Справа № 450/378/13-ц Провадження № 2/450/159/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2014 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді - Данилів Є.О.

при секретарі - Ориняк Н.М.

з участю: позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні,-

в с т а н о в и в :

06.02. 2013 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні. Позивачі у позовній заяві просять суд припинити право власності ОСОБА_4 на 1 / 3 ідеальну частку в спільному майні - будинковолодіння АДРЕСА_2; розподілити припинену частку між позивачами; судові витрати покласти на відповідача.

Позивачі у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликають на наступні обставини:

сторонам у справі на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_2 та господарські будівлі до нього. Зазначений житловий будинок загальною площею 61, 3 м.кв., житловою площею 36, 6 кв.м., складається з однієї кімнати, кухні та допоміжних приміщень. Кожному співвласнику належить 12, 2 м.кв. житлової площі будинку, що є меншим мінімуму встановленого ЖК України. Згідно висновку будівельно - технічної експертизи, що складений у серпні 1992 року, спірне будинковолодіння реально поділене між трьома співвласниками бути не може і призначене для проживання лише однієї сім'ї. Позивачі вказують, що у спірному будинковолодінні протягом двадцяти років ніхто не проживає. Вказане будинковолодіння на теперішній час перебуває стані непридатному для проживання. Згоди щодо спільного користування спірним будинковолодінням між сторонами не досягнуто.

На підставі наведеного позивачі у позовній заяві просять суд задоволити заявлені позовні вимоги.

Позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, їхній представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просили задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у судовому засіданні заявлені позивачами позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, оскільки відповідач, як і кожен з позивачів є власником 1 / 3 часки у спірному будинку, що є значною частиною будинку. У задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу присутніх у судовому засіданні, проаналізувавши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи:

ОСОБА_1 володіє на праві спільної часткової власності 1 / 3 ідеальною частиною житлового будинку АДРЕСА_2, що стверджується Реєстраційним посвідченням від 18.06. 1992 року, записане в реєстрову книгу № 1 за реєстровим НОМЕР_1 /а.с. 5/.

ОСОБА_2 володіє на праві спільної часткової власності 1 / 3 ідеальною частиною житлового будинку АДРЕСА_2, що стверджується Реєстраційним посвідченням від 18.06. 1992 року, записане в реєстрову книгу № 1 за реєстровим НОМЕР_1 /а.с. 6/.

ОСОБА_4 володіє на праві спільної часткової власності 1 / 3 ідеальною частиною житлового будинку АДРЕСА_2, що стверджується Реєстраційним посвідченням від 20.11. 1991 року, записане в реєстрову книгу № 1 за реєстровим НОМЕР_1 /а.с. 9/.

Із Висновку № 1994 судової інженерно - технічної експертизи від 05.05. 2014 року /а.с. 47 -52/ та Експертного висновку на розподіл будинковолодіння АДРЕСА_2 /а.с. 11- 14/ слідує, що технічної можливості виділити в натурі 1 / 3 ідеальну частину житлового будинку та господарських споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 немає. Також, із Висновку № 1994 судової інженерно - технічної експертизи від 05.05. 2014 року /а.с. 47-52/ слідує, що будинковолодіння АДРЕСА_2 складається з: «А» - житловий будинок, «В» - сарай, «Г» - вбиральня, «Пг» - погріб, «к» - колодязь, «а1»- огорожа, «а2»- огорожа, «а3» - огорожа, «а 4» - огорожа, «а 5» - огорожа, «а6»- ворота; «а7» - хвіртка. У відповідності до технічного паспорту, складеного Львівським міжміським БТІ від 11.06.1988 року (а.і.с. 1) житловий будинок "А-1" на вул. Полуботка, 7 у с.Конопниця, Пустомитівського району, Львівської області складається з наступних приміщень: 1-1 - коридор площею 6,5 кв.м.; 1-2 - кухня площею 9,6 кв.м.; 1-3 - кладова площею 12,6 кв.м.; 1-4 - житлова кімната площею 14,8 кв.м.; 1-5 - житлова кімната площею 21,8 кв.м. Всього по будинку площа складає - 61,3 кв.м.

Судом встановлено та сторонами у судовому засіданні визнана, відтак згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування, та обставина, що у житловому будинку АДРЕСА_2 сторони у справі не проживають протягом останніх двадцяти років.

Згідно Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майно (а.с. 68) слідує, що ОСОБА_4 є одним із трьох співвласників квартири АДРЕСА_1, загальною площею 63, 9 кв.м.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний № 23288481 від 20.06. 2014 року /а.с. 70/, Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майно (а.с.71) ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_3, загальною площею 211, 9 кв.м., крім того, остання є власником приміщень не призначених для проживання.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний № 23289287 від 20.06. 2014 року /а.с. 74/ у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо речових прав ОСОБА_2 відсутні.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

За змістом норм Закону втручання в право власності, у тому числі й основане на законі, не повинно порушувати справедливу рівновагу між вимогами інтересів суспільства, конкретних його членів і захистом основних прав особи.

У правовому висновку Верховного Суду України, зробленому в постанові від 18 вересня 2013 р., прийнятій за результатами розгляду заяви заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2012 р. у справі за позовом Бердянського природоохоронного міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Бердянської міської ради до Особи 1, третя особа - державне підприємство "Центр державного земельного кадастру", про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та повернення її (справа N 6-92цс13) зазначено таке: основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 р. у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", від 11 березня 2003 р. - "Новоселецький проти України", від 1 червня 2006 р. - "Федоренко проти України"). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, враховуючи майнові права сторін у справі на нерухоме майно, суд прийшов до висновку, що припинення права власності ОСОБА_4 на 1 / 3 частину житлового будинку АДРЕСА_2 завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членів його сім'ї. Крім того, судом враховано, що предмети майнових прав позивача ОСОБА_1 є значно більшими за предмет майнових прав ОСОБА_4. Також, беручи до уваги те, що у житловому будинку АДРЕСА_2 сторони не проживають протягом останніх двадцяти років, суд прийшов до переконання, що позивачами перед судом не доведено необхідності припинення права ОСОБА_4 на 1 / 3 ідеальну частку будинковолодіння АДРЕСА_2. Відтак, позовна вимога заявлена позивачами про припинення права ОСОБА_4 на 1 / 3 ідеальну частку будинковолодіння АДРЕСА_2 не обґрунтована, а тому не підлягає задоволенню.

В свою чергу, вимога про поділ між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припиненої частки ОСОБА_4 в будинковолодінні АДРЕСА_2 є безпідставною, оскільки право власності ОСОБА_4 на 1 / 3 ідеальну частку будинковолодіння АДРЕСА_2 судом не припиняється.

Документально підтверджені понесені сторонами судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, тобто стягненню з відповідача в корить позивачів не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 61, 88, 209, 212- 215, 218, 224 - 226 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 365 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про: припинення права ОСОБА_4 на 1 / 3 ідеальну частку будинковолодіння АДРЕСА_2; поділ між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припиненої частки ОСОБА_4 в будинковолодінні АДРЕСА_2; стягнення судових витрат,- відмовити.

Повернути ОСОБА_1 9 180, 50 грн. (дев'ять тисяч сто вісімдесят грн.. 50 коп.), оплачених як компенсація за частку ОСОБА_4, відповідно до квитанції № ПН 2618 від 19.12. 2014 року, видана ПАТ "Кредобанк".

Повернути ОСОБА_2 9 180, 50 грн. (дев'ять тисяч сто вісімдесят грн.. 50 коп.), оплачених як компенсація за частку ОСОБА_4, відповідно до квитанції № ПН 2690 від 19.12. 2014 року, видана ПАТ "Кредобанк".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

СуддяЄ. О. Данилів