Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/3991/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Григорусь Н.Й.

суддів:
Косигіної Л.М., Талько О.Б.

секретаря судового засідання
Кузьмінської О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Житомирі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання майна спільною
сумісною власністю, поділ майна
подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 02 грудня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року позивач звернулась в
суд із позовною заявою, в якій після
уточнення позовних вимог просила
визнати садовий будинок квартиру
НОМЕР_1, розташований на території
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; поділити
даний будинок, визнавши за кожним з них
право власності на ? його частини.
Вказане спірне майно було придбано в
період проживання сторін в
зареєстрованому шлюбі, але враховуючи,
що відповідач та його батьки
заперечують її право власності на
будинок, змушена звернутися до суду.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 02 грудня 2013
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та їх
неповне з'ясування, порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове - про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що суд першої інстанції
безпідставно не взяв до уваги, що
спірне майно є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, що
підтверджується належними та
допустимими доказами, показами
свідків.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
у межах ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає що, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що садовий будинок купувала третя
особа ОСОБА_3 за особисті кошти і для
власного проживання, а відтак спірне
майно не є об'єктом права спільної
сумісної власності сторін та не
підлягає поділу. Проте, з такими
висновками погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення суду,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
ст.ст. 57- 60 ЦПК України.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України
«Сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки …
Сім'я створюється на підставах шлюбу, …
а також на інших підставах не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства».

Правовідносини, які склалися між
сторонами регулюються ст. 63, 68-70 СК
України, де зазначено, що майно, нажите
в період шлюбу, є спільною сумісною
власністю подружжя, при розділі майна
долі подружжя визнаються рівними, в
разі відсутності згоди про поділ майна
спір вирішується судом. Статтею 60 СК
України передбачено, що майно набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
03.03.2005 року (а.с. 7). Від спільного
проживання мають дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, видане виконавчим
комітетом Іванівської сільської ради
Житомирського району від 30.10.2005 року
власником садового будинку НОМЕР_1 в
цілому та надвірних будівель, які
розташовані на території АДРЕСА_1 є
ОСОБА_2 (а.с. 9).

Дане свідоцтво про право власності є
чинним, ніким не оскаржується.

З копії державного акта на право
власності на землю ЯЛ № 659808 від 11.05.2011
року ОСОБА_2 є власником земельної
ділянки площею 0,0900 га для ведення
садівництва, яка розташована: АДРЕСА_1
НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданого на підставі
Розпорядження голови від 03.10.2007 року №
925 Житомирської районної державної
адміністрації (а.с. 119).

Допитані в судовому засіданні свідки
зазначали, що дійсно у 2005 році за кошти
ОСОБА_3 придбано спірний садовий
будинок для родини її сина ОСОБА_2, в
якій була малолітня дитина. Садовий
будинок за рахунок особистої праці
родин ОСОБА_3 та ОСОБА_7, сусідів,
найманих працівників був добудований,
до нього підведені комунікаційні
мережі, здійснено зовнішнє та
внутрішнє облаштування. За таких
обставин, доводи відповідача про те, що
спірний будинок є приватною власністю
його батьків, оскільки добудований за
їх особисті кошти, не заслуговують на
увагу та спростовуються матеріалами
справи та поясненнями свідків. Суд
також не приймає до уваги копії
накладних та видаткових накладних, які
видані на ім'я ОСОБА_4, оскільки вони
датовані 2008-2010 роками, тобто після
оформлення права власності на спірний
будинок в цілому на ім'я відповідача
ОСОБА_2

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що садовий
будинок НОМЕР_1 в цілому та надвірні
будівлі, які розташовані на території
АДРЕСА_1 придбано та збудовано для сім'ї
ОСОБА_2 - сторін по справі, за рахунок їх
спільних коштів та праці, а тому є
спільною сумісною власністю подружжя.
Крім того, колегія суддів враховує ту
обставину, що земельна ділянка та
спірний будинок, власником яких є
ОСОБА_2, набуті на підставі рішень
органів місцевого самоврядування,
оформлених в належному порядку, які
ніким не оспорені та є чинними.

Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Оскільки спірний будинок є спільною
сумісною власністю подружжя,
домовленості або шлюбного договору між
сторонами не має, тому позовні вимоги
ОСОБА_1 про поділ майна шляхом визнання
за нею та відповідачем права власності
за кожним на ? частину будинку будинок
НОМЕР_1, розташованого на території
АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
з ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 02 грудня 2013
року скасувати, ухваливши нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Визнати садовий будинок НОМЕР_1,
розташований на території АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Поділити садовий будинок НОМЕР_1,
розташований на території АДРЕСА_1
шляхом визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2
право власності за кожним на ? частину
вищевказаного будинку.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді