Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року
м.
Рівне

Рівненський міський суд Рівненської
області

в особі судді Долі В.А.

при секретарі Глотовій П.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
коштів,-

в с т
а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
ОСОБА_4 кошти в сумі 1 000 000 грн.

В судовому засідання представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав, пояснив, що 03 лютого 2011 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір
позики, згідно якого відповідач
отримав від позивача кошти в сумі 1 000 000
(один мільйон) гривень, які
зобов'язувався повернути до 03 лютого 2012
року. Про укладення вказаного договору
та отримання відповідачем коштів
свідчить власноруч написана розписка,
у якій зазначено суму отриманої позики
та строк повернення. Після закінчення
встановленого строку для повернення
боргу, відповідач коштів не повернув.
Просив задоволити позов.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився, до початку розгляду справи
подав суду заяву, у якій зазначив про
повне визнання позову, просив
розглянути справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2, у
судовому засіданні позовні вимоги
визнав повністю, підтвердив наявність
боргу відповідача перед позивачем у
вказаній сумі.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Заслухавши пояснення представника
позивача, та представника відповідача,
який визнав позов та враховуючи те, що
визнання відповідачем позову не
суперечить закону та не порушує прав,
свобод чи інтересів інших осіб,
дослідивши матеріали справи суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають до повного задоволення.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України,
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 03 лютого 2011 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично укладено
договір позики, що підтверджується
розпискою від 03 лютого 2011 року. Згідно
розписки ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 1 000
000 (один мільйон) гривень, які
зобов'язувався повернути до 03 лютого
2012 року.

Відповідач, взяті на себе зобов'язання
передбачені згаданим договором, по
поверненню коштів у визначений строк
не виконав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Вимоги позивача узгоджуються з
положеннями ст. 1046 ЦК України, згідно
яких за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Судом встановлено невиконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань по поверненню коштів за
договором позики, а тому позовні вимоги
підлягають до задоволення у повному
обсязі.

За положенням ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
сторону, на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони стягуються
судові витрати на користь осіб, що їх
понесли, пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Якщо обидві
сторони звільнені від оплати судових
витрат, вони компенсуються за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України. Якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Позивач є інвалідом першої групи, що
стверджується посвідченням
Рівненського міського управління
Пенсійного фонду України серії АД №
033234.

Підстав для звільнення відповідача від
оплати судових витрат не встановлено.

Оскільки позивач, як інвалід 1 групи,
звільнений від сплати судового збору, у
відповідності до п.9 ч.1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір», з
відповідача слід стягнути 3 441 грн.
судового збору в прибуток держави.

На підставі ст. ст. 526, 533, 1046, 1049 ЦК
України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209,
212-215, 225, 226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення коштів задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
суму боргу у розмірі 1 000 000 (один
мільйон) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в прибуток держави
судові витрати по справі, а саме 3 441
(три тисячі чотириста сорок одну)
гривню судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Рівненської області через
Рівненський міський суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Доля В.А