Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014р. м.
Харків

Московський районний суд м. Харкова
в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Заїкіної О.В.,

у відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду в м. Харкові,
розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 та в інтересах
малолітнього сина ОСОБА_2 до
Харківської міської ради, КП
«Жилкомсервіс», треті особи:
Управління комунального майна та
приватизації виконкому Харківської
міської ради, ОСОБА_3 про поновлення
порушеного права на приватизацію
житла, визнання права користування,
зобов'язання видачі ордеру на вселення,
-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом
до відповідача, яким просить визнати за
позивачем, її малолітнім сином ОСОБА_2
право користування кімнатою НОМЕР_1,
площею 10,5кв.м в комунальній квартирі
АДРЕСА_1; зобов'язати ХМР видати ордер
на вселення у вказану кімнату та
поновити порушене право позивача та її
малолітнього сина, зобов'язавши ХМР
надати дозвіл на приватизацію вказаної
кімнати.

В обґрунтуванні своїх доводів
позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_1 є
комунальною квартирою та складається
із двох кімнат НОМЕР_2, площею 17,5 кв.м. та
НОМЕР_1, площею 10,5 кв.м., приміщень
загального користування. Кімната
НОМЕР_2 належить на праві власності
ОСОБА_3 В спірній квартирі позивач
зареєстрована з 2002р., її син з 2007р.
Спірна кімната була на балансі
Харківського гарнізону МОУ та у зв'язку
з його ліквідацією прийнята до
комунальної власності м. Харкова.
Рішенням гарнізонної житлової комісії
від 12.12.2002р. відкритий особистий
рахунок на ім'я позивача на кімнату
НОМЕР_1. Позивач постійно проживає та
сплачує комунальні послуги, виконує
обов'язки користувача житлового
приміщення. Разом з цим, при вселені не
надано ордеру на користування
кімнатою. Звернувшись до Управління
обліку та розподілу житлової площі ХМР
про визнання наймачем спірної кімнати,
отримала відмову, оскільки на час
надання кімнати в неї мешкали інші
члени родини і кімната не була вільною.
На сьогоднішній час раніше
зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5
рішенням суду визнані такими, що
втратили право користування кімнатою.
Звернувшись до Управління
комунального майна та приватизації з
бажанням приватизувати спірну кімнату,
також відмовлено на підставі того,
відсутні документи вселення тощо.

Представник позивача підтримав
викладені вище обставини, просить
вимоги позову задовольнити у повному
обсязі.

Представник ХМР з вимогами позову не
погодився, надавши письмові
заперечення.

Представник КП «Жилкомсервіс» та
Управління комунального майна та
приватизації виконкому ХМР в судове
засідання не з'явились, належним чином
повідомлені про день та час розгляду
справи.

ОСОБА_3 з вимогами позову погодився.

Суд вивчивши доводи позивача,
заперечення відповідача, дослідивши
матеріали справи та надані докази,
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом встановлено, що житловий
будинок по АДРЕСА_2 є об'єктом
комунальної власності територіальної
громади м. Харкова на підставі рішення
12 сесії ХМР народних депутатів І
скликання від 28.09.1992р. «Про комунальну
власність міста».

Квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною
комунальною квартирою та складається
із кімнати НОМЕР_2, площею 17,5 кв.м. і
кімнати НОМЕР_1, площею 10,5 кв.м. (а.с. 10-15).

Кімната НОМЕР_2 належить на праві
власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право власності на спадщину від
08.06.2011р. (а.с.30-32).

Далі, встановлено, що рішенням
гарнізонної житлової комісії, що
вбачається із протоколу від 12.12.2002р.,
відкрито особовий рахунок на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, площею 28
кв.м. на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 22).

Вказане рішення приймалось на
підставі положень ст..ст. 54,106 ЖК
України.

Між тим, як встановлено і не
спростовується сторонами, з 1978р. в
кімнаті НОМЕР_1 з 1978р. зареєстровані
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тобто на час вселення,
відкриття особистого рахунку на ім'я
позивача, спірна кімната не була
вільною.

Також позивачем не надано
відомостей, які б підтверджували
потреби у поліпшенні житлових умов у
відповідності до ст..34 ЖК України.

Відмовою позивачу у визнанні нею
наймачем займаної спірної житлової
площі управлінням обліку та розподілу
житла також стало посилання на
недотримання вимог житлового
законодавства при прийнятті рішення
гарнізонної житлової комісії 12.12.2002р.
(а.с.16).

Таким чином, не є зрозумілим на яких
законних підставах позивач вселилась в
спірну кімнату, не містять таких
документів і матеріали справи.

Відповідно до правил ст.. 51 ЖК України
жилі приміщення в будинках житлового
фонду місцевих Рад народних депутатів
надаються громадянам виконавчим
комітетом районної, міської...Ради
народних депутатів.

Отже, вбачається, що житловий будинок,
в якому розташована спірна кімната з
1992р. перебуває у комунальної власності
територіальної громади м. Харкова,
рішення гарнізонної житлової комісії
прийнято 12.12.2002р., всупереч вимогам ст. 51
ЖК України.

Відповідно до положень ст.. 58 ЖК
України на підставі рішення про
надання жилого приміщення в будинку
державного або громадського житлового
фонду виконавчий комітет районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів
видає громадянинові ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надане
жиле приміщення. Ордер може бути видано
лише на вільне жиле приміщення.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 20.12.2011р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5
визнано такими, що втратили право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 та знято вказаних осіб
з реєстраційного обліку по вказаній
адреси (а.с.18).

Як встановлено, позивач після
прийнятого вищевказаного рішення суду,
яким спірна квартира вважається
вільною, не звернулася до органів
виконавчої влади в порядку ст..ст. 51,58 ЖК
України.

Далі, позивач просить визнати за нею
разом з дитиною право користування
кімнатою НОМЕР_1.

Відповідно до положень ст. 61 ЖК
України користування жилим
приміщенням у будинках державного і
громадського житлового фонду
здійснюється відповідно до договору
найму жилого приміщення. Договір найму
жилого приміщення в будинках
державного і громадського житлового
фонду укладається в письмовій форі на
підставі ордера на жиле приміщення.

Як вже встановлено спірна квартира
на сьогоднішній час звільнена, тому у
відповідності до вимог ч.2 ст. 54 ЖК
України, тому позивач не позбавлений
можливості реалізувати своє право на
користування кімнатою.

Між тим, як встановлено, позивач на
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов не перебуває.

Не підлягають задоволенню вимоги
позову щодо зобов'язання відповідача
надати дозвіл на приватизацію кімнати
НОМЕР_1 по вказані вище адреси,
оскільки, чинним законодавством не
передбачено надання такого дозволу
органами місцевого самоврядування,
оскільки приватизація житла
здійснюється відповідно до положень ЗУ
«Про приватизацію державного
житлового фонду» за ініціативою
виключно громадянина.

Відповідно до п. 1 ст. 2 ЗУ «Про
приватизацію житлового фонду» до
об'єктів приватизації належать
квартири багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки), кімнати у
квартирах та одноквартирних будинках,
де мешкають два і більше наймачів, які
використовуються громадянами на
умовах найму.

Пояснення свідка ОСОБА_7, наявність
квитанцій про сплату комунальних
послуг, не спростовують висновків суду.

Таким чином, на підстав
вищевикладеного у суду відсутні
правові підстави для задоволення вимог
позову.

Керуючись 10, 11, 60, 88, 130, 212-215 ЦПК
України, ст..ст. 51, 54, 58, 61 Житлового
Кодексу України, ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду», суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені вимог позову відмовити
у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного суду через Московський
районний суд м. Харкова, шляхом подачі
протягом десяти днів з дня оголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя