Справа №2- 6319/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва

у складі : головуючого судді Оксюти
Т.Г.

при секретарі: Горупа
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування збитків завданих
залиттям, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до
відповідача у якому просив стягнути з
ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану
пошкодженням майна (будинку) в сумі
24035,00 грн., моральну шкоду в сумі 9000,00
грн., витрати на правову допомогу в сумі
3000,00 грн. та судовий збір в сумі 330,35 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.12.2013
року було затоплено частину першого
поверху його будинку за адресою:
АДРЕСА_2, що знаходиться поруч з
будинком відповідача ОСОБА_2

Вказаним підтопленням було пошкоджено
художній паркет та стяжку підлоги
частини будинку позивача.

Зазначив, що причиною підтоплення та
пошкодження частини його будинку є
пошкодження на підвідній, що
знаходиться у відповідача, як власника
будинку АДРЕСА_1) у володінні та
користуванні.

Для визначення розміру збитків позивач
звернувся до двох підрядників, які
надали кошторис на ремонт пошкодженої
частини будинку на суму 24035,00 грн. та
27040,00 грн.

Враховуючи викладене вважає, що збитки,
завданій залиттям його будинку
становлять 24035,00 грн.

Крім матеріальної шкоди позивачу також
було завдано і моральну шкоду, яку він
оцінює в сумі 9000,00 грн.

На підставі вищевикладеного просив
позов задовольнити.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечувала посилаючись на те,
що позивачем не надано доказів того, що
затоплення його будинку сталося
внаслідок неправомірних дій
відповідача.

На підставі викладеного просила у
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши думку позивача та його
представника, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову, виходячи
з наступного.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Позивач у судовому засіданні пояснив,
що підтоплення його будинку сталося з
вини відповідача, оскільки з листа
Департаменту експлуатації
водопровідного господарства ПАТ «АК
«Київводоканал» №2512/05.06-13/28-13 від 23.12.2013
року вбачається, що 11.12.2013 року виникло
пошкодження на підводній
водопровідній мережі до будинку
АДРЕСА_1 в м. Києві.

Будинок АДРЕСА_1 в м. Києві належить
відповідачу ОСОБА_2, у зв'язку з чим
позивач вважає, що підтоплення його
будинку сталося саме з вини
відповідача.

Матеріальні збитки позивач оцінив в
сумі 24035,00 грн., та в їх обґрунтування
надав кошторис від 11.07.2014 року, у зв'язку
з чим просив стягнути їх з ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог позивач
надав лист від 23.12.2013 року від
Департаменту експлуатації
водопровідного господарства ПАТ «АК
Київводоканал», в якому зазначається,
що 11.12.2013 року виникло пошкодження на
підвідній водопровідній мережі до
будинку АДРЕСА_1. Працівниками
департаменту пошкодження було
локалізовано для можливості виконання
ремонтних робіт силами абонента.
Пошкоджена ділянка водогону на балансі
ПАТ «АК Київводоканал» не знаходиться,
на що слід зазначити наступне.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що відповідно до
статей 440 і 450 ЦК України шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи».

Відповідальність без вини настає
тільки у випадку завдання шкоди
джерелом підвищеної небезпеки, а
аварія на водогоні, якщо така і мала
місце 13 грудня 2013 року, а також її
наслідки, відповідно до статті 1187 ЦК
України не можуть вважатися шкодою,
завданою джерелом підвищено небезпеки.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна особа зобов'язана довести
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на наведені правові норми для
підтвердження завдання матеріальної
шкоди відповідачем необхідно
встановити факт наявності з боку
відповідача ОСОБА_2 протиправної
винної поведінки; факт часткового
затоплення частини першого поверху
будинку позивача (спричинення шкоди) та
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправною винною поведінкою
відповідача і заподіяною позивачу
шкодою.

Однак, з матеріалів справи не
вбачається протиправна винна
поведінка з боку відповідача з огляду
на наступне.

Як зазначено вище, на підтвердження
вини і протиправної поведінки
відповідача ОСОБА_2 позивачем надано
лист від 23.12.2013 року від Департаменту
експлуатації водопровідного
господарства ПАТ «АК Київводоканал».

Лист було направлено позивачу у
відповідь на його звернення від 12.12.2013
року, в якому було прохання встановити
причину затоплення будинку позивача.

У листі ПАТ «АК Київводоканал» від
23.12.2013 року зазначено, що 11.2.2013 року
виникло пошкодження на підвідній
водопровідній мережі до будинку
АДРЕСА_1 в м. Києві. Працівниками
департаменту пошкодження було
локалізовано для можливості виконання
ремонтних робіт силами абонента. Також
зазначено, що пошкоджена ділянка
водогону на балансі ПАТ «АК
Київводоканал» не знаходиться.

Таким чином, працівники ПАТ «АК
Київводоканал» встановили факт
пошкодження на підвідній
водопровідній мережі до будинку
АДРЕСА_1 в м. Києві.

При цьому не зазначено обґрунтування
того, що пошкодження було саме на
підвідній до будинку НОМЕР_1, який був
характер пошкодження та що саме було
зроблено для локалізації.

Крім того, зазначеним листом не було
встановлено факту підтоплення частини
першого поверху будинку позивача (факт
спричинення шкоди та не було визначено
причину підтоплення (що не входить до
компетенції ПАТ «АК Київводоканал»).

Тобто, основний доказ позивача - лист
акціонерної компанії, яка надає
сервісні послуги Києву у сфері
водопостачання і водовідведення, а
також контролю якості води не більше,
ніж припущення того, що у разі, якщо
аварія на підвідній до будинку НОМЕР_1
справді мала місце то вона могла бути
причиною затоплення.

Проте, вказані припущення
спростовуються поясненнями наданими
позивачем у судовому засіданні яке
відбулося 24.11.2014 року, в яких він
зазначив, що підтоплення відбулось
внаслідок потрапляння води за каналом
телефонного зв'язку. По поверхні ґрунту
вода не поступала. Вода до
водопровідного колодязю під напором
поступала із резервної труби будинку
АДРЕСА_1 та після того, як вимкнули
водопостачання, воду із водопровідного
колодязю відкачали і підтоплення
будинку позивача припинилося.

Як вбачається із долучених до
матеріалів справи фотографій (фото № 1)
водопровідний і телефонний колодязі:
знаходяться на значній відстані один
від одного; водопровідний колодязь
знаходиться нижче телефонного.

Тобто, якщо б вода, як стверджує
позивач, у трубі телефонного проводу до
його помешкання з'явилась із
водопровідного колодязю, йому слід
було довести, що труба із телефонним
дротом проходить крізь водопровідний
колодязь та телефонний і водопровідний
колодязь сполучаються один із одним.

Позивачем зазначені факти не доведено.

Встановлено, що восени 2014 року
відповідачем за свій рахунок було
проведено укріплення люку
водопровідного колодязю, що
підтверджується фотографіями №№ 16-19.
До цього опади потрапляли до
водопровідного колодязю, як вбачається
з фотографії № 17, безперешкодно.

Таким чином, потрапляння води до
водопровідного колодязю не могло стати
причиною затоплення помешкання
позивача.

Натомість, позивач не довів, що саме ця
обставина, викладена у листі ПАТ «АК
Київводоканал» стала причиною такого
затоплення.

Крім того, посилання позивача щодо
аварії на підвідній відповідача 11.12.2014
року, а саме, що по його резервній трубі
вода під тиском могла поступати до
водопровідного колодязю,
спростовуються наступним.

Як вбачається із фотографій №№ 8-10, 20
резервна труба - вкопана поруч із
основною для страховки і ні до чого не
під'єднана ані в будинку (фото 20), ані у
водопровідному колодязі (фото №№ 8-10).
Для того, аби по ній поступала вода,
мали відбутися або аварія у будинку
НОМЕР_1, або під'єднання шлангу до крану
і виведення його у резервну трубу.

Однак вказані обставини позивачем не
доведені та спростовуються
фотографіями №№ 20-29, з яких вбачається
відсутність слідів будь-якої аварії,
внаслідок чого сталось би підтоплення.

У своїх поясненнях, наданих у судовому
засіданні 24.11.2014 року позивач
припустив, що при прокладці
водопровідної труби відповідач
пошкодив його телефонний кабель.

Зазначене твердження позивача є
необґрунтованим та всупереч статті 60
ЦПК України, недоведеним, оскільки
труби було прокладено за три роки до
підтоплення.

Також, слід звернути увагу на те, що
кошторис відновлювальних будівельних
робіт було складено 11.07.2014 року. Жодного
акту про встановлення причин
пошкодження будинку і причин
пошкодження, як і давності виникнення
такого пошкодження до матеріалів
позову не долучено.

Окрім того, ліцензія суб'єкта
господарювання щодо права здійснювати
таку діяльність до матеріалів справи
не долучена.

Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27,
28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування
в цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтвердженні
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позивачем не
доведено факту протиправної винної
поведінки відповідача і
причинно-наслідкового зв'язку між
такою поведінкою і спричиненою йому
шкодою, у зв'язку з чим у задоволенні
позовних вимог про відшкодування
матеріальної шкоди слід відмовити.

Позивач також просив стягнути моральну
шкоду в сумі 9000,00 грн., на що слід
зазначити наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Ст. 23 ЦК України, встановлено, що особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
права, яка полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншими ушкодженнями здоров'я; у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вона є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
встановлено, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб. Моральна
шкода може полягати у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження громадського життя,
настанні негативних наслідків.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода
відшкодовується особою, яка заподіяла
шкоду, якщо вона не доведе, що моральна
шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається
судом з урахуванням суті позовних
вимог, характеру діяння особи, яка
заподіяла шкоду, фізичних чи моральних
страждань потерпілого, а також інших
негативних наслідків.

У зв'язку з тим, що суд прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог щодо відшкодування
матеріальної шкоди завданої внаслідок
залиття, не вбачається підстав і для
задоволення позову в частині
відшкодування моральної шкоди,
оскільки позивач не надала суду
доказів, які підтверджують факт
заподіяння ОСОБА_2 моральних страждань
або втрат немайнового характеру.

Позивач також просив стягнути витрати
на правову допомогу в сумі 3000,00 грн., на
що слід зазначити наступне.

Ч. 2 ст. 84 ЦПК України передбачено, що
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України
витрати на правову допомогу належать
до судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

На підтвердження понесених витрат на
правову допомогу позивачем надано
договір про надання правової допомоги
від 25.08.2014 року, що не є мотивованим
розрахунком відповідно до Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах».

Крім того, відсутній розрахунок витрат
із посиланням на відповідні норми
права та відсутнє підтвердження
понесених витрат (квитанції, платіжні
доручення, чеки інше).

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
за доцільне відмовити у задоволенні
вимог стягнення витрат на правову
допомогу.

На підставі викладеного та керуючись п.
3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 23,
1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 57-58, 60, 88, 197,
208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування збитків завданих
залиттям - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня наступного
після проголошення рішення.

Суддя