Справа № 428/8547/13-ц
Провадження № 22ц/782/5464/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого: Лісіциної А.І.

суддів: Іванової І.П.,
Назарової М.В.,

при секретарі Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 28 листопада 2013
р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання квартири
особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням задоволено
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання квартири особистою приватною
власністю. Визнано квартиру АДРЕСА_1,
яка є трикімнатною квартирою
(загальною площею - 72,3 кв.м. та житловою
площею 37,2кв.м.) на восьмому поверсі
дев'ятиповерхового будинку особистою
приватною власністю ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду 1-ї інстанції
скасувати, як незаконне у зв'язку з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції повно та
всебічно дослідив надані сторонами
докази, правильно встановив обставини
справи, з'ясував характер
правовідносин сторін та норми права,
які їх регулюють та дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Визнаючи квартиру АДРЕСА_1
особистою приватною власністю ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з вимог
ст.57 СК України та дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
спірна квартира придбана позивачкою за
особисті кошти, а тому є її приватною
особистою власністю.

Вирішуючи спір по суті суд першої
інстанції вірно встановив обставини
справи, дав їм належну правову оцінку
та дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Кожна особа має право звернутись
до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений
у його здійсненні.

За положеннями ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Майно, набуте одним із подружжя
за час шлюбу, але за кошти, які належали
їй особисто, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК
України є особистою приватною
власністю дружини або чоловіка.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Відповідно до п.24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11не належить до
спільної сумісної власності майно
одного з подружжя, набуте особою до
шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто.

Як підтверджено матеріалами
справи, ОСОБА_2 на час укладення шлюбу з
відповідачем (02.06.2012 року) на праві
приватної власності належала квартира
АДРЕСА_2 відповідно до свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
виданого Сєвєродонецькою міською
радою Луганської області 04.03.2010 року на
підставі рішення виконкому № 357 від
02.03.2010 року.

Вказану квартиру відповідно до
договору купівлі-продажу від 07.06.2013
року ОСОБА_2 продала ОСОБА_3, оціночна
вартість якої склала 399650 грн.

Відповідно до договору
купівлі-продажу квартири від 14.06.2013
року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 передали у
власність ОСОБА_2 квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
ринкова вартість якої склала 135881 грн.

Вирішуючи спір та задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
спірна квартира придбана за кошти,
отримані позивачкою від продажу майна,
що належало їй на праві приватної
власності, що підтверджено
відповідними доказами - договором
купівлі-продажу вказаного майна. Про
таке свідчить незначний проміжок часу
з моменту продажу цього майна до
придбання спірної квартири - тиждень,
достатність коштів від продажу майна
на придбання квартири, а тому квартира
АДРЕСА_1 не може бути визнана спільною
сумісною власністю відповідно до
положень ст. 65 СК України і суд вірно
задовольнив позовні вимоги позивача.

Посилання апелянта на придбання
спірної квартири на кошти, що
подарувала йому мати у зв'язку з
продажем квартири, що розташована по
вул. Горького у м. Сєвєродонецьку,
судова колегія не може прийняти до
уваги, оскільки належних доказів на
підтвердження цієї обставини
відповідач не надав. Крім того з
заперечень відповідача проти позову
від 14 листопада 2013 року ( а.с.24-25)
вбачається, що він сам не посилався на
те, що гроші на придбання квартири він
отримав від своєї матері. Згідно вимог
ст. 60 ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Також, апелянт не надав ані
суду першої інстанції, ані суду
апеляційної інстанції жодних доказів
джерел та розмірів своїх доходів.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими , не спростовують
правильності висновку суду першої
інстанції про визнання за ОСОБА_2 права
особистої приватної власності на
спірну квартиру.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає рішення суду ухваленим з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, яке зміні чи
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, ст.307, 308, 315
ЦПК України судова колегія,

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Сєвєродонецького
міського суду Луганської області від 28
листопада 2013 р. залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий

Судді: