Справа №: 343/1503/13-ц
Провадження №: 2/0343/26/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2014 року м. Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді -
Тураша В. А.,

секретаря -
Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Долинського районного
суду в місті Долина Івано-Франківської
області справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки, скасування
Державного акту на право власності на
земельну ділянку, визнання права
власності на будинковолодінням , суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі просять постановити
рішення , яким поновити строк для
звернення до суду про визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки від 03 лютого 2005 року,
посвідченого нотаріусом Долинського
районного нотаріального округу ОСОБА_4.
та зареєстрованого в реєстрі за №46.
Визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки від 03 лютого 2005 року ,
посвідчений нотаріусом Долинського
районного нотаріального округу ОСОБА_4.
та зареєстрованого в реєстрі за №46.
Скасувати державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ІФ
№091310 від 20.10.2005 року площею 2042 кв.м., яка
розташована по АДРЕСА_1. Визнати факт
укладення договору купівлі-продажу
земельної ділянки, яка розташована по
АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Визнати
право власності на будинковолодіння по
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Свої вимоги мотивують тим, що
відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю серії І-ІФ
№ 050221 від 30.10.2002р., їй, ОСОБА_1 , належала
земельна ділянка для обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд площею 2042 кв.м., яка розташована
в с.Княжолука Долинського району ,
Івано-Франківської області.

В 2004 році вона мала намір продати
свою землю, оскільки їй потрібні були
гроші. Дізнавшись про це, осінню 2004 р. до
неї прийшла ОСОБА_2, та повідомила, що
купить цю земельну ділянку, оскільки
бажає збудувати будинок. Оскільки на
той час, вона ще остаточно не вирішила,
чи буде продавати земельну ділянку та
за яку суму, тому сказала ОСОБА_2, що
повідомить її про остаточне рішення .
Однак ОСОБА_2 дала їй завдаток 1000
гривень та повідомила,що в будь-якому
випадку купить у неї землю. Оскільки
вона, ОСОБА_2, працювала на сезонних
роботах в республіці Італія, тому всі
питання по оформленню документів на
землю буде вирішувати її мама,
відповідачка по справі - ОСОБА_3, на
підтвердження повноважень якої, ОСОБА_2
зробить доручення.

Коли в січні 2005 року, вона вирішила
продати спірну земельну ділянку, до неї
прийшла ОСОБА_5, та повідомила, що дочка
ОСОБА_2 дала їй гроші та просила купити
для неї землю. Про те, що донька дала
доручення на придбання земельної
ділянки в с.Княжолука від 13.09.2004р. ,
відповідачка приховала, тобто не
виконала свої зобов»язання
передбачені договором. Вони домовились
про ціну земельної ділянки і
відповідачка попросила, щоб оформити
землю договором дарування, оскільки це
для неї принципово і після цього вони
поїхали до нотаріуса. Вже тепер вона
дізналась, що відповідачка хотіла
укласти саме договір дарування для
ухилення від сплати державного мита. В
нотаріуса, вона ще раз запитала ОСОБА_3,
як будуть оформляти договір, на що
отримала відповідь, що ця земля для
дочки ОСОБА_2, після чого вона підписала
договір дарування не читаючи його,
оскільки була впевнена, що земельна
ділянка належатиме ОСОБА_2, так як і
домовлялись.

Коли в квітні 2013р. де неї звернулась
ОСОБА_2 з претензіями, чому земельна
ділянка не була продана їй, так як
домовлялись, вона дізналась, що договір
дарування земельної ділянки був
укладений на ОСОБА_3, а не на її дочку
ОСОБА_2, з якою у неї була домовленість.
Тобто відповідачка укладаючи договір,
ввела її в оману, що купляє землю для
дочки, крім того вчинила удаваний
правочин, оскільки переконала її
вчинити договір дарування, при цьому
приховавши купівлю-продаж землі, так як
фактично оплатила їй гроші.

В квітні 2005 вона , ОСОБА_2 приїхала з
Італії додому і мати , ОСОБА_3
повідомила,що вона придбала земельну
ділянку для неї, але на своє ім»я, бо
виникли якісь труднощі по
переоформленню документів у зв»язку з
її відсутністю, а доручення нотаріус до
уваги не взяла. Крім цього ,
відповідачка переконала її, що їй буде
легше отримати дозвіл на будівництво
будинку, оскільки вона весь час на
місці і зможе виготовити всі документи.
Відповідачка запевнила її, що при
першій її вимозі, вона переоформить на
неї землю та будинок. Вона повірила
ОСОБА_3, оскільки це її мама, а тому не
вірила, що вона зможе її обманути.

Отримавши дозвіл на будівництво,
вона з чоловіком розпочали
будівництво, яке повністю проводила за
свої кошти, оскільки перебуваючи за
кордоном вона та її чоловік офіційно
працювала та отримували значну
заробітну плату. Доказом здійснення
будівництва нею будинку є квитанції,
чеки на придбання будівельних
матеріалів, договори , товарні чеки на
придбання обладнання, меблів,
побутової техніки. Це також можуть
підтвердити майстри, які проводила
будівельні роботи і з якими вона
розраховувалась.

Вона неодноразово зверталась до
відповідачки, щоб та переоформила на
неї документи на землю та будинок,
однак остання весь час
відговорювалась, що спочатку треба
закінчити будівництво. У неї не
виникало ніяких підозр з цього приводу,
оскільки мати завжди і всім говорила ,
що це її , ОСОБА_2, будинок. Коли в 2012
році, вона повністю завершила
будівництво будинку та господарських
споруд, та знову звернулась до ОСОБА_3,
щоб переоформити на неї земельну
ділянку та будинок в с.Княжолука.
Натомість отримала відповідь, що
будинок і земля є її, ОСОБА_3, про що
свідчать документи, а тому вона нічого
повертати не буде, а будинок віддасть
кому захоче.

По цій підставі, вона звернулась з
претензіями до ОСОБА_1, оскільки у них
була домовленість про продаж їй
земельної ділянки в АДРЕСА_1 . Позивачка
ОСОБА_1 повідомила, що вона до цього
часу була переконана, що земля і
будинок належить їй -ОСОБА_2

Крім цього в договорі дарування
земельної ділянки від 03.02.2005 року , не
вказано де саме розташована земельна
ділянка ( не зазначено точної адреси -
вулиці), що є також підставою для
визнання договору недійсним.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала,
зіславшись на викладені в позовній
заяві обставини, просила позов
задоволити. Додатково пояснила, що вона
мала намір продати земельну ділянку
ОСОБА_2, за що отримала від неї завдаток
в сумі 1000 гривень. Договір в нотаріуса,
вона підписала не читаючи. Після
підписання договору, вона отримала від
ОСОБА_3 гроші в сумі 3200 доларів США. Вона
розуміла, що ці кошти , як оплату за
землю, передала ОСОБА_2, яка працювала
за кордоном. До весни 2013р., поки до неї
не звернулась з претензіями ОСОБА_2,
вона не знала, що між мамою і дочкою
існує спір щодо будинковолодіння. В
останні судові засідання позивачка
ОСОБА_1 не з»явилась, хоч про час та
місце слухання справи була належним
чином повідомлена судом, подала заяву
про розгляд справи у її відсутності,
позов підтримує (а.с.93)

Позивачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
зіславшись на викладені в позовні
заяві обставини. Додатково пояснила, що
в 2004 році їй стало відомо, що ОСОБА_1
хоче продати земельну ділянку. Вона
зустрілась з нею і поговориши дала
завдаток в сумі 1000 грн. за майбутній
договір купівлі-продажу. Після цього
вона дала доручення на маму ОСОБА_3, щоб
остання оформила на неї договір
купівлі-продажу землі, а сама поїхала в
Італію. Всі гроші, які вона заробляла
разом з чоловіком в Італії, вони
вкладали в будівництво. Будинок
повністю збудований за їх кошти. Їй
було відомо, що землю в 2005 році мати
оформила на себе, хоч гроші за купівлю
даної землі передала вона. Всі
документи на будинок ( дозволи, газ,
світло) виробляла вона , але на ім»я
матері. Вона не могла ніколи повірити,
що рідна мати може її обманути. Коли
вона у вересні-жовтні 2012р. звернулась
до ОСОБА_3 з проханням переписати на неї
будинок, остання відмовилась це
зробити, заявивши що будинок її, і вона
ним розпорядиться , як захоче. Просила
позов задоволити.

Представник позивачки ОСОБА_2 -
ОСОБА_6 (довіреність а.с.63) в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
пояснила, що приблизно в 2000 році її
дочка разом з чоловіком виїхали на
заробітки в Італію, залишивши їй на
виховання двох маленьких дітей. За
попередньою домовленістю між нею та
ОСОБА_2, вона подарувала свій старий
житловий будинок дочці позивачки
-ОСОБА_7, з тим розрахунком, що вона
допоможе їй збудувати новий житловий
будинок, який вона мала заповісти на
випадок своєї смерті саме ОСОБА_2.
Земельну ділянку позивачка ОСОБА_1
подарувала їй абсолютно добровільно. В
нотаріуса їй було роз»яснено, що
укладається саме договір дарування,
оскільки в договорі є графи
«Дарувальник», «Обдарований». Крім
цього, подаючи позов до суду в 2013р.
ОСОБА_1 порушила строки позовної
давності, який визначений
законодавством у 3 роки. Підстав чи
обґрунтування причин пропущення
строку позовної давності ОСОБА_1 не
зазначила, а отже підстав для його
поновлення немає. Аналогічно це
стосується і ОСОБА_2, яка взагалі не
ставить питання про поновлення строку
звернення до суду, що є також підставою
для відмови у позові. Житловий будинок
був збудований нею з відхиленням від
проекту, тобто він вважається
самочинним, а тому у відповідності до
вимог законодавства на нього не може
бути визнано право власності. Дочці
вона в 2005 році повідомляла, що ОСОБА_8
подарувала їй земельну ділянку. Про те,
що дочка дала позивачці завдаток за
землю в сумі 1000 гривень, їй не було
відомо.Про довіреність, які дочка дала
на неї,їй не відомо. Будівельні
матеріали куплялись за гроші дочки і
зятя. Вона також давала свою пенсію,
гроші, які отримувала за здачу худобу
на будівництво . До 2012 року між нею і
дочкою були добрі відносини і вона мала
намір заповісти свій будинок саме їй. З
2012 року відносини між ними погіршились,
дочка з своїм чоловіком створюють для
неї нестерпні умови для проживання.
Просила відмовити у позові.

Представник позивачки ОСОБА_9
(довіреність а.с.55) в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, пояснив, що
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була домовленість,
згідно якої ОСОБА_3 дарує свою хату
дочці ОСОБА_2 - ОСОБА_7, а та в свою чергу
допомагає будувати їй новий будинок.
Всі документи на землю, на будинок
оформлені на ОСОБА_3 Про цей факт з 2005
року було відомо ОСОБА_2 Спірний
будинок побудований за спільні кошти
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Строки звернення до
суду встановлені законодавством
пройшли, підстав для їх поновлення
немає. Просив відмовити у позові.

Суд вислухавши думку учасників
процесу, дослідивши здобуті та
перевірені в судовому засіданні докази
в їх сукупності, вважає, що в матеріалах
справи достатньо даних для вирішення
спору. Позов підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного:

Згідно ст. 202 ЦК України - правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов»язків.

Ч. 1,3 ст. 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасників
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до вимог ч.1 ст 215 ЦК
України - підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочинну стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 статті 213 цього
Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України -
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов»язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов»язана повернути другій стороні в
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами ,
які існують на момент відшкодування.

Ч.1 ст. 229 ЦК України встановлено, що
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилась щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов»язків сторін,
таких властивостей і якостей речей, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

Ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків
встановлених законом.

Відповідно до ч.1 т 11 ЦПК України - суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно доручення від 13.09.2004р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Долинського районного нотаріального
округу ОСОБА_10(а.с.8) - ОСОБА_2
уповноважує ОСОБА_3 купити
приватизовану земельну ділянку в
с.Княжолука Долинського району
Івано-Франківської області за ціною і
на умовах, їй відомих та зареєструвати
за нею право власності на придбане
нерухоме майно у відповідних органах в
установленому законом порядку.

У відповідності до договору
дарування земельної ділянки від
03.02.2005р. , посвідченого нотаріусом
Долинського районного нотаріального
округу ОСОБА_4. (а.с.7) - ОСОБА_1 передала
безоплатно у власність, а ОСОБА_3,
прийняла як дарунок земельну ділянку
для обслуговування житлового будинку
та господарських споруд, що
знаходиться в с.Княжолука Долинського
району Івано-Франківської області,
площею 2042 кв.м.

Заява ОСОБА_1, справжність підпису
якої засвідчено приватним нотаріусом
Долинського районного нотаріального
округу ОСОБА_10 підтверджує, що ОСОБА_1,
повністю розуміючи значення своїх дій
та їх правові наслідки, без будь-якого
тиску зі сторони та відповідно до свого
волевиявлення, володіючи українською
мовою, цією заявою стверджує, що вона
отримала повний розрахунок від ОСОБА_2
за земельну ділянку площею 0.2042 га для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, що знаходиться
за адресою:АДРЕСА_1, однак документи
були оформлені у зв»язку з її
відсутністю на її маму ОСОБА_3.

Рішенням Княжолуцької сільської
ради від 11.04.2005р. №262-17/2005р. (а.с.33) -
ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво
житлового будинку та господарських
споруд на земельній ділянці, що
знаходитьсяза адресою с.Княжолука вул.
Кобилянської 15.

Держаний акт на право власності на
земельну ділянку серії ІФ №091310 (а.с.10)
підтверджує, що ОСОБА_3 на підставі
договору дарування земельної ділянки
від 03.02.2005 року є власником земельної
ділянки площею 0.2013га Земельна ділянка
розташована по АДРЕСА_1. Цільове
призначення земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. Кадастровий номер
земельної ділянки :01:002:0290. Даний
акт зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів за №
01.05.39300879 від 20.10.2005р.

У відповідності до будівельного
паспорту (а.с.132-136) ОСОБА_3 є
забудівником земельної ділянки в
АДРЕСА_1.

Договір купівлі-продажу від 30.09.2009р.
(а.с.15), замовлення (а.с.16), акт виконаних
робіт по замовленню №160 від
17.10.2008р.(а.с.17), накладні ,
рахунки-фактури, видаткові накладні,
товарні чеки ( а.с.18-23, 126-131, 155-160)
свідчать , що позивачкою по справі
ОСОБА_2 були придбані певні будівельні
матеріали , обладнання, меблі, оплачені
виконані будівельні роботи

У відповідності до повідомлення
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
від 16.05.2013р. (а.с.114) - ОКП
«Івано-Франківське ОБТІ» повідомляє,
що в АДРЕСА_1 самовільно побудовано: літ
А - житловий будинок, літ. Б - стайня, літ
В - стодола.

Технічний паспорт на
садибний(індивідуальний) житловий
будинок (а.с. 119-125) свідчить, що
будинковолодіння АДРЕСА_1 є
самовільною будовою.

Допитана в судовому засіданні
ОСОБА_10, пояснила, що вона займає посаду
приватного нотаріуса Долинського
районного нотаріального округу. 13.09.2004
року вона вчинила дві нотаріальні дії -
договір дарування ОСОБА_3 житлового
будинку, який знаходиться по АДРЕСА_2
ОСОБА_7, та доручення від ОСОБА_2 на
ОСОБА_3 ОСОБА_2 виїжджала за кордон і
мала намір купити земельну ділянку в
с.Княжолука. Вона, як нотаріус,
роз»яснила останній, що можна оформити
доручення на маму, яка зможу від її
імені вчинити договір купівлі-продажу
землі. Договір купівлі-продажу землі
вона не вчиняла. З нею лише велись
консультації з приводу купівлі
земельної ділянки.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що
вона проживає в с.Княжолука. і знає
сторін по справі. ОСОБА_2 разом з
чоловіком біля 15 років їздять на
заробітки в Італію . В 2005 році ОСОБА_2
мала намір купити земельну ділянку і
будувати будинок . Таку землю вона
купила у ОСОБА_1, про те як це було
оформлено їй невідомо. У ОСОБА_1 вона,
ОСОБА_11, купляла будматеріали і та їй
повідомила, що продала землю ОСОБА_2
Вона особисто допомагала ОСОБА_2
розробляти проект будинку, малювала
його на міліметровці. Будинок повністю
збудований за гроші ОСОБА_2

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_12 суду пояснив, що
він у 2005 році будував будинок за
замовленням ОСОБА_13, яка привозила
будівельні матеріали, розраховувалась
з майстрами. ОСОБА_3 приїжджала на
будову, однак грошей їм не платила.

Таким чином в судовому засіданні
здобуто достатньо доказів того, що
отримавши від ОСОБА_2 завдаток за
майбутній продаж земельної ділянки,
укладаючи договір дарування земельної
ділянки на ОСОБА_3 і отримавши від
останньої грошові кошти , позивачка
ОСОБА_1 помилилась щодо природи
правочину ,щодо обставин, які мають
істотне значення. Дані обставини
існували саме на момент укладення
договору дарування, тому договір
дарування земельної ділянки від 03.02.2005
року, посвідчений нотаріусом
Долинського районного нотаріального
округу слід визнати недійсним.

Вирішуючи питання поновлення
строку звернення до суду, суд
враховуючи, що претензії щодо
укладеного договору дарування
земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
а не купівлі-продажу земельної ділянки
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, остання заявила
весною 2013р., коли ОСОБА_1 і стало відомо
про вчинення правочину під впливом
помилки, вважає, що він пропущений з
поважних причин, а тому його слід
поновити.

Тому позов в частині поновлення
строку для звернення до суду, визнанні
договору дарування земельної ділянки
від 03.02.2005 року посвідченого нотаріусом
Долинського районного нотаріального
округу ОСОБА_4. та зареєстрованого в
реєстрі за №46 підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 27 п. 2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень"
державна реєстрація речових прав
скасовується в разі винесення судом
відповідного рішення.

Цієї ж позиції притримується і Пленум
Верховного Суду України в Постанові
від 16 квітня 2004 року за № 7 "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" із змінами, внесеними згідно з
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 19 березня 2010 року № 2
зазначивши, що "Виходячи з положень
статей 8, 124 Конституції України, статей
26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 151, 153-158, 161,
210, 212 Земельного кодексу України (далі -
ЗК) ст. 24 Цивільного процесуального
кодексу України (далі ЦПК), ст. 12
Господарського процесуального кодексу
України (далі ГПК) судам підвідомчі
справи за заявами, зокрема: з приводу
володіння, користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсним державних актів про
право власності та право постійного
користування земельними ділянками".

Таким чином, враховуючи що договір
дарування земельної ділянки від 03.02.2005
року визнається судом недійсним, є
підстави для задоволення позову в
частині скасування державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ІФ №091310 від 20.10.2005р.

Позов в частині визнання факту
укладення договору купівлі-продажу
земельної ділянки, яка розташована по
АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та
визнання права власності на
будинковолодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2
не підлягає до задоволення, виходячи з
наступного:

Згідно з ч.1 ст. 235 ЦК України,
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до п. 25 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9,
за удаваним правочином (стаття 235 ЦК)
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин.

Встановлення фактів, що мають
юридичне значення передбачено главою 6
ЦПК України.

Оскільки в даному випадку суд
визнає договір дарування земельної
ділянки, який укладений 03.02.2005 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 недійсним, а не
удаваним, враховуючи, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не укладено жодного договору,
немає підстав для задоволення позовної
вимоги в частині визнання факту
укладення договору купівлі-продажу
земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Ч.1, 2 ст.376 ЦК України передбачено,
що житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних норм і
правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

У відповідності до п.4 Постанови
Пленуму вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.12.2012р. №6 «Про
практику застосування судами ст. 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» - при
розгляді справ даної категорії судам
слід мати на увазі, що самочинним
вважається будівництво житлового
будинку, будівлі, споруди, іншого
нерухомого майна, якщо вони збудовані
(будуються) на земельній ділянці, що не
була відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

П. 6 вказаної постанови
передбачено, що право власності на
самочинно збудовані житлові будинки,
будівлі, споруди, інше нерухоме майно
не набувають як особи, які здійснили це
будівництво, так і їхні спадкоємці.

В судовому засіданні встановлено,
що житловий будинок, разом з
господарськими будівлями який
розташований в АДРЕСА_1, є самочинним
будівництвом. Даним рішенням суду
договір дарування земельної ділянки
визнається недійсним, тобто власником
земельної ділянки , після вступу
рішення в законну силу, стає позивачка
ОСОБА_1, яка буде вправі розпоряджатись
своєю власністю - земельною ділянкою,
на свій розсуд і заперечувати чи не
заперечувати проти визнання права
власності на самочинно збудований
житловий будинок.

Таким чином , з врахуванням всіх
обставин справи позов підлягає до
часткового задоволення.

Питання судових витрат , слід вирішити
у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України.

На підставі ст.ст. 202, 203,215, 216, 229, 235, 236, 376
ЦК України, Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", ст. 27 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" керуючись ст..ст. 10,11,60,88,
213-215,218 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позов задоволити частково.

Поновити строк звернення до
суду.

Визнати недійсним договір
дарування земельної ділянки від 03
лютого 2005 року укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 , посвідчений нотаріусом
Долинського районного нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі за №46.

Скасувати Державний акт серії ІФ №091310
на право власності на земельну
ділянку, виданий ОСОБА_3, кадастровий
номер земельної ділянки :01:002:0290
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів за №
01.05.39300879 від 20.10.2005р. та скасувати його
реєстрацію.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подачі
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Долинський районний суд.

Суддя:

Повний текс рішення виготовлено
08.01.2014р.