усі коректно
викладені пояснення від представника
адміністратора, уважно прочитав та
зрозумів умови даного додатку та
правові наслідки, що засвідчив своїм
підписом.

У силу 6 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ст. 627 ЦК
України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

З квитанцій, наданих позивачем, та з
пояснень встановлено, що позивач, на
виконання умов договору сплатив 7000 грн.
одноразового комісійного внеску, 13
щомісячних платежів на суму 7222,28 грн. та
13 адміністративних витрат на суму 3250
грн., а всього 17472,28 грн. (а.с.17-29).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є учасником реєстру № 000217 та
сплатив лише 13 щомісячних платежів, в
той час, як згідно останнього
розподілу, у якому приймав участь
позивач, дозвіл на отримання коштів
отримали учасники, які здійснили 20-23
платежі (а.с.239).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частин 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів", забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України "Про
захист прав споживачів" закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
"пірамідальної схеми" не надано, проте
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
"пірамідальної схеми".

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" дає підстави
для висновку, що поняття "пірамідальна
схема" у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
"пірамідальної схеми" необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
"пірамідальної", тобто такої, що порушує
норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших споживачів.

Отже, отримання кожним споживачем
товару здійснюється виключно
відповідно до платежів, здійснених ним
самим, і незалежно від платежів інших
клієнтів відповідача.

Як убачається з наведеного,
законодавець розрізняє ознаки, що
застосовуються до поняття
"пірамідальна схема" та "придбання
товарів у групах". Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх встановлених вимог,
є легітимною підприємницькою
діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній
ознаці відсутності "пірамідальної
схеми" згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України "Про захист прав споживачів" -
це товарність схеми, тобто
передбачення надання споживачу товару
в обмін на внесені ним кошти.

Так, за схемою придбання товарів у
групах придбання товарів для кожного
споживача (крім останнього)
відбувається, у тому числі й за рахунок
внесків інших учасників. Різниця між
споживачами-учасниками є тільки в часі
одержання товару кожним із них,
оскільки в кінцевому підсумку товар
одержать усі учасники, навіть ті, які
фінансово були найменш "активними", за
умови виконання ними умов договору.

Отже, якщо укладений сторонами
правочин передбачає одержання
споживачем необхідного йому товару,
визначає умови (схему фінансування
тощо), за яких такий товар може бути
одержаний (у тому числі закріплює
відповідні права та обов'язки сторін),
то до такого правочину не може бути
застосовано визначення "пірамідальної
схеми".

Зазначена вище позиція, викладена в
постанові Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів,
які зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Проаналізувавши умови договору та
додатків до нього колегія суддів
вважає, що ними передбачена щомісячна
сплата внесків за товар, який
передається споживачеві в рамках
укладеного договору, а не за можливість
одержання права на купівлю товару.

Споживач, який виконав усі умови
договору, має повне право вимагати від
ПП «Грандфінресурс» виконання свого
зобов'язання, а саме надання коштів.

Отже, за системою придбання товарів у
ПП «Грандфінресурс» кожний з
учасників, який належним чином виконує
зобов'язання за договором, отримує
кошти через механізм, передбачений в
договорі та додатках до нього, оскільки
система функціонує таким чином, що
кількість учасників групи, яким
надається право на отримання товару,
відповідає кількості товару, яку можна
придбати за рахунок чистого фонду
групи, створеного за рахунок
щомісячних внесків учасників групи.

Враховуючи наведене колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог, оскільки посилання
позивача на функціонування
"пірамідальної схеми", суперечить
змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" у зв'язку з
відсутністю головних ознак
"пірамідальної схеми.

Крім того, суд розглянув справу в межах
ст.11 ЦПК України, оскільки інших
підстав для визнання оспорюваного
договору недійсним позивачем заявлено
не було.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: