АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2466/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/117/14
Головуючий у 1-й інстанції Крикливий
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Бондаревської С.М., Омельченко
Л.М.,

при секретарі: Ачкасовій О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 22 жовтня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство (далі ПАТ) "ПриватБанк"
звернувся в суд з позовною заявою до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, посилаючись на
те, що за кредитним договором від 19
травня 2008 року, укладеним між банком та
ОСОБА_1, позичальник отримав кошти у
розмірі 8500 грн. зі сплатою 30 % з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Внаслідок порушення
відповідачем строку та порядку
погашення кредиту станом на 30.06.2013 року
утворилася заборгованість у розмірі 23
574, 26 грн., яку позивач просив стягнути в
судовому порядку.

Рішенням Комсомольського міського
суду Полтавської області від 22 жовтня
2013 року позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк"- задоволено
повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
від 19.05.2008 року у розмірі 23 574, 26 грн. та
понесені судові витрати в сумі 235, 74 грн.

ОСОБА_1 оскаржив рішення місцевого
суду, в апеляційній скарзі просив його
скасувати, оскільки вважає, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, порушено норми
матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_1 не з'явився, надав заяву про
проведення розгляду справи без його
участі, просив задовольнити вимоги,
викладені в його апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

В судове засідання апелянт не з'явився,
будучи у порядку встановленому законом
повідомлений про час та місце розгляду
справи, про що свідчить повідомлення
про вручення поштового підправлення.

Крім того, до суду апеляційної
інстанції надійшла його заява, у якій
ОСОБА_1 просить розглядати справу без
його участі.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій сумі, що була передана йому
позикодавцем) у строк та порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування
чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти, якщо
інше не встановлено договором.

Із змісту ст. 546 ЦК України слідує, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання. (ч.ч.
1, 3 ст. 549 ЦК України).

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 19.05.2008 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» (зараз ПАТ КБ
«Приватбанк») та відповідачем укладено
договір про надання грошових коштів,
відповідно до якого останній отримав у
кредит грошові кошти в сумі 8500 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну карту зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 2,5% на місяць з розрахунку 360
днів у році з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Даний кредитний договір складається з
Заяви позичальника, Умов і правил
надання банківських послуг. При цьому,
Умови і правила надання банківських
послуг встановлені банком в
стандартизованій формі, не потребують
їх підписання з боку позичальника.
ОСОБА_1, підписавши заяву про надання
банківських послуг приєднався до
стандартизованої форми Умов і правил
надання банківських послуг.

Відповідно до п.6.5 Умов і правил надання
банківських послуг, клієнт
зобов'язаний погашати зпборгованість
по кредиту, процентах за його
використання, по перевитраті
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених даним
Договором.

Згідно п. 8.6 Умов при порушенні клієнтом
строків платежів по будь-якому із
грошових зобов'язань, передбачених
даним договором більше ніж на 120 днів,
клієнт зобов'язаний сплатити банку
штраф у розмірі 500 грн., плюс 5% від суми
позову.

Пунктом 9.12 Умов визначено, що договір
діє протягом 12 місяців з моменту його
підписання. Якщо протягом цього строку
ні одна із сторін не інформує іншу
сторону про припинення дії Договору,
він автоматично лонгується на той же
термін.

Після закінчення 12 місяців з моменту
підписання спірного договору, ОСОБА_1
не звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з
вимогою про припинення дії Договору.

У зв'язку з порушенням відповідачем
зобов'язань за кредитним договором на
30.06.2013 року утворилась заборгованість в
сумі 23 574, 26 грн., яка складається з
наступного: 7103, 14 грн. - заборгованості
за кредитом; 12629, 94 грн. - заборгованість
по процентах за користування кредитом;
500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1098,
77 грн. штраф (процентна складова), 2242, 41
грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом.

Враховуючи викладене, та беручи до
уваги, що станом на 30.06.2013 року у
відповідача утворилась заборгованість
перед банком, у зв'язку з неналежним
виконанням покладених на нього
зобов'язань за кредитним договором, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про можливість задоволення
позову Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитом.

Посилання апелянта ОСОБА_1 щодо
невідповідності змісту кредитного
договору загальним засадам цивільного
законодавства та Закону України «Про
захист прав споживачів» є
безпідставними.

Як визначено ч. 1 ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що
укладений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксовано в одному або кількох
документа.

Відповідно до заяви позичальника, які
підписана ОСОБА_1 він ознайомився та
згоден з умовами на правилами надання
банківських послуг, а також погодився
із тим, що заява позичальника, разом із
Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами
надання банківських послуг, становить
між ним та банком договір про надання
банківських послуг.

Таким чином, ознайомившись із умовами і
правилами надання банківських послуг
та підписавши заяви про надання
банківських послуг відповідач
погодився із умовами запропонованими
банком, тобто сторони досягли згоди
щодо всіх суттєвих умов договору.

При цьому, проаналізувавши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що заява клієнта та умови і
правила надання банківських послуг
містять всі необхідні умови
передбачені чинним законодавством, а
тому підстави вважати, що договір про
надання банківських послуг є
неукладеним або нікчемним - відсутні.

Будь-яких доказів, які б доводили ту
обставину, що ОСОБА_1 не ознайомився із
умовами заяви позичальника, умовами і
правилами надання банківських послуг,
Тарифами банку, апелянт суду не надав.

Посилання апелянта про те, що до
позовної заяви не надано ні письмових
підтверджень, ні невід'ємних частин
договору, а саме: пам'ятки та тарифів, не
спростовують висновки суду першої
інстанції, оскільки про розгляді
справи у суді апеляційної інстанції
підтверджено правильність розрахунку
заборгованості за договором,
укладеного між ОСОБА_1 та позивачем.

Крім того, Пам'ятка клієнта долучена до
матеріалів справи у суді апеляційної
інстанції, а інформація, яка міститься
у Пам'ятці клієнта не підтверджує
доводи апелянта.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
існування іншого судового рішення про
стягнення з нього заборгованості за
цим же договором, на увагу не
заслуговують, оскільки приєднана до
справи ксерокопія рішення суду не може
вважатися належним доказом(а.с.33),
входячи з наступного: вказана копія
жодним чином не завірена, не містить
обов'язкових ознак рішення: дати, місця
ухвалення, найменування суду, прізвища
і ініціалів судді та секретаря
судового засідання, підпису
головуючого судді.

Щодо доводів апелянта про неправильне
застосування судом норм ст. 61
Конституції України та ст. 550 ЦК
України, у зв'язку з одночасним
стягненням пені і штрафів, необхідно
зазначити наступне, що штраф (фіксована
частина) та штраф (процента складова)
передбачені умовами договору, тому
дані доводи апелянта не ставлять під
сумнів висновки суду першої інстанції.

Крім того, згідно зі статтею 549 ЦК
України пеня та штраф є формами
неустойки, тобто не є окремими та
самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Вказана правова позиція висловлена у
Постанові Верховного Суду України від 9
квітня 2012 року.

Щодо доводів ОСОБА_1 про зменшення
розміру пені відповідно до положень ч.3
ст. 551 ЦК України необхідно зазначити,
що відповідно до правової позиції
викладеної у Постанові Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 30
березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішення спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» положення ч.3
ст. 551 ЦК України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача, проте
ОСОБА_1 таких клопотань не заявляв,
будучи належним чином повідомлений про
час та місце розгляду справи, надав
суду заяву про розгляд справи без його
участі (а.с. 29), тим самим відмовився
брати участь у судовому засіданні.

Посилання апелянта на ту обставину, що
позивач звернувся до суду із позовом
лише через два роки після початку
нарахування відсотків за договором, та
тим самими, на думку відповідача,
позивач зловживав своїми правами, не
може бути підставою для скасування
рішення суду першої інстанції.

Так, визначення строку звернення до
суду є правом позивача, і підставою для
відмови у позові, за відповідних
підстав, може бути, зокрема, звернення
до суду після спливу строку позовної
давності (ч. 1 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦПК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленої до винесення ним рішення у
справі.

Проте, ОСОБА_1 як у суді першої так і
апеляційної інстанції не заявляв про
застосування строку позовної давності.

За вказаних обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, а підстави для зміни чи
скасування ухваленого судом першої
інстанції рішення - відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду
Полтавської області від 22 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
С.М. Бондаревська

Л.М. Омельченко

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль