Справа № 152/1352/13-ц Провадження №
22-ц/772/127/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Соколовська Т. О.Категорія:
27Доповідач: Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

14 січня 2014 року м. ВінницяКолегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою позивача
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Шаргородського районного суду
Вінницької області від 14 листопада 2013
року в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог - Орган опіки
та піклування Шаргородської районної
державної адміністрації про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення та зняття з реєстрації, -

встановила:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в
районний суд з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог - Орган
опіки та піклування Шаргородської
райдержадміністрації, про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення та зняття з реєстрації.

Позивач просив в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№VIS0GA від 31.03.2008 року в розмірі
351904,70 грн. звернути стягнення на
будинок загальною площею 83 кв. м.,
житловою площею 50,50 кв. м. та земельну
ділянку, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки на підставі договору
іпотеки від 03.04.2008 року Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк» з укладенням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, з отриманням кадастрового
номеру земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки; виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, які зареєстровані та
проживають у житловому будинку
(предмет іпотеки), розташованому за
вищевказаною адресою, зі зняттям з
реєстраційного обліку в органі МВС
України, до повноважень якого входять
питання громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб, компетенція
якого територіально поширюється на
адресу вказаного будинку; стягнути
судові витрати з відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідно до укладеного договору
№VIS0GA від 31.03.2008 року ОСОБА_4
отримала у позивача кредит у розмірі
100000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 16,56% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення 31.03.2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТК КБ
«Приватбанк» і ОСОБА_3 03.04.2008 року
уклали договір іпотеки, згідно з яким
ОСОБА_3 надав в іпотеку житловий
будинок, загальною площею 83 кв. м.,
житловою площею 50,5 кв. м., та земельну
ділянку, розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, з ціною предмета іпотеки 243251
грн.

За умовами укладеного договору кредит
мав погашатися щомісяця. Позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати. ОСОБА_4 зобов'язання, взяті на
себе згідно укладеного договору
належним чином не виконувала,
внаслідок чого станом на 15.04.2013 року
виникла заборгованість в розмірі 351904,70
грн.

Рішенням Шаргородського районного
суду Вінницької області від 14
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись із рішенням, ПАТ КБ
«Приватбанк» подав апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом
норм процесуального права,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, та невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи, просив рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

В судовому засіданні представник
позивача Олішевський Д.А. вимоги
апеляційної скарги підтримав на
умовах, викладених у ній, і просив
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_8 проти вимог апеляційної скарги
заперечують, просять її відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін як законне і обґрунтоване.

Відповідач ОСОБА_3, повідомлений в
установленому порядку про дату, час і
місце розгляду справи, до суду не
з'явився, що відповідно до ст. 305 ЦПК
України не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Орган опіки і піклування Шаргородської
районної державної адміністрації
Вінницької області подав суду заяву
про розгляд апеляційної скарги у їх
відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися в судове засідання,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляції та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 31 березня 2008 року
між ЗАТ КБ «Приватбанк» ,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_4, якій після
реєстрації розірвання шлюбу з ОСОБА_3
присвоєно прізвище ОСОБА_4, було
укладено кредитний договір №VIS0GA,
відповідно до якого ОСОБА_4 отримала
кредит в розмірі 100000 грн. зі сплатою
відсотків за користування ним в
розмірі 16,56% річних на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 31 березня
2018 року.

Свої зобов'язання за кредитним
договором ОСОБА_4 не виконувала
належним чином і станом на 15.04.2013 року
має заборгованість в розмірі 351904,70 грн.,
із яких 98966,60 грн. - заборгованість за
кредитом, 104880,70 грн. - заборгованість по
процентах за користування кредитом,
3271,10 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом, 127790,84 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 250 грн. - штраф
(фіксована частина), 16745,46 грн. - штраф
(процентна складова).

Зазначені обставини підтверджуються
письмовими доказами у справі і
сторонами не заперечуються.

Крім того, 03 квітня 2008 року між ЗАТ КБ
«Приватбанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержатель)
та ОСОБА_3 (іпотекодавець) було укладено
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Шаргородського
районного нотаріального округу
ОСОБА_10, зареєстрований в
нотаріальному реєстрі за №480, та в
державному реєстрі іпотек 03.04.2008 року.

За умовами іпотечного договору ОСОБА_3
виступив майновим поручителем
позичальника ОСОБА_4 та в забезпечення
виконання останньою своїх зобов'язань
за кредитним договором, ОСОБА_3 згідно
пункту 35.3 іпотечного договору передав
в іпотеку житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами
та земельну ділянку, які розташовані в
АДРЕСА_1.

Вищевказаний будинок належить ОСОБА_3
на праві власності, на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого виконавчим комітетом
Шаргородської міської ради від 19.03.2008
року, зареєстрованого КМ
«Могилів-Подільське МБТІ» 20 березня 2008
року за №1922.

Земельна ділянка площею 0,08 га, на якій
розташований предмет іпотеки,
знаходиться у користуванні
іпотекодавця, що підтверджується
довідкою виконкому Шаргородської
міської ради Вінницької області №272
від 02.04.2008 року, проте вимогу іпотечного
договору щодо оформлення права
власності на неї, у визначені договором
строки ОСОБА_3 не виконав, додатковий
правочин до іпотечного договору,
передбачений п. 35.5 договору щодо
доповнення предмета іпотеки вказаною
земельною ділянкою сторонами не
укладався.

Згідно довідки №264 від 01.04.2008 року,
виданої міським головою м. Шаргорода
для пред'явлення нотаріусу, у будинку
номер АДРЕСА_1, який 03.04.2008 року передано
в іпотеку, проживали і були
зареєстровані лише ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Малолітні та неповнолітні діти за
вищевказаною адресою не зареєстровані.

Разом з тим, в цей же день, тобто 01.04.2008
року діти за заявою матері ОСОБА_4 були
зняті з реєстрації, а 03.04.2008 року
підписаний іпотечний договір.

З оглянутої судом домової книги та
адресних довідок випливає, що
неповнолітній син ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітній
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, були зняті з
реєстрації на наступний день після
підписання кредитного договору і за
два дні до підписання іпотечного
договору.

При цьому ОСОБА_4 суду пояснила, що
зняла дітей з реєстрації в будинку саме
з метою отримання кредиту в 100000 грн.
Діти ж фактично проживали з 2002 року і
продовжують проживати в зазначеному
будинку. Адреси вибуття в адресних
листках є неповними, а 31.10.2008 року діти
знову зареєстровані у предметі
іпотеки.

Дані про те, що відповідачі у вказаний
час мали інше житло в матеріалах справи
відсутні.

Відповідно до свідоцтв про народження
дітей на момент укладення іпотечного
договору дітям відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 - сину ОСОБА_5 виповнилося 17
років, а ОСОБА_6 - 8 років. Діти проживали
і продовжують проживати разом з матір'ю
ОСОБА_4 у будинку номер АДРЕСА_1, який є
предметом іпотеки.

Діти навчалися в Шаргородській ЗОШ
І-ІІІ ступенів і 2008-2009 роках навчання не
переривали, що також підтверджує
незмінність їх фактичного місця
проживання.

Місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років відповідно до
ч. 4 ст. 29 ЦК України є місце проживання
її батьків або одного з них, з ким вона
проживає.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на час
посвідчення іпотечного договору
проживали у будинку номер АДРЕСА_1, який
є предметом іпотеки, а отже спірний
житловий будинок є місцем проживання
дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з статтею 16 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року, що
ратифікована 27.02.1991 року та набула
чинності для України 27.09.1991 року, жодна
дитина не може бути об'єктом
свавільного або незаконного втручання
в здійснення її права на особисте і
сімейне життя, недоторканність житла,
таємницю кореспонденції або
незаконного посягання на її честь і
гідність. Дитина має право на захист
закону від такого втручання або
посягання.

Згідно з ч. 2 ст. 177 СК України, ч. 3 ст. 17
Закону України від 26.04.2001 року №2402-ІІІ
«Про охорону дитинства» (в редакції, що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин) батьки або особи, які їх
замінюють, не мають права без дозволу
органів опіки і піклування укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Частиною 2 статті 18 зазначеного Закону
встановлено, що діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого приміщення
мають право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем. Органи опіки та піклування
зобов'язані здійснювати контроль за
додержанням батьками або особами, які
їх замінюють, майнових та житлових прав
дітей при відчуженні жилих приміщень
та купівлі нового житла.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону
України від 02.06.2005 року №2623-IV «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей» для
здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 44 Постанови від 30.03.2012 року №5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
згідно зі статтею 32 ЦК України, статтею
177 СК України та статтею 17 Закону
України «Про охорону дитинства» батьки
не мають права без дозволу органу опіки
і піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових право, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення до говору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Положення статті 12 Закону України від 2
червня 2005 року №2623-IV«Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей», яка
вимагає попередньої згоди органу опіки
і піклування для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право користування якими мають
безпритульні діти, діють з 1 січня 206
року і на договори, укладені до цієї
дати. не поширюються.

Згідно з ч. 6 статті 203 ЦК України
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
права та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Правові наслідки вчинення правочину
без дозволу органу опіки та піклування
передбачені статтею 224 ЦК України,
відповідно до якої правочин, вчинений
без дозволу органу опіки та піклування
(стаття 71 цього кодексу), є нікчемним.

Суд першої інстанції повно й всебічно
дослідив обставини справи і
встановивши, що іпотечний договір від
03.04.2008 року, укладений між ЗАТ КБ
«Приватбанк» і ОСОБА_3 є нікчемним, так
як вчинений без дозволу органу опіки та
піклування й суперечить найвищим
інтересам дитини, прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову про звернення
стягнення на іпотечне майно та
виселення з нього.

Отже колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не є істотними і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити, а рішення
Шаргородського районного суду
Вінницької області від 14 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подання касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
Стадник І.М. Судді: З оригіналом
вірно: Суддя апеляційного суду
/підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/
Войтко Ю.Б. Стадник І.М.