Справа № 2/756/1166/14
РІШЕННЯ

Іменем
України

17 жовтня 2014 року Оболонський районний
суд м. Києва в складі

головуючого судді
Богдан О.О.

при секретарі
Головатюк І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання правочину недійсним,
зобов»язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2013 року позивачка звернулась
до суду з даним позовом. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 24.01.2012 року шлюб між нею та
ОСОБА_2 був розірваний рішенням суду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народився син
ОСОБА_4, який з моменту розлучення
знаходиться на утриманні позивачки.

В шлюбі сторони набули у власність за
спільні кошти транспортний засіб
«Субару Аутбек» 2004 року випуску д.н.з.
НОМЕР_1.

Після розлучення з відповідачем
сторони не змогли розподілити майно
подружжя за взаємною згодою.

Шлюбний договір про порядок виділення
або поділу часток спільного
подружнього майна не укладався.

10.04.2012 року відповідно до облікової
картки ВРЕР-11 УДАІ у м. Києві
транспортний засіб «Субару Аутбек»
д.н.з. НОМЕР_1 знятий власником ОСОБА_2
для реєстрації.

Згідно даних довідки-рахунку №570752
серії ДПІ вказаний транспортний засіб
проданий ОСОБА_3 13.04.2012 року. Вартість
продажу автомобіля відповіднодо
висновку про вартість об»єкта оцінки
становить 30700 грн.

Дозвіл своєму чоловікові ОСОБА_2 на
продаж спільного транспортного засобу
у будь-якому вигляді позивачка не
надавала.

Посилаючись на те, що відповідач
продавши спільне майно подружжя без її
згоди, порушив її права, просила
визнати недійсним договір
купівлі-продажу спірного автомобіля,
зобов»язати ОСОБА_3 повернути
автомобіль у спільну сумісну власність
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зобов»язати ОСОБА_3
повернути ОСОБА_2 30700 грн., витрати
покласти на відповідачів.

В судове засідання позивачка не
з»явилась, про день, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, про що свідчать відповідні
розписки в матеріалах справи. На
неодноразові повідомлення про розгляд
справи та обов»язкову участь позивачка
в суд не з»явилась.

Представник позивачки ОСОБА_5 в судове
засідання не з»явився, про день, час
тамісце розгляду справи повідомлений
належним чином. Подав суду заяву про
розгляд справи у відсутності його та
позивачки та просив повідомити їх про
прийняте судом рішення.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання
не з»явилась, про день, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, подала до суду заяву про розгляд
справи у її відсутність, зазначивши про
продаж нею спірного автомобіля іншій
особі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти позову заперечував. Пояснив суду,
що дійсно сторони перебували у шлюбі. У
період шлюбу ними був придбаний
автомобіль «Субару Аутбек» 2004 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який після
розірвання шлюбу за взаємною згодою
залишився у володінні відповідача.
Відповідач володів і користувався
автомобілем поки мав на це кошти.
Позивачка автомобілем ніколи не
цікавилась. Амортизація автомобіля 2004
року випуску, подорожчання пального
вимусили його позбутися автомобіля
шляхом його перереєстрації в органах
ДАІ на ОСОБА_3

Відповідач також вважає, що
користувався спільним майном за згодою
іншого співвласника, що відповідає
вимогам цивільного законодавства
України. Крім того,він пропонував
позивачці виплатити їй половину
вартості автомобіля,але вона
відмовилась. Також пояснив, що
перереєстрація автомобіля в органах
ДАІ не є правочином, який має вчинятися
письмово та нотаріально
посвідчуватися та підлягати державній
реєстації, а тому обов»язкова письмова
згода іншого співвласника на вчинення
такої дії не вимагається. Просив в
задоволенні позову відмовити.

Суд вважає можливим розглянути справу
у відсутності позивачки ОСОБА_1,
представника позивачки та
відповідачки ОСОБА_3

Суд, вислухавши відповідача,
дослідивши письмові докази у справі,
встановив наступне.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Докази на підтвердження своїх вимог
позивачем надані суду в копіях, які
частково не можливо прочитати.
Оригінали документів, на які
посилається позивачка, зокрема,
довідка-рахунок серії ДПІ №570752,
свідоцтво про реєстрацію автомобіля на
відповідача є неналежної якості і не
можуть відповідно до вимог ЦПК бути
належними та допустимими доказами у
справі. Відповідач оригіналів
зазначених вище доказів не має.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у шлюбі з 24.06.1983 року, шлюб
розірваний рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області 24.01.2012 року.

Відповідач підтвердив наявність у
спільній сумісній власності подружжя
автомобіля «Субару Аутбек» 2004 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який був ним
перереєстрований на ОСОБА_3 через
біржову угоду у квітні 2012 року.

Будь-яких доказів на спростування
пояснень відповідача про усну
домовленність між сторонами як
співвласниками про користування та
володіння спірним автомобілем
позивачем суду не надано. Також
позивачем не спростовано пояснення
відповідача про пропозицію виплатити
позивачці половину вартості
автомобіля, щодо чого вона
відмовилась.

Відповідно до довідки УДАІ ГУ в м. Києві
від 01.08.2014 року № 10/16387вх станом на
31.07.2014 року автомобіль«Субару Аутбек»
2004 року випуску, попередній д.н.з.
НОМЕР_1, 15.01.2013 року зареєстровано за
ОСОБА_6., видано д.н.з. НОМЕР_2.

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_3 не є
власником спірного автомобіля, позовна
вимога до неї про повернення
автомобіля, а тим більше коштів в сумі
30700 грн. є необґрунтованою і
задоволенню не підлягає.

Відповіднодо ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння,користування і
розпорядження майном, що належить ім на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України,
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності,здійснюється за
згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників.

Суд вважає недоведеним позивачкою
своїх пояснень в позові щодо
відсутності домовленності з
відповідачем про встановлення порядку
користування спільним сумісним майном
після розлучення сторін. На користь
пояснень відповідача про домовленість
щодо користування ним автомобілем
свідчить факт звернення позивачки з
позовом майже через 2 роки після
розірвання шлюбу, протягом даного часу
позивачка не виказувала інтересу до
спірного майна. За таких обставин суд
вважає, що відповідач діяв при
реалізації автомобіля за згодою
позивачки. Крім того, між відповідачами
не був укладений договір
купівлі-продажу, який поребує
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, при укладенні
якого згода іншого з подружжя має бути
надана письмово. Також суд враховує
неможливість повернення сторін у
попередній стан визнанням даного
правочину недійсним,оскільки
встановлений інший власник спірного
автомобіля, до якого позовні вимоги не
заявлено.

Враховуючи викладене та оцінюючи
зібрані у справі докази, суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_1 недоведеними і
такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 60, 63, 65, 70 СК
України,ст.ст. 369, 203, 388, ст.ст. 15, 30, 60, 212-215
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину
недійсним, зобов»язання вчинити дії
відмовити.

Апеляційну скаргу може бути
подано до Апеляційного суду м. Києва
через Оболонський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи Апеляційним
судом м. Києва.

Суддя:
Богдан О.О.