АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/1801/14
Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

Головуючого -
Панченка М.М.

Суддів -
Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

При секретарі -
Желепи О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 7 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рада» про
визнання недійсним договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_1
звернулась з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рада» і
просила винести рішення, яким визнати
недійсним договір, укладений
сторонами від 8.08.2002 року «Про участь у
витратах на утримання будинку та
прибудинкової території», пославшись
на наступне: указаний Договір
укладений з недотриманням Типового
договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, який
затверджується постановою КМ України
відповідно до Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»; розміри
квартири АДРЕСА_1, відносно якої
укладено спірну угоду, не відповідають
розмірам квартири, що зазначені у
Свідоцтві про право власності на
квартиру; умови договору передбачають
внесення позивачем оплати на податок
на землю, витрати на утримання
адміністративного приміщення та
апарату управління Підприємства, які
не підлягають оплаті за цим Договором;
передбачений у п.2.2.11. Договору
прейскурант платежів, по якому
позивачка повинна вносити оплату, не
передбачає, які ж саме платежі вона
повинна оплачувати; позивачка не
погоджується виконувати п.2.2.12.
Договору, яким передбачено щомісячне
внесення на рахунок відповідача 0,5 грн.
за квадратний метр квартири для
проведення комплексу робіт,
направлених на підтримання в належному
стані конструкцій та систем
інженерного обладнання будинку та
прибудинкової території, оскільки ця
плата не передбачена законодавством;
позивачка не згодна з п.5.6. Договору,
згідно якого відповідач не несе
відповідальності за зниження обсягу
теплопостачання.

Також послалась, що спірний
Договір укладався лише на три роки, а
тому його термін чинності закінчився у
2005 році.

Оскільки, таким чином спірний
Договір носить дискримінаційний
характер по відношенню до позивачки з
моменту його укладення, порушує
принцип та норми цивільного, житлового
законодавства, посилаючись на
ст.ст.215,203 ЦК України, позивачка просила
визнати цей договір недійсним в
повному обсязі та таким, що не створює
для неї ніяких юридичних наслідків.

Рішенням Дарницького районного
суду м.Києва від 7 листопада 2013 року у
позові відмовлено /а.с.37-39/.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1, пославшись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення
Дарницького районного суду м.Києва від
7 листопада 2013 року і ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі /а.с.44-50/.

Послалась на доводи, викладені
в позовній заяві, які на думку
скаржника не були враховані судом.

Із аналізу позовних вимог позивачки
ОСОБА_1 підставою недійсності спірного
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину відповідачем вимог,
встановлених частиною першою ст.203 ЦК
України, згідно якої зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Крім того, в апеляційній скарзі
скаржниця зазначала, що на одному з
двох проведених судом засідань, вона не
була присутня, а тому не могла навести
суду свої аргументи та докази.
Зазначала, що спірний Договір не
містить істотних умов, передбачених у
ст.26 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», що є
порушенням ст. 638 ЦК України.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення сторін, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу належить
відхилити, а рішення залишити без змін
з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і
таке встановлено судом, позивачка
ОСОБА_1, відповідно до Свідоцтва про
право власності, виданого на підставі
Наказу Головного управління житлового
забезпечення КМДА від 17.01.2004 року
№73-С/КІ, є власником квартири
АДРЕСА_1/а.с.14/.

Встановлено, що указаний будинок
перебуває на балансі та
обслуговуванні відповідача Товариства
з обмеженою відповідальністю «Рада».

Так, до введення новозбудованого
будинку АДРЕСА_1 в експлуатацію та
визначення точної поштової адреси
цього будинку, 8.08.2002 року між сторонами
укладено Договір «Про участь у
витратах на утримання будинку та
прибудинкової території», предметом
якого є, згідно Договору, забезпечення
Підприємством ТОВ»Рада» Корпорації
«Позняки-жил-буд» обслуговування та
поточного ремонту житлового будинку та
прибудинкової території, де
знаходиться квартира АДРЕСА_1
загальною площею 79,17 кв.м., жилою площею
37,85 кв.м., що належить ОСОБА_1.

Додатковим договором від 8.08.2002 року
уточнено адресу квартири, що належить
позивачці: АДРЕСА_1, а також уточнені
права та обов»язки сторін /а.с.11/.

В договорі зазначено, що метою його
укладання є забезпечення
кваліфікованого, якісного та
гарантованого обслуговування та
поточного ремонту житлового будинку,
його технічного обладнання, надання
житлово-комунальних послуг, дотримання
санітарного стану прибудинкової
території для створення мешканцям
будинку належних умов проживання./
а.с.5-7/.

Відповідно до спірного Договору
позивачка ОСОБА_1 зобов»язувалась не
пізніше 1-го числа наступного місяця
вносити плату на рахунок Підприємства
пропорційно її частини власності у
будинку в розмірах визначених чинним
законодавством за надані послуги, а
саме: диспетчирізацію і технічне
обслуговування ліфтів, вивіз побутових
відходів, обслуговування будинкових
вузлів обліку, їх стандартизацію,
метрологію, обслуговування водостоків,
люків, димовентиляційних каналів,
протипожежної автоматики, внутрішніх
та зовнішніх тепло- та електропроводів
будинку, дезинфекцію, електроенергію
на роботу ліфтів, на освітлення
сходових кліток, опалення місць
загального користування, воду на миття
та полив прибудинкової території,
податок на землю, управління
Підприємства, санітарне
обслуговування прибудинкової
території та допоміжних приміщень
будинку, технічне обслуговування,
комунальні та інші платежі,
передбачені чинним законодавством
України, а також сплачувати вартість
додаткових послуг згідно з
затвердженим прейскурантом. Для
поліпшення комфортного мешкання та
проведення комплексу робіт,
направлених на підтримання в належному
стані конструкцій та систем
інженерного обладнання будинку та
прибудинкової території, збереження
експлуатаційних якостей, не пов»язаних
зі зміною основних техніко-економічних
показників, сплачувати за ці додаткові
послуги за квадратний метр загальної
площі квартири на рахунок Підприємства
0,5 грн. щомісяця.

Пунктом 5 Договору передбачено,
що термін дії Договору складає три роки
з дня його підписання і автоматично
продовжується на наступний термін,
якщо жодна зі Сторін в письмовій формі
не заявить про його перегляд за один
місяць до закінчення його дії.

Також, пунктом 5.3. Договору
передбачено, що плату за комунальні
послуги Підприємство нараховує
Співвласнику з моменту здачі будинку в
експлуатацію.

Відповідно до ст.41 ЦК України, в
редакції 1963 року, який був чинним на
час укладення сторонами Договору від
8.08.2002 року, слідує, що угодами
визнаються дії громадян і організацій,
спрямованих на встановлення,зміну або
припинення цивільних прав або
обов»язків.

В силу указаної норми слідує, що,
відповідно до волевиявлення сторін,
позивачкою ОСОБА_1 та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Рада»
укладена угода надання послуг, згідно
якої відповідач зобов»язувався
надавати житлово-комунальні послуги, а
також послуги з утримання будинку та
прибудинкової території, а позивачка
зобов»язувалась своєчасно вносити
оплату за ці послуги.

Оскільки на момент вчинення спірного
Договору між сторонами, укладеного
8.08.2002 року не існувало Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» та
типових договорів, спірний Договір
відповідав в цілому чинному на той час
законодавству та волевиявленню сторін.

Встановлено, що з 30.07.2004 року набрав
чинності Закон України «Про
житлово-комунальні послуги» (далі -
Закон).

Відповідно до розділу VІІІ Прикінцеві
положення указаного Закону, слідує, що
Договори про надання
житлово-комунальних послуг, укладені
до набрання чинності цим Законом, мають
бути приведені у відповідність із ним
до 1 січня 2006 року. Договори, що не
приведені у відповідність із цим
Законом у зазначений строк, втрачають
чинність. При цьому Кабінет Міністрів
України зобов»язаний у тримісячний
термін з дня набрання чинності цим
Законом розробити типові договори,
передбачені цим Законом.

Створення типових договорів між
виконавцем/виробником та споживачем
передбачається, зокрема, статтею 26
цього Закону.

Так, на виконання Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» Кабінетом
Міністрів України затверджені такі
типові договори, що стосуються
відносин споживача
житлово-комунальних послуг та
виконавця цих послуг: типовий договір
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005 року №630
«Про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення»;
типовий договір затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.05.2009 року №529 «Про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

Колегія суддів вважає, що підстав для
визнання недійсним спірного Договору в
розумінні розділу VІІІ Прикінцевих
положень Закону у суда немає у зв»язку
з тим, що указаний договір за своїм
змістом передбачає всі істотні умови
договору між виконавцем та споживачем,
встановлені ст. 26 Закону і відповідає
всім іншим положенням Закону та
типовим договорам.

Крім того, умови Договору, які не
передбачені Законом та типовими
договорами не можуть бути підставою
для визнання недійсним Договору,
оскільки ч.2 статті 26 Закону
встановлено, що крім істотних, договір
може містити інші умови за згодою
сторін. При цьому, Договір не містить
умов, що вводять додаткові види оплати
послуг, не передбачені типовими
договорами на надання
житлово-комунальних послуг,
затвердженими КМ України.

Відповідно до вимог чинного
законодавства відносини між
споживачами комунальних послуг та
балансоутримувачами будинку, які
одночасно можуть бути і виконавцями (в
розумінні ст.1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»)
формуються на договірній основі.

Відповідно до ст.162 ЖК України плата за
користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін. Плата за комунальні послуги
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами. Строки внесення квартирної
плати і плати за комунальні послуги
визначаються угодою сторін.

А відповідно до ст.29 Закону договір на
надання житлово-комунальних послуг у
багатоквартирному будинку укладається
між власником квартири, орендарем чи
квартиронаймачем та
балансоутримувачем або уповноваженою
ним особою.

Незважаючи на те, що на думку
позивачки. договір є недійсним, в той же
час вона не зверталась до відповідача
про його припинення чи зміну, оскільки
указаний Договір автоматично
продовжується з періодичністю на три
роки, якщо жодна зі сторін за місяць до
закінчення трирічного циклу письмово
не заявить про його припинення.

Також, позивачка не зверталась до суду
з позовом про припинення дії спірного
договору від 8.08.2008 року в частині, що не
відповідає вище зазначеним Типовим
договорам, затверджених Кабінетом
Міністрів України.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене на повно
з»ясованих обставинах з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права, а доводи викладені в апеляційній
скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Дарницького
районного суду м.Києва від 7 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді