Справа № 212/8081/2012 Провадження №
22-ц/772/131/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Саблук С.А.Категорія:
27Доповідач: Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого: Голоти Л. О.

суддів: Войтко Ю. Б., Міхасішина І. В.,

при секретарі: Куленко О. В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ВТБ БАНК" в
особі Відділення "Вінницька
регіональна дирекція" на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 05 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "ВТБ БАНК" до
ОСОБА_2, третя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Конхесіменто" про стягнення
заборгованості по кредитному договору
,-

встановила:

25.09.2009 року ВАТ ВТБ Банк в особі філії
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2,
третя особа ТОВ "Конхесіменто" про
стягнення заборгованості.

Позовну заяву мотивовано тим, що між
ВАТ «ВТБ Банк» і ТОВ «Девелопментська
компанія - Центр комерційної
нерухомості» укладено договір про
відкриття кредитної лінії № 08.4808-КЛ за
яким позивач надав позичальнику кредит
в сумі 4 420 356, 00 грн. строком
користування по 30 липня 2015 року зі
сплатою 21% річних.

В забезпечення кредитного договору між
позивачем та ОСОБА_2 укладено договір
поруки 08.48/08-ДПЗ від 01.08.08р., за яким
поручитель на добровільних засадах
поручився перед позивачем виконати
зобов'язання боржника щодо повернення
кредиту, перерахування плати за
користування кредитом, комісії, пені,
штрафних санкцій та збитків, розмір,
термін, умови повернення та сплати яких
встановлюється кредитним договором.
Однак свої кредитні зобов'язання
позичальник належним чином не виконав,
що призвело до виникнення
заборгованості, а тому позивач просив
стягнути з ОСОБА_2, як поручителя, на
користь ПАТ « ВТБ Банк» заборгованість
за кредитним договором, що станом на
16.09.2009 року становить 5 463 449,74 грн., з
них: 4 420 553,64 грн. - заборгованість за
кредитом; 977 300,79 грн., - заборгованість
по відсотках користування кредитом в
тому числі 3% річних, що становить 10 795,79
грн.; 65 595,31 грн. - пені за прострочення
сплачених процентів за користування
кредитом.

Справа неодноразово розглядалась
судами різних інстанцій.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 05 листопада 2013
року в задоволенні позову публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» в
особі відділення «Вінницька
регіональна дирекція» публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» до
ОСОБА_2, третя особа - товариство з
обмеженою відповідальністю
«Конхесіменто» про стягнення
заборгованості за договором кредиту
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
ПАТ "ВТБ Банк" в особі відділення
"Вінницька регіональна дирекція"
подало апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин
справ та невірне оцінювання доказів,
просило зазначене рішення скасувати та
постановити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Завданням апеляційного провадження є
перегляд за апеляційною скаргою справи
і судового рішення на предмет
правильності встановлення судом
першої інстанції обставин у справі та
застосування норм права.

Частина 1 статті 303 ЦПК України
передбачає, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 01.08.2008 року між
відкритим акціонерним товариством
«ВТБ Банк» і Товариством з обмеженою
відповідальністю «Девелопментська
компанія - Центр комерційної
нерухомості» укладено договір про
відкриття кредитної лінії № 08.4808-КЛ за
яким позивач надав позичальнику кредит
в сумі 4 420 356, 00 грн. строком
користування по 30 липня 2015 року зі
сплатою 21% річних.

В забезпечення кредитного договору між
позивачем та ОСОБА_2 укладено договір
поруки № 08.48/08-ДПЗ від 01.08.08р., за яким
поручитель на добровільних засадах
поручився перед позивачем виконати
зобов'язання боржника щодо повернення
кредиту, перерахування плати за
користування кредитом, комісії, пені,
штрафних санкцій та збитків, розмір,
термін, умови повернення та сплати яких
встановлюється кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням Позичальником
умов Кредитного договору виникла
заборгованість, що станом на 16.09.2009 року
становить 5 463 449,74 грн.

На підставі положень ст.ст.553,554 ЦК
України позивач просив стягнути
заборгованість за кредитним договором
з поручителя ОСОБА_2

ОСОБА_2 позов не визнала вказуючи на те,
що вона вказаний договір поруки не
підписувала.

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо
забезпечення виконання зобов»язання
вчиняється у письмовій формі.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
сторонами.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що у зв'язку зі зміною ВАТ
« ВТБ Банк» юридичної адреси з вул.
Гоголівська,22-24 на б-р Тараса
Шевченка/вул. Пушкінська, буд.8/26 в м.
Києві договір поруки між сторонами
підписувався декілька разів.

При досліджені договору поруки (із
зазначенням юридичної адреси Банку м.
Київ, вул. Гоголівська,22-24) судовий
експерт у своєму висновку № 11-п від
08.02.2011 року зазначив, що встановити чи
підписано даний договір поруки ОСОБА_2
чи іншою особою не представляється
можливим у зв'язку з простою виконання
досліджуваного підпису, обмеженим
об'ємом почеркознавчого матеріалу та
недостатньою кількістю ознак для
будь-якого висновку. /т.1 а.с.229-232/

На виконання вимог п.4 ст.338 ЦПК України
в ході повторного розгляду справи
судом була призначена додаткова
судово - почеркознавча експертиза,
відповідно до висновку № 481-п від
01.02.2013 року якої експерт вдруге
встановив, що вирішити питання чи
підписаний договір поруки ОСОБА_2 не
представляється можливим у зв'язку з
простою будовою досліджуваного
підпису, втратою деяких елементів в
досліджуваному підписі в порівнянні зі
зразками, обмеженим об'ємом графічного
почеркового матеріалу при виконанні
досліджуваного підпису та відсутнім
комплексом ознак для будь-якого
висновку. /т.2 а.с.50-52/

При досліджені договору поруки, який
укладався між сторонами
місцезнаходження Банку, якого вказано:
м. Київ, б-р Тараса
Шевченка/вул.Пушкінська,8/26 за
аналогічним номером та датою судом
першої інстанції вірно надано оцінку
висновку експерта від 14.04.2010 року №116-п
ГУ МВС України у Вінницькій області
НДЕКЦ у якому встановлено, що підпис
нанесений в рядку після слова
«Поручитель», в заключній частині
наданого на дослідження договору
поруки №08.48/08-ДПЗ від 01.08.08р., виконаний
за допомогою рельєфного кліше
(факсиміле) у зв'язку з цим, поставлене
судом на вирішення експертів питання
чи підписаний договір поруки ОСОБА_2, по
суті не вирішувалось. /т.1 а.с.172-174/

Колегія суддів, вважає безпідставним
посилання апелянта на покази свідка
ОСОБА_4 щодо підтвердження факту
підписання відповідачем спірного
договору, оскільки це суперечить
нормам ч.2п.1 ст.218 ЦК України. Крім того,
у змісті витягу з протоколу засідання
Кредитного комітету від 29.07.2008 року № 67,
на який посилається апелянт також не
міститься інформація щодо факту
підписання відповідачкою договору
поруки. /т.1 а.с.297/

Згідно ст.64 ЦПК України письмовими
доказами є будь-які документи, акти ,
довідки, листування службового або
особистого характеру та витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи.

Як вбачається з висновку експертного
дослідження № 11295/11-33 від 13.01.2012 р.
виконаного за зверненням директора
відділення "Вінницька регіональна
дирекція" ПАТ "ВТБ Банк" зображення
підписів від імені ОСОБА_2 на зворотній
стороні генеральної угоди № 08.48/08-ГУ
від 01.08.2008, на лицьовій та зворотній
сторонах трьох аркушів договору про
відкриття кредитної лінії № 08.48/08-КЛ
від 01.08.2008, на лицьовій та зворотній
сторонах трьох аркушів договору про
відкриття кредитної лінії № 08.48/08-КЛ2
від 08.08.2008, на лицьовій стороні договору
поруки № 08.48/08-ДПЗ від 01.08.2008, на
лицьовій стороні договору поруки №
08.48/08-ДП2 від 01.08.2008, на лицьовій стороні
договору поруки № 08.48-ДП2/2 від 08.08.2008, на
лицьовій стороні договору поруки №
08.48/08-ДПЗ/2 від 08.08.2008, на лицьовій
стороні довідки № 1 від 11.11.2008 та на
зворотній стороні балансу ТОВ
«ДК-центр» комерційної нерухомості» на
01.01.2008 нанесені одним і тим самим
рельєфним кліше (факсиміле),
виготовленого фотополімерним
способом.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України
використання при вчиненні
правочинів факсимільного відтворення
підпису за допомогою засобів
механічного або іншого копіювання,
електронного підпису або іншого
аналога власноручного підпису
допускається у випадках,
встановлених законом, іншими актами
цивільного законодавства, або за
письмовою згодою сторін, у якій мають
міститися зразки відповідного
аналога їхніх власноручних підписів.

Однак, всупереч вимог даної статті
позивачем не було надано відповідної
письмової згоди ОСОБА_2 та ПАТ "ВТБ Банк"
про використання кліше під час
укладання договору поруки. Таким чином,
мало місце недотримання вимоги до
письмової форми правочину.

Відповідно п.2 ст.547 ЦК України правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Оскільки нікчемний правочин є
недійсним через невідповідність його
вимогам закону та не потребує визнання
його таким судом, колегія суддів вважає
безпідставним твердження апелянта про
те, що суд вийшов за межі позовних вимог
і вирішив питання про існування чи не
існування поруки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Натомість,
позивачем не було надано доказів, які б
прямо вказали б на підписання спірного
договору ОСОБА_2 та дотримання вимог
закону при вчиненні правочинів яких
використовується факсимільне
відтворення підпису.

Щодо посилання апелянта на неповне
з»ясування судом усіх обставин справи
та відмови у задоволенні клопотання
позивача про призначення експертизи,
колегія суддів вважає їх
безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно п.4 ст.10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з»ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджає про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримуючись даних вимог, в ході
розгляду справи судом неодноразово
були призначені експертизи для
встановлення обставин, що мають
значення для справи.

Ухвалою суду від 21.06.2012 року у зв'язку з
тим, що попередній висновок експерта
не був визнаний необґрунтованим або
таким, що суперечить іншим матеріалам
справи або викликає сумніви в його
правильності у справі було призначено
додаткову, а не повторну експертизу на
вирішення якої поставлено питання
визначене обома сторонами.

Вважаючи висновок експерта від 01.02.2013
року нечітко викладеним і таким, що має
невизначений, неконкретний характер,
неясним, необгрунтованим та формальним
позивач просив суд призначити у справі
комплексну експертизу.

Задовольняючи клопотання позивача суд
ухвалою від 30.05.2013 року призначив у
справі комплексну експертизу,
проведення якої доручив експертам
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз у м. Київ,
яка була залишена без виконання у
зв'язку з незабезпеченням ухвали суду в
частині оплати вартості проведення
експертизи, а не у зв'язку з ненаданням
судом оригіналів досліджуваних
документів, як те зазначає апелянт. /т.2
а.с.149/

15.10.2013 року позивач знову заявляє
клопотання про призначення експертизи,
не зазначаючи її виду.

Згідно п.3 ст.27 ЦПК України особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Не використовуючи своє право на відвід
експерта ; залучення більшої кількості
експертів для вирішення поставленого
питання ; залучення іншого фахівця з
відповідної галузі знань ( ст.7 Закону
України « Про судову експертизу»)
позивач не заявляв відповідних
клопотань в ході призначення та
проведення експертиз, а заявляв
клопотання про призначення нової
експертизи лише після отримання
висновків, що сприяло затягуванню
розгляду справи .

Оскільки позивачем ні у суді першої, а
ні апеляційної інстанцій не
обгрунтував неможливість та
недоцільність проведення експертизи в
експертних установах м. Вінниці,
колегія суддів вважає, що необхідності
у призначені експертизи в експертній
установі м. Києва не було.

Колегія суддів погоджується з
посиланнями апелянта про
безпідставність висновок суду про
припинення договору поруки з підстав
визначених п.4 ст.559 ЦК України, оскільки
прийшовши до висновку , що договір
поруки є неукладеним підстав для
визнання його припиненим немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження в ході
апеляційного розгляду справи, а
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на всебічному, повному й
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення позовних вимог, відповідає
нормам матеріального і процесуального
права, а отже є законним і
обґрунтованим, у зв'язку із чим
підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія судді , -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ВТБ БАНК" в
особі Відділення "Вінницька
регіональна дирекція"- відхилити.

Рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 05
листопада 2013 року по цивільній справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства "ВТБ БАНК" до ОСОБА_2, третя
особа Товариство з обмеженою
відповідальністю "Конхесіменто" про
стягнення заборгованості по
кредитному договору залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: