Єдиний унікальний номер 725/6842/13-ц
Номер провадження 2/725/1479/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2014 року. Першотравневий
районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич
О.В.

при секретарі Бакун Л.Л.,

за участю позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Чернівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, Управління
Державної міграційної служби в
Чернівецькій області про усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом позбавлення права користування
житловим приміщенням та зняття осіб з
реєстрації місця проживання ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Першотравневого
районного суду м.Чернівці з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, Державної
міграційної служби в Чернівецькій
області про усунення перешкод у
здійсненні права власності шляхом
позбавлення права користування
житловим приміщенням та зняття осіб з
реєстрації місця проживання.

Посилалась на те, що є власником
квартири АДРЕСА_1.

Крім неї за вказаною адресою
зареєстровані її син ОСОБА_5, дочка
ОСОБА_3, онук ОСОБА_2 та онучка ОСОБА_4

Проте фактично разом із нею проживає
син ОСОБА_5

Зазначає, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
вже тривалий час не проживають в даній
квартирі без поважної причини та не
користуються своїм правом на
проживання у ній.

Зазначає, що реєстрація місця
проживання відповідачів за даною
адресою створює їй ряд перешкод та
порушує її право власності.

Просила позов задовольнити та визнати
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1;
зобов'язати Державну міграційну службу
Першотравневого РВ УМВС України в
Чернівецькій області зняти
відповідачів з реєстрації місця
проживання.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримала та підтвердила
викладені у ньому обставини. Просила
його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду
справи позов не визнав та заперечував
щодо його задоволення. Додатково
пояснив, що дійсно, деякий час він
проживав в Росії, але в травні 2013 року
повернувся до України та згодою бабусі
(позивачки) поселився у спірній
квартирі. Влітку він їздив до своєї
матері в Німеччину, але у вересні 2013
року знову повернувся до бабусі. Таким
чином, з травня 2013 року він став
постійно проживати разом з бабусею по
АДРЕСА_1. Це його єдине житло. Він чим
може допомагає бабусі: купує продукти
харчування, сплачує за комунальні
послуги.

Вважає, що бабуся звернулася до суду з
вказаним позовом, оскільки її про це
попросив син - ОСОБА_5

Просив у задоволенні позову в частині
визнання його таким, що втратив право
на користування житловим приміщенням
відмовити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилися, незважаючи на
те, що належним чином були повідомлені
про час і місце розгляду справи.
Причину своєї неявки суду не
повідомили.

Також в судове засідання не з'явився
представник відповідача Державної
міграційної служби Першотравневого РВ
УМВС України в Чернівецькій області,
незважаючи на те, що належним чином був
повідомлений судом про час і місце
розгляду справи. Надав заяву про
слухання справи у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення присутніх в
судовому засіданні сторін та покази
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5,
дослідивши письмові докази по справі,
вважає, що позов обґрунтований, однак
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить на праві власності
ОСОБА_1, що підтверджується договором
купівлі-продажу від 19 жовтня 1991 року та
довідкою Чернівецького комунального
обласного бюро технічної
інвентаризації від 18 січня 2008 року
(а.с.5-6, 12).

Відповідно до положень ст.319 Цивільного
кодексу України, власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Згідно довідки КЖРЕП 11 від 11
листопада 2013 року відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровані в
квартирі АДРЕСА_1 (а.с.7).

Як вбачається із актів КЖРЕП №11 від 19
липня 2012 року, 11 липня 2013 року та 14
листопада 2013 року, відповідачі ОСОБА_3
та ОСОБА_4 більше року не проживають у
АДРЕСА_1 (а.с.9-11).

Крім того, вказаний факт підтвердили у
судовому засіданні свідки ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Статтею 405 Цивільного кодексу України,
передбачено, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Судом було встановлено, що
домовленості між позивачем та
відповідачами щодо користування
спірним житлом укладено не було.

За таких обставин суд вважає, що позов
ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, такими, що втратили право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 обґрунтований та
підлягає задоволенню.

Разом з тим, на думку суду, позов в
частині визнання ОСОБА_2, таким що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1,
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Так, Пленум Верховного Суду України у
постанові №2 від 12 квітня 1985 року «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» у справах про визнання
наймача або члена його сім»ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно
з'ясувати причин відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім»ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на жилу
площу за згодою членів сім»ї, його не
можна вважати таким, що втратив право
на жилу площу.

Як пояснила в судовому засіданні
позивачка ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 у
травні 2013 року вселився у спірну
квартиру за її згодою. Проте через
виникнення неприязних відносин із
онуком, вона прийняла рішення про його
виселення.

Вказані обставини були підтверджені в
судовому засіданні також і показами
ОСОБА_5 - сина позивачки, який зазначив,
що в травні 2013 року ОСОБА_2 повернувся з
Росії і за згодою його матері став
проживати разом з ним. Однак через
погане відношення його до бабусі
спільне проживання стало неможливим.

Крім того, виходячи зі змісту ч.2 ст.405 ЦК
України, однією із умов визнання особи
такою, що втратила право на
користування житловим приміщення є її
відсутність у ньому без поважних
причин понад один рік.

Натомість, як вже було встановлено
судом, ОСОБА_2 з травня 2013 року фактично
став проживати у спірному житлі.

Більше того, з акту комісії КЖРЕП №11
№176 від 14.12.2013 року (а.с.28) вбачається, що
ОСОБА_2 станом на грудень 2013 року
проживає за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином, на думку суду, посилання
позивачки на відсутність ОСОБА_2 в
квартирі АДРЕСА_1 не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні та
повністю були спростовані наведеними
вище доказами.

Також, на погляд суду не підлягає
задоволенню позов в частині усунення
перешкод у користуванні позивачкою
власністю, шляхом зняття відповідачів
з реєстрації місця проживання,
виходячи з наступних підстав:

Виселення є категорією житлового
законодавства, тому при розгляді
цивільних справ за позовом про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність, або інші
передбачені ЖК УРСР підстави для
позбавлення права на житло.

Згідно вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі: судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Таким чином, виходячи зі змісту
вказаної нори Закону, рішення суду про
визнання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням є підставою для
зняття їх з реєстрації місця
проживання.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір
проживання в Україні», ст.ст. 391, 405 ЦК
України, ст.ст.ст.88, 169, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Чернівецької області через
Першотравневий районний суд м.Чернівці
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці
О. В. Вольська-Тонієвич