Апеляційний суд Житомирської області
Справа №6-26/2011 Головуючий у 1-й інст. Васильчук О.В.
Категорія 59 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 29 липня 2011 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Баранівського районного управління юстиції Онопрійчука І.В. про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а :

В липні 2011 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Барнанівського РУЮ (далі - відділ ДВС) Онопрійчук І.В. звернувся до суду із поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, мотивуючи тим, що на виконанні відділу ДВС знаходиться виконавчий лист № 2-525 від 18.10.2010 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Добробут» боргу по кредиту в сумі 32436,31 грн. Боржник ухиляється від сплати боргу, на виклики до державного виконавця не з'являється, тому виникла необхідність в обмеженні його права виїзду за межі України до погашення боргу в повному обсязі.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 29 липня 2011 року подання задоволено і обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2 до погашення боргу в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник апелянта просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні подання. Зазначає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а саме щодо наявності в його діях такої ознаки як «ухилення» від виконання боргових зобов'язань.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що на виконанні у старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Баранівського районного управління юстиції Онопрійчука І.В. станом на 09.11.2010 року знаходилось виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2, заборгованості по кредитному договору в сумі 32658,49 грн.

ОСОБА_2 викликався до відділу ДВС з питань погашення заборгованості та попереджався про накладення штрафу за неявку за викликом державного виконавця. Проте у наданий строк борг сплачений не був.

Задовольняючи подання державного виконавця суд послався на те, що ОСОБА_2 має невиконані зобов'язання перед КС «Добробут», та добровільно рішення суду не виконує. Колегія суддів не погоджується із такою думкою суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Порядок розгляду такого подання врегульовано ст. 377-1 ЦПК України, яка передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З аналізу вказаних норм вбачається, що невиконання рішення суду не є безумовною підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Обов'язковою умовою є свідоме ухилення від виконання зобов'язань і ця обставина повинна бути доведена.

Узагальнюючи судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України 01 лютого 2013 року Верховний Суд України зазначив наступне:

"Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне".

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо)».

Звертаючись із відповідним поданням державним виконавцем не наведено обставин саме на підтвердження дій або бездіяльності ОСОБА_2, що виразилися в ухиленні від погашення боргових зобов'язань. Суть подання зводиться лише до наявності заборгованості, що не погашена боржником.

В матеріалах справи відсутні відомості про отримання боржником повідомлень-викликів державного виконавця, підтверджуючих документів про вручення вищезазначених викликів державним виконавцем не надано.

Будь-яких доказів наявності коштів на рахунках боржника, накладення на них арешту або наявність майна, на яке може бути звернуто стягнення, державним виконавцем не було надано. Не наведено доказів і про перешкоджання державному виконавцю вчиняти виконавчі дії на погашення боргових зобов'язань.

Вказані обставини не були враховані судом під час винесення ухвали про задоволення подання про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, а тому ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової - про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 29 липня 2011 року скасувати, ухваливши нову.

Відмовити старшому державному виконавцю відділу державної виконавчої служби Баранівського районного управління юстиції Онопрійчука І.В. в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді