Справа № 144/1655/13-ц Провадження №
22-ц/772/213/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Герман О. С.Категорія:
23Доповідач: Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Міхасішина
І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б.,
Стадника І.М.

При секретарі: Куленко
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Теплицького районного суду Вінницької
області від 05 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Продовольча
компанія «Зоря Поділля», третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - відділ
Держземагенства у Теплицькому районі,
про визнання договору оренди землі
недійсним, -

в
с т а н о в и л а:

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ТОВ «Продовольча
компанія «Зоря Поділля», третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: Відділ Державного
комітету із земельних ресурсів України
у Теплицькому районі, про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним. Позовні вимоги
обґрунтовувала тим, що 26 серпня 2010 року
між нею та відповідачем було укладено
договір оренди належній їй на праві
власності земельної ділянки площею 1,
9850 га, що знаходиться на території
Великомочульської сільської ради, який
зареєстрований у відділі Держкомзему у
Теплицькому районі Вінницької області
04 липня 2011 р. Даний договір є недійсним,
оскільки в ньому відсутні істотні
умови договору, визначені ст.15 Закону
України «Про оренду землі», а саме, у п.
26 договору не зазначені існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки, не
вказані умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду прав
оренди земельної ділянки. Крім того у
акті приймання-передачі об'єкта оренди
не вказано договір оренди за яким
передавався об'єкт оренди та дата
передачі об'єкта оренди, що є
порушенням ст.17 Закону України «Про
оренду землі», що також є підставою для
визнання договору недійсним.

Рішенням Теплицького районного суду
Вінницької області від 05 грудня 2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_2
на підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ВН
№017581 від 13 жовтня 2005 р. є власником
земельної ділянки для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва площею 1,9850 га, яка
знаходиться на території
Великомочульської сільської ради
Теплицького району Вінницької області.

26 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«Продовольча компанія «Зоря Поділля»
було укладено договір оренди землі,
згідно якого позивач передала, а
відповідач прийняв у строкове платне
користування земельну ділянку для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка знаходиться на території
Великомочульської сільської ради ,
загальною площею 1, 9850 га терміном на 10
років (а.с. 10-11).

Договір зареєстрований у Відділі
Держкомзему у Теплицькомі районі, про
що у Державному реєстрі земель вчинено
запис від 04 липня 2011 року за № 01962.

14 липня 2011 року сторонами підписано акт
приймання-передачі об'єкта оренди
(а.с. 9,48).

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі»,
тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду;
умови збереження стану об'єкта оренди;
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною другою ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» встановлено, що
відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені чч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Суд першої інстанції, дослідивши
примірники договору оренди, наданих
сторонами, дійшов обґрунтованого
висновку, що пунктами 20.1, 20.2 договору
оренди від 26 серпня 2010 року передбачено
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, а саме, що орендар не
має права передавати у заставу та
вносити до статутного фонду право
оренди земельної ділянки, а тому
твердження позивача про відсутність
даної істотної умови договору оренди є
безпідставними.

Посилання представника позивача в
апеляційній скарзі на те, що договір
оренди викладено на окремих (не
прошитих та пронумерованих аркушах) і
за рахунок підміни аркушів відповідач
приховав відсутність у спірному
договорі такої істотної умови, як
«умови передачі у заставу та внесення
до статутного фонду права оренди
земельної ділянки» не підтверджені
будь-якими належними та допустимими
доказами, а тому не приймаються
колегією суддів до уваги.

Пункт 26 договору оренди земельної
ділянки від 26 серпня 2010 року викладено
альтернативно та зазначено, що на
орендовану земельну ділянку
встановлено (не встановлено) обмеження
(обтяження) та інші права третіх осіб
(непотрібне закреслити) (підстави
встановлення обмежень (обтяжень)).

В наданих примірниках договору оренди,
зокрема в примірнику, який міститься в
реєстраційній справі необхідну
позначку не закреслено.

Відповідно до ст. 111 ЗК України (в
редакції чинній на момент укладення
договору оренди земельної ділянки)
право на земельну ділянку може бути
обмежено (обтяжено) законом або актом
уповноваженого на це органу державної
влади, посадової особи або договором.

Обмеження (обтяження) у використанні
земельної ділянки, визначені у пунктах
"б-е" частини першої цієї статті,
підлягають державній реєстрації в
Державному земельному кадастрі в
порядку, встановленому законом.

Заборони на користування та/або
розпорядження, у тому числі шляхом
відчуження земельної ділянки,
підлягають державній реєстрації в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно в порядку,
встановленому законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» невід'ємною частиною
договору оренди землі є: план або схема
земельної ділянки, яка передається в
оренду; кадастровий план земельної
ділянки з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів;
акт визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
разі його розроблення згідно із
законом.

В кадастровому плані земельної
ділянки, що належить ОСОБА_2 та яка
передана в оренду, відсутні
відображення обмежень (обтяжень) у її
використанні.

Тобто, на момент укладення
оспорюваного договору оренди були
відсутні будь-які обмеження (обтяження)
у використанні земельної ділянки, а
відсутність відповідної позначки у
договорі оренди не має наслідком
відображення в ньому неправдивих
відомостей щодо цих обставин.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦПК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право.

Отже, при розгляді справ даної
категорії підлягають з'ясуванню
обставини щодо: чи дійсно порушуються
права орендодавця у зв'язку з
відсутністю в договорі оренди умов,
передбачених ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», істотність цих умов, а
також у чому саме полягає порушення
законних прав орендодавця.

Відсутність необхідної позначки в
умові договору оренди щодо існуючих
обмежень (обтяжень) щодо використання
земельної ділянки, у разі коли такі
обмеження (обтяження) не встановлено,
не порушує законних прав орендодавця і
не підтверджує факту відсутності
однієї з істотних умов договору.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про
оренду землі» передача об'єкта оренди
орендарю здійснюється орендодавцем у
строки та на умовах, що визначені у
договорі оренди землі, за актом
приймання-передачі.

Пунктом 20 договору оренди земельної
ділянки від 26 серпня 2010 року
передбачено умови і строк передачі
земельної ділянки орендарю

В акті приймання-передачі об'єкта
оренди (земельної ділянки) від 14 липня
2011 року зазначено про те, що його
здійснено за договором оренди від 26
серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ПК
«Зоря Поділля» та зазначено об'єкт
оренди - земельну ділянку, площею 1,9850
га, яка розташована на території
Великомочульської сільської ради
Теплицького району Вінницької області,
та належить орендодавцю на підставі
державного акта на землю серії ВН №017581.

Таким чином, доводи позивача про те, що
акт приймання-передачі є недійсним
оскільки не зазначено договір, на
підставі якого передано об'єкт оренди є
безпідставними.

Відповідно до п. 17 Постанови Кабінету
Міністрів України від 19.03.2008 р. №224
« Про затвердження Положення про
Державний комітет із земельних
ресурсів» (втратив чинність 17.02.2012 р. на
підставі постанови КМ №1409 ) Державний
комітет із земельних ресурсів
забезпечує регулювання земельних
відносин, створення і ведення
державного земельного кадастру та
реєстрацію в його складі земельних
ділянок і прав на них. Тобто,
територіальні органи Державного
комітету по земельних ресурсах, яким
зокрема є відділ Держкомзему у
Теплицькому районі, має право
реєструвати договори оренди земельних
ділянок.

Виходячи з чого, посилання
представника позивача на те, що договір
оренди земельної ділянки
зареєстровано не тим органом, який
вказано в договорі оренди землі, а тому
у орендаря відсутнє право оренди є
необґрунтованим.

За таких обставин, суд першої
інстанції, повно та всебічно
дослідивши обставини справи, надавши
належну оцінку наявним у справі
доказам дійшов обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, ухваленим з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.
ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Теплицького районного суду
Вінницької області від 05 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/
Ю.Б. Войтко

/підпис/
І.М. Стадник

З оригіналом вірно: