АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7766/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/263/14
Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.
Доповідач Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М.,
Омельченко Л.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 04 листопада 2013 року

по цивільний справі за позовом
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідно
до укладеного договору № PLA0RX06760031 від
18.06.2006 р. ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 2
018,50 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 18.06.2007 р., зі сплатою
щомісячних платежів. Свої зобов'язання
за договором не виконував, внаслідок
чого утворилась заборгованість у
розмірі 54 550,43 грн. Просив суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 54 550,43 грн. та судові витрати
по справі в сумі 545,50 грн.

Рішенням Октябрського районного
суду м. Полтави від 04 листопада 2013 року
у задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
- відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ
КБ «ПриватБанк» просить вищевказане
рішення місцевого суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог. Свої вимоги
обгрунтовує тим, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають істотне значення для справи,
та невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
що відповідно до укладеного договору №
PLA0RX06760031 від 18.06.2006 р. ОСОБА_1 отримав
кредит у сумі 2018,50 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 18.06.2007 р.

ОСОБА_1 свої зобов'язання за
договором не виконав, у зв'язку з чим
станом на 21.05.2013 р. утворилася
заборгованість у розмірі 54 550,43 грн.,
яка складається з: заборгованості за
кредитом - 2018,50 грн., заборгованості по
відсотках за користування кредитом - 17
433,17 грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом - 327 грн., пені за
несвоєчасність виконання зобов'язання
за договором - 31 697,93 грн., штрафу
(фіксована частина) - 500 грн., штрафу
(процентна складова) - 2 573,83 грн., що
підтверджує розрахунком
заборгованості ( а.с.3).

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що
остаточний та повний розрахунок за
кредитним договором повинен був
відбутися 18.06.2007 р., позовна давність з
вимогою позивача про стягнення
заборгованості за вказаним кредитним
договором сплила 18.06.2010 р., а позивач
звернувся до суду з позовом 19.06.2013 р.,
тому прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позову у зв»язку зі
спливом строків давності.

Як встановила колегія суддів, такий
висновок місцевого суду є вірним,
оскільки суд дійшов його після повного,
всебічного та об"єктивного з"ясування
фактичних обставин справи, прав та
обов"язків сторін в даних
правовідносинах, з правильним
застосуванням норм матеріального
права.

Як вбачається із матеріалів справи,
18.06.2006 р. укладено вказаний кредитний
договір на строк 12 місяців по 18.06.2007 р.
(а.с.5).

Згідно ч.1 ст.251 ЦК України строком
є певний період у часі, зі сплином якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Згідно ч. 1 ст.253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов»язано його
початок.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ч.1 ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється у три роки.

Згідно ч. 1 ст.259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно п.5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка) (Стандарт) терміни
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки-пені, шрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

У даному випадку початок перебігу
строку позовної давності за договором
почався 18.06.2007 р. З вказаної дати у
кредитора виникло право на позов, тобто
можливість реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд, але
позивач звернувся до суду з даним
позовом лише 19.06.2013 р., тобто через 6
років. Позивач не просить поновити
строк позовної давності.

01.11.2013 р. відповідач надав заяву
про застосування позовної давності.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Крім цього, як встановлено
колегією суддів, згідно розрахунку
заборгованості (а.с. 3) останній платіж
на погашення заборгованості здійснено
відповідачем у червні 2007 р., отже право
кредитора вважається порушеним з
вказаного часу і з цього часу у нього
виникло право на позов, а тому при
розгляді даної справи місцевий суд
правомірно прийшов до висновку про
пропуск позивачем строку позовної
давності.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов»язковим для всіх суб»єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України. Суди
зобов»язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верхвного Суду України.

Колегія суддів бере до уваги
постанову Судових палат у цивільних та
господарських справах Верховного Суду
України від 06.11.2013 р. про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 травня 2013 року у справі за
позовом ПАТ «Перший Український
міжнародний банк» до особи _1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором в частині застосування
судами норм законущодо позовної
давності.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ
«ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 04 листопада 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

С У Д Д І: