Головуючий суду 1 інстанції - Селинний
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 2-2100/12
Провадження № 22ц/782/5278/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

Головуючого - судді Соловей Р.С.,

Суддів Медведєвої Л.П., Пащенко Л.В.

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Жовтневого районного суду
міста Луганська від 11 листопада 2013 року

у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» («Фідокомбанк») до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмету позову: Мале приватне
підприємство «Сплав-плюс» у особі
ліквідатора - арбітражного керуючого
Колєжука Андрія Сергійовича,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будкомплект» у
особі ліквідатора - арбітражного
керуючого Віскунова Олександра
Володимировича,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року позивач ПАТ «Ерсте
Банк», правонаступником якого був ПАТ
«Фідокомбанк», а на цей час є ПАТ
«Фідобанк» (а. с. 84 - 87 т. 2, далі - Банк),
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 та, зменшивши
надалі свої вимоги (а. с. 187 - 189 т. 1),
просив стягнути з відповідача 4 622 304,29
доларів США, що за курсом НБУ станом на
04.10.2011 р. є еквівалентним 36 852 245,45 грн., в
рахунок погашення заборгованості за
кредитними договорами:

- №011-05/1036 від 07.07.2008 р. в сумі 2 107 767,99
доларів США, що за курсом НБУ станом на
04.10.2011 р. є еквівалентним 16 804 601,85 грн. та
складається із заборгованості за
кредитом в розмірі 2 081 969,24 доларів США,
заборгованості за відсотками - 19 289,99
доларів США, пені за прострочення
сплати кредиту - 5 784,94 доларів США, пені
за прострочення сплати відсотків - 783,82
доларів США;

- №011-05/1037 від 07.07.2008 р. в сумі 2 514 536,31
доларів США, що за курсом НБУ станом на
04.10.2011 р. є еквівалентним 20 047 643,64 грн. та
складається із заборгованості за
кредитом в розмірі 2 488 555,19 доларів США,
заборгованості за відсотками - 23 604,97
доларів США, пені за прострочення
сплати кредиту - 1 527,94 доларів США, пені
за прострочення сплати відсотків - 848,21
доларів США.

Крім того, позивач просив стягнути з
відповідача судові витрати, що
складаються із судового збору в
розмірі 1 700 грн. та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду справи у розмірі 120
грн.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги
задоволено. Стягнено з відповідача
ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість
за кредитним договором №011-05/1036 від
07.07.2008 р. в розмірі 2 107 767,99 доларів США,
що є еквівалентним 16 804 601,85 грн., та за
кредитним договором №011-05/1037 від 07.07.2008
р. в розмірі 2 514 536,31 доларів США, що є
еквівалентним 20 047 643,64 грн., а всього 4 622
304,29 доларів США, що за курсом НБУ станом
на 04.10.2011 р. є еквівалентним 36 852 245,45 грн.
Крім того з відповідача на користь
Банку стягнено судові витрати в
розмірі 1 820 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, вважаючи його незаконним,
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права, позивач, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове, яким відмовити
позивачеві у задоволенні позовних
вимог. Апелянт, вважає, що суд неповно
з'ясував фактичні обставини справи, а
також не дослідив і не дав належної
оцінки доказам та обставинам справи.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим, тобто, суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає
вказаним вимогам.

Судом у справі правильно встановлено
наступні фактичні обставини справи,
які не оспорюються та не оскаржуються
апелянтом.

За Генеральною кредитною угодою
№010-05/1017 від 23.06.2008 р., укладеною між ПАТ
«Ерсте Банк» та МПП «Сплав-плюс», ліміт
кредитної заборгованості позичальника
не повинен перевищувати 5 000 000 доларів
США, кінцевий строк повернення
кредитних коштів встановлено 22.06.2011 р.,
суми кредитних коштів та строки, на які
вони видаються, встановлюються
окремими кредитними договорами. П. 1.3
Генеральної кредитної угоди
передбачено, що кредитні кошти в рамках
цієї угоди надаються на строки,
встановлені окремими кредитними
договорами, однак зазначені строки не
можуть перевищувати 36 місяців з
моменту підписання цієї угоди
сторонами. Кінцевий термін повернення
кредитних коштів, наданих в рамках цієї
угоди, не може перевищувати 22.06.2011 р. (а.
с. 23 - 26 т. 1).

В рамках вказаної Генеральної
кредитної угоди між ПАТ «Ерсте Банк» та
МПП «Сплав-плюс» було укладено
кредитні договори №011-05/1036 та №011-05/1037
від 07.07.2008 р., за якими МПП «Сплав-плюс»
отримав кредитні кошти в розмірах
відповідно 2 279 528 доларів США та 2 720 472
долари США зі сплатою 12,5% річних за
користування кредитними коштами та з
кінцевими термінами погашення 06.07.2009 р.
(а. с. 27 - 38).

13.07.2009 р. між ПАТ «Ерсте Банк», МПП
«Сплав-плюс» та ОСОБА_2 було укладено
Додаткові угоди № 2 до вказаних
кредитних договорів, за умовами яких
було змінено кінцевий термін
повернення кредитних кошів за
вказаними кредитними договорами на
08.09.2009 р.

Як вбачається з письмовим рішенням
ОСОБА_2 як фінансового поручителя від
15.05.2009 р., він дав згоду виступати
фінансовим поручителем за
зобов'язаннями МПП «Сплав-плюс»у ВАТ
«Ерсте Банк»у зв'язку з продовженням
строку дії кредитних договорів №011-05/1036
та №011-05/1037 від 07.07.2008 р. до 08.09.2009 р. (а. с.
140)

23.06.2008 р. між ПАТ «Ерсте Банк», МПП
«Сплав-плюс» та ОСОБА_2 був укладений
договір поруки №010-05/1017/2, за яким
останній, як поручитель, зобов'язався у
повному обсязі солідарно відповідати
за виконання позичальником МПП
«Сплав-плюс» перед кредитором
зобов'язань, що випливають з
Генеральної кредитної угоди №010-05/1017
від 23.06.2008 р. та всіх укладених до неї
кредитних договорів і додаткових угод
(а. с. 10 - 11).

Виконання зобов'язання забезпечене
також договорами іпотеки,
іпотекодавцем за якими виступило ТОВ
«Будкомплект» (а. с. 41 - 52), та договором
застави з МПП «Сплав-плюс» (а. с. 53 - 56).

Рішенням Господарського суду
Луганської області від 09.11.2009 р. у
справі № 16/250 стягнуто солідарно з МПП
«Сплав-плюс» та ТОВ «Будкомплект» на
користь ВАТ «Ерсте Банк» за кредитним
договором №011-05/1036 від 07.07.2008 р.:
заборгованість по кредиту в розмірі 2 279
528 доларів США, за відсотками - 49 181,60
доларів США, пеню за прострочення
сплати кредиту - 5 784,94 доларів США, пеню
за прострочення сплати відсотків - 723,82
доларів США; за кредитним договором
№011-05/1037 від 07.07.2008 р.: заборгованість за
кредитом в розмірі 2 720 472 долари США, за
відсотками - 58 695,12 доларів США, пеню за
прострочення сплати кредиту - 1 527,94
доларів США, пеню за прострочення
сплати відсотків - 848,21 доларів США (а. с.
57 - 60).

Вказані фактичні обставини сторонами
не оспорюються.

Задовольняючи позовні вимоги Банку,
суд першої інстанції виходив з
приписів ст. ст. 546, 554, 625, 1054 ч. 1
Цивільного кодексу України, зважаючи
на наявність договірних відносин між
сторонами у справі, та те, що
позичальник МПП «Сплав-плюс» не
повернувши своєчасно кредитні кошти
Банку, а також нараховані відсотки,
пеню за прострочення сплати кредиту та
відсотків, порушив умови договорів в
рамках Генеральної угоди, а відповідач
ОСОБА_2 як поручитель зобов'язався у
повному обсязі солідарно відповідати
за виконання позичальником - МПП
«Сплав-плюс» зобов'язань перед банком.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Наявність заборгованості
позичальником МПП «Сплав-плюс» за
кредитними договорами підтверджується
наданими позивачем письмовими
доказами, зокрема, розрахунками
заборгованостей за кредитними
договорами (а. с. 39 - 40). Про наявність
заборгованості позичальник та
поручителі повідомлялись
повідомленнями-вимогами банку з
пропозиціями погасити заборгованість
та були ними отримані (а. с. 15 - 22)

Обгрунтовуючи свої апеляційні доводи
щодо порушення судом першої інстанції
норм процесуального права, апелянт
зазначає, що у оскаржуваному рішенні не
дано правової оцінки його зустрічному
позову, хоча ухвала суду першої
інстанції про залишення його позовної
заяви без розгляду була скасована
апеляційним судом та справу було
направлено до суду першої інстанції
для виконання вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою від 27.09.2013 р. суд першої
інстанції залишив без розгляду
зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, якою
останній, просив визнати договір
поруки договір поруки №010-05/1017/2 від
23.06.2008 р. припиненим з 13.07.2009 р., зважаючи
на його повторну неявку у судове
засідання без повідомлення причин (а. с.
14 т. 2). Ухвалою апеляційного суду
Луганської області від 05.11.2013 р.
зазначену ухвалу скасовано та справу
направлено для подальшого розгляду до
суду першої інстанції (а. с. 31
відокремленого матеріалу). Як
вбачається із супровідного листа, за
яким відокремлений матеріал був
направлений апеляційним судом, до
Жовтневого районного суду міста
Луганська він надійшов 22.11.2013 р. (а. с. 35
відокремленого матеріалу), тобто після
ухвалення оскаржуваного рішення.
Ухвалою від 25.11.2013 р. суд першої
інстанції зустрічний позов ОСОБА_2 про
визнання договору поруки припиненим
виділив у окреме провадження (а. с. 40 т.
2).

Отже, враховуючи вказані обставини, суд
першої інстанції при ухваленні
оскаржуваного рішення не міг
розглядати зустрічний позов, та
отримавши відокремлений матеріал
після ухвалення рішення у справі
прийняв єдине правильне рішення про
виділення позову апелянта у окреме
провадження. Процесуальних порушень в
цій частині колегія суддів не вбачає.

Щодо ліквідаційної процедури МПП
«Сплав-плюс» та ТОВ «Будкомплдект», у
справі є ряд рішень господарських
судів (а. с. 63 - 65, 197 - 199, 253 - 258, 67 - 68, 211 - 215
т. 1, а. с. 63 - 70 т. 2). Ухвалою
Господарського суду Луганської
області від 31.08.2012 року у справі №20/92б
було припинено ліквідаційну процедуру
МПП «Сплав-Плюс», ліквідовано
підприємство як юридичну особу,
скасовано мораторій на задоволення
вимог кредиторів. Державна реєстрація
припинення малого приватного
підприємства «Сплав-плюс» як юридичної
особи у зв'язку з визнанням його
банкрутом була здійснена Державною
реєстраційною службою України 16.10.2012
року, номер запису 1 001210. Однак
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 20.11.2012 р.,
залишеною без змін постановою Вищого
господарського суду України від 12.02.2013
р., вказану ухвалу було скасовано та
справу направлено до Господарського
суду Луганської області на стадії
ліквідаційної процедури. Отже, МПП
«Сплав-плюс» не є ліквідованим, та щодо
нього триває ліквідаційна процедура.
Щодо ТОВ «Будкомплект» також триває
ліквідаційна процедура.

Вказані обставини не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції у оскаржуваному рішенні щодо
задоволення позовних вимог Банку.

Доводи апелянта про перешкоджання
Банку у реалізації ліквідатором майна
ТОВ «Будкомплект» не заслуговують на
увагу, оскільки вказане питання є
компетенцією господарського суду.

Апелянт зазначає, що позивач є
кредитором першої черги у справі про
банкрутство ТОВ «Будкомплект», тому
всі кошти від реалізації майна
підприємства будуть спрямовані на
погашення заборгованості перед
позивачем. Стягнення заборгованості з
нього (відповідача) за таких обставин,
на думку апелянта, призведе до
подвійного задоволення вимог
кредитора. Вказані доводи є
безпідставними. Заборгованість за
кредитними договорами рішенням
господарського суду стягнена з МПП
«Сплав-плюс» та з ТОВ «Будкомплект», як
було зазначено вище. Оскільки
відповідач як поручитель несе
солідарну відповідальність за
невиконання МПП «Сплав-плюс» як
позичальником умов кредитних
договорів, питання виконання стягнення
з кожного з боржників будуть
вирішуватися у виконавчому
провадженні. Отже, вказані апелянтом в
цій частині обставини не можуть бути
підставою для відмови у задоволенні
позову Банку, оскільки заборгованість
лишається непогашеною.

Доводи апелянта про не встановлення
судом конкретної суми, яку Банк отримав
від МПП «Сплав-плюс» та ТОВ
«Будкомплект» є безпідставними.

Так, фактичне погашення позичальником
МПП «Сплав-плюс» за кредитними
договорами відображено у розрахунках
заборгованостей (а. с. 39 - 40). Крім того,
позивачем до заяви про зменшення
позовних вимог додано копію платіжного
доручення №76 від 25.06.2012 р., з якого
вбачається отримання від ТОВ
«Будкомплект» від реалізації
заставленого майна на погашення
кредитної заборгованості 3 942 160,00 грн.
(а. с. 190 т. 1), у зв'язку з чим позивачем
було зменшено позовні вимоги (а. с. 187 -
189).

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що доводами апелянта висновки
суду у оскаржуваному рішенні не
спростовуються. Суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини, що
склалися між сторонами у справі, норми
цивільного права, якими вони
регулюються, об'єктивно та повно
дослідив фактичні обставини у справі,
дав належну оцінку наданим доказам та
дійшов правильного висновку про
задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду
відповідає вимогам норм матеріального
права, порушень процесуального
законодавства при розгляді справи та
прийнятті рішення не встановлено,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Луганська від 11 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: