АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2852/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/213/14
Головуючий у 1-й інстанції Городівський
Доповідач Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М.,
Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_6

прокурора Рощепи Я.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 28 листопада 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
позбавлення батьківських прав
відносно синів ОСОБА_2 та ОСОБА_5, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача,
Миргородська міська рада,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_4, в якому просили
позбавити його батьківських прав щодо
синів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Свої вимоги мотивують тим,
що ОСОБА_4 самоусунувся від виконання
батьківських обов'язків, не
спілкується з синами, не цікавиться їх
розвитком, участі у їх вихованні не
приймає, матеріальної допомоги не
надає, має велику заборгованість по
сплаті аліментів, хоча має постійний
заробіток.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 28 листопада 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Позбавлено батьківських прав
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно
неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Миргород,
Полтавської області, актовий запис № 35
від 09 лютого 1998 року.

Відмовлено у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_4
відносно повнолітнього сина ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 судові витрати - сплачений
судовий збір в розмірі 114 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 просять вищевказане рішення
місцевого суду скасувати в частині
відмови у задоволенні їх позовних
вимог та ухвалити нове рішення, яким
позбавити ОСОБА_4 батьківських прав
щодо сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 Свої
доводи обгрунтовує тим, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають істотне значення для справи,
та невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
що позивач ОСОБА_1 з 29.07.1995 р. по 11.04.1997 р.
перебувала в шлюбі з ОСОБА_4, від якого
мають сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.
7,8,11).

Позивач ОСОБА_3 з 20.06.1997 р. по 27.04.1999
р. перебувала в шлюбі з ОСОБА_4, від
якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с. 13,14,15).

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2, місцевий суд виходив з
того, батьки щодо своїх дітей наділені
правами (на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримувати, та
ін.) до досягнення дитиноюповноліття,
тому особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцять років.
Оскільки на момент розгляду справи син
ОСОБА_2 досяг повноліття, тому вимоги
не грунтуються на законі та не
підлягають задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_3,
місцевий суд виходив з того, що зібрані
по справі докази в цій частині
вказують на ухилення відповідача від
виконання своїх обов»язків по
вихованню сина ОСОБА_5, а саме щодо
неналежного його утримання, про що
свідчить наявність стійної
заборгованості по сплаті аліментів,
відповідач не приймає участі у
вихованні та розвитку сина, не
піклується його здоров»ям, фізичним,
духовним та моральним розвитком.
Відповідач в ході розгляду справи не
надав докази, які б вказували на
протилежне, усунувся від участі у
справі щодо повного, всебічного та
об»єктивного з»ясування судом
обставин справи, тому прийшов до
висновку про позбавлення батьківських
прав відповідача відносно
неповнолітнього сина ОСОБА_5 з підстав,
визначених ст. 164 СК України, а саме
ухилення від виконання своїх
обов»язків по вихованню дитини.

Відповідач ОСОБА_4 не оскаржив судове
рішення, тобто з ним погодився, тому
колегія суддів з урахуванням положень
ч.1 ст. 303 ЦПК України, яка передбачає, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, позбавлена
можливості перегляду судового рішення
в частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_3

Як встановила колегія суддів, висновок
місцевого суду в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
вірним, оскільки суд дійшов його після
повного, всебічного та об'єктивного
з'ясування фактичних обставин справи,
прав та обов'язків сторін в даних
правовідносинах, з правильним
застосуванням норм матеріального
права.

Як вбачається із матералів справи, син
ОСОБА_2, який є позивачем у справі,
народився ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на час
ухвалення судового рішення 28.11.2013 р.
досяг повноліття.

Є вірним посилання місцевого суду на
зміст п. 16 Постанови від 30.03.2007 р. № 3
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення про позбавлення та
поновлення батьківських прав», який
визначає, що особи можуть бути
позбавлені батьківських прав лише щодо
дитини, яка не досягла вісімнадцяти
років, і тільки з підстав, передбачених
ст. 164 СК України, оскільки такі
роз»яснення Верховного Суду України
висловлені з метою правильного та
однакового застосування судами
законодавства при розгляді справ про
позбавлення батьківських прав.

Доводи позивачів в тій частині, що на
час пред»явлення ними позову 25.09.2013 р.
син ОСОБА_2 був неповнолітнім і вони
мали право на звернення до суду, що у
них є сумніви в об»єктивності суду при
розгляді справи, що вбачається
навмисне затягування розгляду справи
з кінця вересня 2013 р. до досягнення
повноліття сином, не заслуговують на
увагу, оскільки вони є припущеннями
позивачів та не впливають на
законність ухваленого рішення.

Також не заслуговують на увагу доводи
позивачів про те, що за змістом ст. 154 СК
України батьки мають право на
самозахист своєї дитни, повнолітніх
дочки та сина, а тому щоб захистити
права сина на майбутнє у спосіб
звільнити його від обов»язку
утримувати батька в разі його
непрацездатності, тому вони вимушені
звернутися з даним позовом, оскільки
зазначене позивачами є вирішення
можливого спору наперед, що є
неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, тому апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 28
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

С У Д Д
І :