печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С.В.,

при секретарі - Грицюк Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, виселення та
вселення та за позовом ОСОБА_8 до
Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації, Департаменту
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби м. Києва, треті
особи ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання
приватизації та свідоцтва про право
власності на житло недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 р. позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з наступними
позовними вимогами:

- вселити ОСОБА_1 за місцем її
реєстрації в квартиру АДРЕСА_2;

- виселити без надання іншого житлового
приміщення з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, зареєстрованих за
адресою: АДРЕСА_1:

- зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 не
чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні
квартирою АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач
ОСОБА_1 посилається на те, що є
співвласником квартири АДРЕСА_2 разом з
ОСОБА_5 (мати), ОСОБА_6 (батько) та ОСОБА_11
(син).

Позивач мотивує позов тим, що в серпні
2009 р. відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
самоправно, не маючи на це жодних
підстав, без попередження, без її згоди
та згоди інших співвласників вселились
в квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 29.08.2013 закрито провадження у
даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
09.10.2013 ухвалу суду першої інстанції від
29.08.2013 скасовано, справу направлено для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Також у серпні 2013 р. позивач ОСОБА_8
звернулася до суду з позовом до
відповідачів Печерської районної у м.
Києві державної адміністрації,
Департаменту державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби м.
Києва, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_7,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, з вимогами визнати
недійсними приватизацію та свідоцтво
про право власності на житло від 19.07.1993
р., видане Відділом приватизації
державного житлового фонду
Печерського району м. Києва на квартиру
АДРЕСА_2.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 24.10.2013 цивільну справу №
757/16363/13-ц об'єднано із цивільною справою
№ 757/16978/13-ц, об'єднаній справі присвоєно
№ 757/16363/13-ц.

Позивач ОСОБА_1, яка є одночасно
представником третьої особи ОСОБА_5, у
судовому засіданні позов підтримала,
просила задовольнити, а у задоволенні
позову ОСОБА_8 - відмовити.

Представники позивача ОСОБА_8- ОСОБА_2,
ОСОБА_13 у судовому засіданні
підтримали позовні вимоги ОСОБА_8 у
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві, просили задовольнити, у
задоволенні позову ОСОБА_1
заперечували.

ОСОБА_2 як представник відповідача
ОСОБА_3 заперечувала проти позову
ОСОБА_1, підтримала позов ОСОБА_8

ОСОБА_13 як представник відповідача
ОСОБА_4 заперечував проти позову
ОСОБА_1, підтримав позов ОСОБА_8

Третя особа ОСОБА_7 подав до суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
зазначив, що заперечує проти позовних
вимог ОСОБА_8 (том ІІ, а. с. 67), у іншій
заяві зазначив, що підтримує позовні
вимоги ОСОБА_1 (том І, а. с. 59).

Печерська районна в м. Києві державна
адміністрація листом просила суд
розглядати справу без присутності
представника і винести рішення по
справі згідно чинного законодавства і
зібраних доказів (том ІІ, а. с. 111-112).

З боку Укрдержреєстру надійшли
письмові пояснення, з яких вбачається,
що останній не порушував права, свободи
чи інтереси позивача ОСОБА_8 (том ІІ, а.
с. 146-149).

Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання
не з'явився.

Свідок ОСОБА_15, будучи допитаним, суду
показав, що приватизація проведено
законно, будь-яких порушень у видачі
документів не має.

Свідок ОСОБА_16, будучи допитаним, суду
показав, що підпис на заяві ОСОБА_6 про
оформлення передачі в приватну
власність квартири від 26.05.1993, та підпис
у технічному паспорті на квартиру
ОСОБА_6, схожий на його. Свідок пояснив,
що були стандартні бланки заяв
громадян у ЖЕКу, заяви громадян
підписував начальник ЖЕКу.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
яка є одночасно представником третьої
особи ОСОБА_5, представника позивача
ОСОБА_17, відповідача ОСОБА_2, яка є
одночасно представником позивача
ОСОБА_8 та представником відповідача
ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_8
та відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
ОСОБА_13, допитавши свідків ОСОБА_15 та
ОСОБА_16, оголосивши та дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до
наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1,
ОСОБА_7, згідно свідоцтва про право
власності на житло від 19.11.1993 р. (том І, а.
с. 10).

Згідно довідки форми № 3 КП
«Печерськжитло» № 691 від 24.07.2013, у
вказаній квартирі зареєстровані: з
23.11.1968 р. ОСОБА_6, з 23.11.1968 р. ОСОБА_5, з
27.11.1970 р. ОСОБА_1, з 30.04.1998 р. ОСОБА_8 (том І,
а. с. 37).

З матеріалів справи вбачається та
встановлено у судовому засіданні, що
позивачу ОСОБА_1 з боку сім'ї ОСОБА_2 та
ОСОБА_8 чиняться перешкоди у
потраплянні до квартири АДРЕСА_2.

Згідно листа Печерського РУ ГУ МВС
України в м. Києві від 10.04.2013 р. № 54/В-510
вбачається про звернення ОСОБА_1 з
приводу перешкод її потрапити до
квартири АДРЕСА_2. Під час виконання
даного матеріалу було встановлено, що
ОСОБА_1, 01.03.2013 разом із своїм сином
ОСОБА_11 та спільно з працівниками РДА
та працівниками міліції відвідала
своїх батьків та поздоровила свою
матір ОСОБА_5 з 90 літнім ювілеєм (том І,
а. с. 29).

Із акту від 01.03.2013, що складений
працівниками Печерського РУ ГУ МВС
України в м. Києві, Управління праці і
соціального захисту населення
Печерської районної в м. Києві
державної адміністрації, Печерського
районного у м. Києві центру соціальних
служб для сім'ї, дітей та молоді,
вбачається, що ОСОБА_1 не могла відкрити
двері квартири своїми ключами,
оскільки замки в дверях замінені (том І,
а. с. 31-33).

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України,
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до положення ст. 150
Житлового кодексу України, громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Частина 1 ст. 383 ЦК України передбачає,
що власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
вселення підлягають задоволенню.

Право позивача підлягає захисту у
судовому порядку шляхом її вселення до
квартири АДРЕСА_2.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до положень ст. 109 ЖК
Української РСР, виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.

За положенням ст. 156 ЦК України, за
згодою власника будинку (квартири) член
його сім'ї вправі вселяти в займане ним
жиле приміщення інших членів сім'ї.

Члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Оскільки відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 не узгодили своє проживання у
квартирі АДРЕСА_2 із співвласником
квартири - позивачем ОСОБА_1, вони не
мають правових підстав для проживання
у ній та підлягають виселенню у
судовому порядку. Вони не є
співвласниками квартири, не
зареєстровані у ній.

Вимоги про вселення позивача та
виселення відповідачів охоплюють
вимоги про зобов'язання відповідачів
не чинити позивачу перешкод у
користуванні квартирою, а тому в цій
частині про зобов'язання відповідачів
слід відмовити.

Приватизація державного житлового
фонду - це відчуження квартир
(будинків), кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів, та належних до
них господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв, і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду" передбачено, що приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 зазначеного
закону, п. 14 Положення про порядок
передачі квартир (будинків) у власність
громадян, затвердженого наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству №56
від 15.09.1992 р., передача квартир
(будинків), кімнат у гуртожитках у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина.

Передача квартир (будинків) у власність
громадян з доплатою, безоплатно чи з
компенсацією оформлюється свідоцтвом
про право власності на квартиру
(будинок), яке реєструється в органах
приватизації і не потребує
нотаріального посвідчення (п.16 цього
Положення).

Надані суду документи свідчать про те,
що ОСОБА_6 та члени його сім'ї ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_7 приватизували квартиру
АДРЕСА_2 (том ІІ, а. с. 117).

На підставі розпорядження Відділу
приватизації державного житлового
фонду Печерської районної державної
адміністрації № 2903 від 19.07.1993 р. їм
видано свідоцтво від 19.07.1993 р. про право
власності на житло (том ІІ, а. с. 113).

У свідоцтві зазначено, що квартира
належить на праві приватної спільної
сумісної власності ОСОБА_6 та членам
його сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_7

Згідно розпорядження Відділу
приватизації державного житлового
фонду Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації № 108 «а» від
09.12.2010, були внесені зміни до свідоцтва
про право власності на житло щодо
вірного написання прізвища «ОСОБА_1»
замість «ОСОБА_1» (том ІІ, а. с. 118).

Як вбачається з довідки форми № 3 КП
«Печерськжитло» № 691 від 24.07.2013, у
вказаній квартирі зареєстровані: з
23.11.1968 р. ОСОБА_6, з 23.11.1968 р. ОСОБА_5, з
27.11.1970 р. ОСОБА_1, з 30.04.1998 р. ОСОБА_8 (том І,
а. с. 37).

До того часу ОСОБА_8 з 28.02.1984 по 23.04.1998
була прописана за адресою проживання
своїх батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 -
АДРЕСА_1 (том ІІ, а. с. 89-90).

Надані суду документи свідчать про те,
що ОСОБА_3 та члени його сім'ї ОСОБА_2,
ОСОБА_4 приватизували квартиру АДРЕСА_1
(том ІІ, а. с. 92).

На підставі розпорядження Органу
приватизації житла Дніпровської
районної державної адміністрації №
72-559 від 04.12.2007 р. було вирішено оформити
свідоцтво про право власності на житло
(том ІІ, а. с. 92).

До приватизації квартири АДРЕСА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 були вселені до
вказаної квартири на підставі ордеру №
2652 серія А, виданого на підставі
рішення виконкому Київської міської
Ради народних депутатів від 17.02.1983 № 252
(том ІІ, а. с. 91).

Позивач ОСОБА_8 стверджує, що дізналася
в листопаді 2010 про існування свідоцтва
про право власності на житло від 19.07.1993
на квартиру АДРЕСА_2.

ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (том ІІ,
а. с. 34).

Відповідно до пункту 18 Положення про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян, затвердженого
наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 р. № 56, за неповнолітніх членів
сім'ї наймача рішення щодо
приватизації житла приймають батьки
(усиновлювачі) або піклувальники.
Згоду на участь у приватизації
дітей вони засвідчують своїми
підписами у заяві біля прізвища
дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18
років (настає неповна цивільна
дієздатність особи), додатково до заяви
додається письмова нотаріально
засвідчена згода батьків
(усиновлювачів) або піклувальників.

До реєстрації у квартирі бабусі ОСОБА_5
та дідуся ОСОБА_6 30.04.1998 р. позивач
ОСОБА_8 могла реалізувати право на
приватизацію, коли у той час її
інтереси представляли батьки.

З огляду на це, права ОСОБА_8 на
приватизацію житла не порушені.

Враховуючи, що предметом позову ОСОБА_8
виступає приватизація квартири, що
мала місце у 1993, спірні правовідносини
регулюються нормами, що діяли на час
приватизації.

Отже, посилання ОСОБА_8 на норми ЦК у
редакції 2003 р. є безпідставними.

Як на правову підставу задоволення
позовних вимог позивач в тому числі
посилається на норми ЦК УРСР 1963.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частина 1 ст. 4 ЦПК України передбачає,
що здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, недійсною є
та угода, що не відповідає вимогам
закону, в тому числі ущемлює особисті
або майнові права неповнолітніх дітей.

Згідно ст. 50 ЦК УРСР, недійсною є угода,
укладена юридичною особою в
суперечності з встановленими цілями її
діяльності.

Тобто передбачено право суб'єкта
цивільно-правових відносин звернутись
до суду з позовом про визнання угоди
недійсною.

Проте, оспорюване позивачем свідоцтво
про право власності за своєю юридичною
природою є правовстановлюючим
документом, який засвідчує відповідне
право суб'єкта щодо об'єкта нерухомого
майна, та не має ознак угоди як дії
особи, спрямованої на настання певних
правових наслідків. Таким чином,
пред'являючи вимоги в цій частині
позивач обрала помилковий спосіб
захисту своїх прав.

Посилання позивача ОСОБА_8, зокрема, на
відсутність належного органу
приватизації на момент видачі
свідоцтва на право власності на житло
від 19.07.1993, відсутність дозволу
(ліцензії), ЖЕК не мав повноважень
отримувати від громадян заяви та
пакету документів для приватизації,
довідка про склад сім'ї наймача
ізольованої квартири має дефекти, не
тягне за собою визнання приватизації
недійсною.

Обставини, на які ОСОБА_8 посилається,
як на підставу для задоволення
позовних вимог не створюють за собою
правових наслідків в формі визнання
приватизації квартири недійсною.

Отже, на підставі всіх досліджених
судом обставин справи, перевірених
відповідними доказами, суд приходить
до висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову ОСОБА_8

На підставі ст. 88 ЦПК України,
підлягають присудженню понесені та
документально підтверджені судові
витрати позивача ОСОБА_1 в розмірі 114,70
грн.

На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1
(Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до
ОСОБА_2 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_2),
ОСОБА_3 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_3),
ОСОБА_4 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_4),
треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, виселення та
вселення - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2.

Виселити без надання іншого житлового
приміщення з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 38,23 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 38,23 грн.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 38,23 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_8 до Печерської
районної у м. Києві державної
адміністрації, Департаменту державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Державної реєстраційної служби
м. Києва, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_7,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
визнання приватизації та свідоцтва про
право власності на житло недійсними -
залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
Апеляційному суду м. Києва через
Печерський районний суд м. Києва.

Суддя
С. В. Вовк