Справа № 315/1288/13-ц
Номер провадження № 2/315/25/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Гуляйпільський
районний суд Запорізької області

в складі: головуючого судді
Каракай Н.Д.

при секретарі
Прокопенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Гуляйполі Запорізької
області цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії-Запорізького обласного
управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по кредитному договору,
-

В С Т А Н О В И В:

03.09.2013 року до Гуляйпільського
районного суду Запорізької області
надійшла позовна заява публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі
філії-Запорізького обласного
управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по кредитному договору.

В обґрунтування позову зазначалося, що
17 вересня 2007 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» в особі ТВБВ №
10007/0207 філії - Запорізького обласного
управління та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 206. Згідно умов
кредитного договору позичальник
отримав кредит в сумі 10 000, 00 грн.
строком на 36 місяців зі строком
остаточного повернення не пізніше 17
вересня 2010 року. За користування
кредитом згідно умов кредитного
договору було встановлено плату в
розмірі 25 % річних.

В забезпечення виконання кредитного
договору були укладені договори
поруки, а саме: договір поруки № 374 від
17.09.2007 року з відповідачем-2 ОСОБА_2 та
договір поруки № 375 від 17.09.2007 року з
відповідачем-3 ОСОБА_3.

Далі в позові було вказано на те, що
станом на 06.03.2009 року у ОСОБА_1 по
кредитному договору № 206 від 17.09.2007 року
виникла заборгованість у сумі 6 898,51
грн.. Тому, в порядку ст. 45 ЦПК України,
12.03.2009 року банк звернувся до прокурора
Гуляйпільського району Запорізької
області з заявою про захист своїх
інтересів щодо стягнення
заборгованості по зазначеному кредиту.

01.07.2009 року заочним рішенням
Гуляйпільського районного суду
Запорізької області було задоволено
позов прокурора Гуляйпільського
району Запорізької області про
стягнення з відповідачів
заборгованості на суму 7151,89 грн., яка
складалася із: заборгованості по
простроченому кредиту - 1618,60 грн.;
заборгованості по прострочених
відсотках - 506,60 грн.; заборгованості по
основному боргу по кредиту - 4 717,00 грн.;
заборгованості по поточних відсотках
за травень, червень 2009 року - 143,20 грн.;
пені за прострочення платежу - 166,49 грн.
Кредитний договір № 206 від 17.09.2007 року
не розірвано.

Згідно умов кредитного договору, а саме
п. 8.1 - цей договір діє до повного
виконання сторонами взятих на себе
зобов'язань по цьому договору.
Відповідно до п. 3.2 договорів поруки
відповідач-2 та відповідач-3, як
солідарні боржники залишаються
зобов'язаними перед кредитором до тих
пір, поки всі зобов'язання за кредитним
договором не будуть виконані повністю.
Зобов'язання за кредитним договором
відповідачем-1 не виконувались, а тому
станом на 03.09.2013 року по кредитному
договору обліковується заборгованість
по прострочених відсотках за
користування кредитом в сумі 3 159,12 грн..

Відповідно до п. 3.3.2 кредитного
договору відповідач-1 зобов'язувався
відповідати власними коштами та майном
по своїх зобов'язаннях, що випливають з
умов кредитного договору. Відповідно
до п.1.1 договорів поруки відповідач-2 та
відповідач-3, як поручителі,
зобов'язувалися перед банком
відповідати солідарно в повному обсязі
за своєчасне та повне виконання
відповідачем-1 зобов'язання за
кредитним договором. Згідно п. 3.1
договорів поруки відповідач-2 та
відповідач-3 відповідають по
зобов'язаннях за кредитним договором
перед кредитором в тому ж обсязі, що і
боржник. Не допускається припинення
поруки без припинення забезпеченого
нею зобов'язання (п.4.5 договорів поруки).

Не зважаючи на звернення банку до
боржника та поручителів про
необхідність погашення заборгованості
по прострочених відсотках та
попередження про примусове її
стягнення в разі несплати коштів
(листи-повідомлення за № 570, № 571, № 572
від 19.06.2013 року) вказана заборгованість
залишилась непогашеною.

Згідно з п. 7.8 кредитного договору
сторони домовились про збільшення
строків позовної давності відповідно
до ч.1 ст. 259 ЦК України до трьох років
для всіх грошових зобов'язань
позичальника (в тому числі, але не
виключно, щодо повернення сум кредиту,
сплати процентів за його користування,
комісійних винагород, штрафів, пені), що
передбачені умовами кредитного
договору.

З 07.06.2011 року на виконання вимог Закону
України «Про акціонерні товариства» та
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 06.04.2011 року № 502 «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 25.02.2003 року № 261»
проведено державну реєстрацію змін
найменування банку з відкритого
акціонерного товариства «Державний
Ощадний банк України» на публічне
акціонерне товариство «Державний
Ощадний банк України». Враховуючи ту
обставину, що ПАТ «Державний Ощадний
банк України», структурним підрозділом
якого є філія - Запорізьке обласне
управління, є державним банком, то
збитки, у разі неповернення
заборгованості, насамперед понесе
держава.

Просить суд, стягнути на користь ПАТ
«Державний Ощадний банк України» в
особі філії - Запорізького обласного
управління в солідарному порядку з
відповідачів заборгованості по
прострочених відсотках за кредитним
договором № 206 від 17.09.2007 року, що
складає 3 159,12 гривень, а також судовий
збір в сумі 229,40 грн.

08.10.2013 року відповідач-2 ОСОБА_2 надала
суду письмові заперечення на позовну
заяву, в яких зазначила, що позовні
вимоги АТ «Ощадбанк» до неї, як до
поручителя, є незаконними,
безпідставними та необґрунтованими,
тому необхідно відмовити позивачу в
задоволені позову в частині стягнення
заборгованості по прострочених
відсотках по кредитному договору № 206
від 17.09.2007 року в солідарному порядку з
відповідачів.

Далі в запереченнях відповідач-2
вказала, що дійсно 17.09.2007 року був
укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний
Ощадний банк України» кредитний
договір № 206. Забезпеченням по даному
кредитному договору був, зокрема,
укладений між відповідачем-2 та ВАТ
«Державний Ощадний банк України»
договір поруки за № 374 від 17.09.2007 року.
Остаточний строк повернення кредиту - 17
вересня 2010 року, але в зв'язку з
виникненням заборгованості у
позичальника - ОСОБА_1, банк використав
своє право на повернення кредиту
достроково. 12.03.2009 року банк звернувся
до прокурора Гуляйпільського району
Запорізької області, який 23.03.2009 року
звернувся до Гуляйпільського
районного суду Запорізької області в
інтересах ВАТ «Державний Ощадний банк
України» з позовом про стягнення
заборгованості по кредитному договору.

01.07.2009 року заочним рішенням
Гуляйпільського районного суду
Запорізької області було задоволено
позов прокурора Гуляйпільського
району Запорізької області в повному
обсязі. 13.07.2009 року Гуляйпільським
районним судом Запорізької області
було видано виконавчий лист № 2-345/2009
про стягнення солідарно з ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ «Ощадбанк»
заборгованості по кредитному договору
№ 206 від 17.09.2007 року в сумі 7151,89 грн..
Відділом державної виконавчої служби
Гуляйпільського РУЮ Запорізької
області було відкрито виконавче
провадження та винесено постанову про
стягнення витрат на проведення
виконавчих дій від 01.02.2010 року та
постанову про стягнення виконавчого
збору від 27.07.2009 року. В зв'язку з
виконанням зобов'язання поручителем
ОСОБА_2 виконавче провадження за
виконавчим листом № 2-345/2009 від 13.07.2009
року було закінчено, про що державний
виконавець виніс відповідну постанову
від 25.03.2013 року.

19.06.2013 року до відповідача-2 від банку
надійшло повідомлення. З якого вона
дізналася про те, що станом на 19.06.2013
року обліковується заборгованість по
простроченим відсоткам в сумі 3 159,12
грн. та пені в сумі 1,21 грн., а всього
заборгованість складає 3 160,33 грн.
Посилаючись на п. 3.1 Договору поруки №
374 від 17.09.2007 року, банк вимагав від
відповідача-2 погашення вказаної
заборгованості. Але з вказаними
положеннями відповідач-2 не згодна, так
як згідно п. 4.2 договору поруки та ч.4 ст.
559 ЦК України, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання (за кредитним
договором № 206 від 17.09.2007 року) не
пред'явить вимоги до поручителя.
Верховний Суд України в узагальненнях
судової практики розгляду цивільних
справ, які виникають з кредитних
правовідносин вказав на те, що
шестимісячний строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимог про
повернення отриманих у кредит коштів
обчислюється з моменту настання строку
виконання основного зобов'язання в
повному обсязі згідно з умовами
договору кредиту (кінцевої дати
погашення кредиту), або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково (пред'явлення
кредитором позову до боржника про
дострокове повернення кредиту).
Кінцева дата погашення кредиту згідно
до п. 1.6 кредитного договору № 206 від
17.09.2007 року - 17 вересня 2010 року. А 23
березня 2009 року кредитор пред'явив
позов про стягнення заборгованості по
кредитному договору. Отже, на думку
відповідача-2, порука припинилася 23
вересня 2009 року. Кредитор звернувся до
ОСОБА_2, як до поручителя 19.06.2013 року,
тому пропустив строк пред'явлення
вимоги згідно ст. 559 ЦК України, що є
підставою для припинення поруки ( а. с.
34-35).

Додатково відповідачем-2 ОСОБА_2 до суду
була надана заява про застосування
строку позовної давності, в якій
викладена аналогічна запереченням
думка (а. с. 36).

09.12.2013 року представник позивача
Тєнькаєва О.Є. надала суду письмові
заперечення на заяву відповідача-2
ОСОБА_2 щодо застосування строків
позовної давності до позовних вимог
банку. В обґрунтування вказаних
заперечень, представник позивача
зазначила, що за рішенням
Гуляйпільського районного суду
Запорізької області від 01.07.2009 року
остання сплата стягуваної суми
відбулася 21.03.2013 року. А 19.06.2013 року банк
надіслав позичальнику та поручителям
повідомлення про необхідність
погашення заборгованості по
прострочених відсотках та
попередження про примусове стягнення в
разі несплати коштів. Заборгованість в
добровільному порядку погашена не
була. При подачі позовної заяви до суду
про стягнення по кредитному договору №
206 від 17.09.2007 року заборгованості по
прострочених відсотках за
користування кредитом у сумі 3 159,12 грн.
банк дотримався усіх вимог
законодавства щодо строків давності,
тим більше, згідно п.7.8 кредитного
договору сторони домовились про
збільшення строків позовної давності
відповідно до ч.1 ст. 159 ЦК України до
трьох років для всіх грошових
зобов'язань позичальника (в тому числі
щодо повернення суми кредиту, сплати
процентів за користування кредитними
коштами, комісійних винагород, штрафів,
пені), що передбачені умовами договору.
Відповідно до п. 6.5 договору поруки № 374
від 17.09.2007 року, поручитель ОСОБА_2
підтвердила, що на момент укладання
кредитного договору вона ознайомлена з
усіма його умовами, і, зокрема, з п. 7.8. Не
допускається припинення поруки без
припинення забезпеченого нею
зобов'язання, тому представник
позивача, вважає, що не вбачаються
підстави для задоволення заяви
відповідача-2 ОСОБА_2 щодо застосування
строків позовної давності до вимог
банку ( а. с. 48-49).

В судовому засіданні представник
позивача Тєнькаєва О.Є. підтримала
позов в повному обсязі та наполягала на
його задоволенні. Додатково, звернула
увагу суду на заперечення щодо
застосування строків позовної
давності за заявою відповідача-2 ОСОБА_2

Відповідач-1 ОСОБА_1 повторно в судове
засідання не з'явилася, заяв про
відкладення розгляду справи до суду не
надала. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 110 ЦПК
України, позови до відповідача
пред'являються за останнім відомим
зареєстрованим його місцем проживання
або перебування. Справа розглянута за
останнім відомим місцем реєстрації
відповідачки в загальному порядку,
проти чого не заперечує представник
позивача.

Відповідач-2 ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, про час та місце його
проведення була повідомлена належним
чином, надала суду заяву про розгляд
справи за її відсутності з врахуванням
наданих нею письмових заперечень на
позов та заяви щодо застосування
строків позовної давності (а. с. 37).

Відповідач-3 ОСОБА_3 повторно в судове
засідання не з'явилася, заяв про
відкладення розгляду справи до суду не
надала, про час та місце його
проведення була повідомлена належним
чином, справа розглянута без її участі,
проти чого не заперечує представник
позивача.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та оцінивши наявні в них докази,
прийшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні факти і
відповідні їм правовідносини.

17 вересня 2007 року між ВАТ «Державний
Ощадний банк України» в особі
філії-Запорізьке обласне управління та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір №206,
за яким позичальнику передано грошові
кошти у сумі 10 000,00 грн. на строк до 17
вересня 2010 року зі сплатою 25 відсотків
річних (а.с.6-8).

З метою забезпечення виконання
вказаного договору позичальником, 17
вересня 2007 року між ВАТ «Державний
Ощадний банк України» і ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 укладено договори поруки №374,
№375 відповідно (а.с.9-12). За умовами
вказаних договорів поручителі на
добровільних засадах взяли на себе
зобов'язання перед кредитором
солідарно відповідати по зобов'язанням
боржника ОСОБА_1, які виникають з умов
кредитного договору №206 від 17 вересня
2007 року, в повному обсязі, включаючи
сплату заборгованості по кредиту,
процентів, штрафних санкцій,
відшкодування збитків та інших
платежів, передбачених кредитним
договором, а також додатковими угодами
до нього, що укладені та можуть бути
укладені в майбутньому ( п. 1.1. договорів
поруки).

Пунктом 2.5. договорів визначено, що
зобов'язання, передбачені п.2.4 цих
договорів, повинні бути виконані
поручителями протягом 5 днів з моменту
отримання повідомлення кредитора або
боржника виплатити несплачену
боржником суму кредитору.

Встановлено, що заочним рішенням
Гуляйпільського районного суду
Запорізької області від 01 липня 2009 року
позов прокурора Гуляйпільського
району Запорізької області в інтересах
ВАТ «Державний Ощадний банк України»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по кредитному договору
задоволено повністю. Стягнуто
солідарно з відповідачів на користь
ВАТ «Державний Ощадний банк України»
заборгованість по кредитному договору
у розмірі 7151,89 грн., а саме:
заборгованість по простроченому боргу
у сумі 1681,60 грн.; заборгованість по
прострочених відсотках в сумі 506,60 грн.;
заборгованість основного боргу по
кредиту в сумі 4717 грн.; заборгованість
по поточних відсотках за
травень-червень 2009 року в сумі 143,20 грн.;
пеня за прострочення платежу в сумі 166,49
грн.. Також, з відповідачів було
стягнуто солідарно 51 грн. державного
мита та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи (а.с.20-21).

Вказане судове рішення набуло законної
сили 13.07.2009 року. Цього ж дня
Гуляйпільським районним судом
Запорізької області було видано
виконавчий лист № 2-345/2009 про стягнення
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
суми заборгованості згідно з рішення
суду ( а.с.54, 57, 60).

17.07.2009 року за вказаним виконавчим
листом державним виконавцем ВДВС
Гуляйпільського РУЮ Запорізької
області було відкрито виконавче
провадження (а.с.55, 58, 61).

Згідно постанов про закінчення
виконавчого провадження винесених
начальником органу державної
виконавчої служби Гуляйпільського РУЮ
при примусовому виконанні виконавчого
листа № 2-345/2009, виданого Гуляйпільським
районним судом Запорізької області 13
липня 2009 року виконавче провадження за
вказаним виконавчим документом було
закінчено в зв'язку з його повним
виконання 25.03.2013 року відносно
боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також
27.03.2013 року відносно боржника ОСОБА_1
(а.с. 56, 59, 62).

Відповідно до заяви наданої ПАТ
«Державний Ощадний банк України» від
22.03.201 року за № 266 встановлено, що
станом на 22.03.2013 року заборгованість за
виконавчим листом 2-345/2009 від 13.07.2009 року
про стягнення на користь АТ «Ощадбанк»
в особі філії - Запорізького обласного
управління в солідарному порядку з
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в сумі 7 151,89 грн.
погашена в повному обсязі (а. с. 63).

Станом на 03.09.2013 року по кредитному
договору № 206 від 17.09.2007 року
обліковується заборгованість по
прострочених відсотках за
користування кредитом у сумі 3 159,12 грн.
( а.с. 22).

19.06.2013 року боржник та поручителі були
повідомленні банком про утворення
заборгованості по прострочених
відсотках за кредитним договором № 206
від 17.09.2007 року (листи-повідомлення № 570,
№ 571, № 572 від 19.06.2013 року) ( а.с.17-19).

З 07.06.2011 року на виконання вимог Закону
України «Про акціонерні товариства» та
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 06.04.2011 року № 502 «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 25.02.2003 року № 261»
проведено державну реєстрацію змін
найменування банку з відкритого
акціонерного товариства «Державний
Ощадний банк України» на публічне
акціонерне товариство «Державний
Ощадний банк України» ( а.с. 23-30).

Таким чином, суд прийшов до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється з підстав
передбачених договором або законом.

У відповідності до роз'яснень,
викладених у п.17 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
розгляду цивільних і кримінальних
справ» №5 від 30 березня 2012 року
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Таким чином, наявність виконавчого
провадження, відкритого на виконання
рішення Гуляйпільського районного
суду Запорізької області, яким
встановлено невиконання позичальником
ОСОБА_1 умов кредитного договору, не
свідчить про припинення договірних
правовідносин та не звільняє останню
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання й не позбавляє
кредитора права на отримання процентів
за користування кредитом, передбачених
самим договором.

Отже, оскільки виконавчий лист, виданий
судом 13.07.2009 року, та за яким 17.07.2009 року
та 20.07.2009 року відповідно кожного з
боржників було відкрито виконавче
провадження, відразу реально виконаний
не був, то банк правомірно нараховував
проценти на суму заборгованості за
кредитним договором.

В подальшому, після сплати одним із
боржників суми заборгованості, яка
була зазначена у виконавчому листі,
банк здійснив погашення
заборгованості відповідно до умов
кредитного договору та правомірно
продовжив нарахування відсотків на
залишок непогашеної суми
заборгованості.

Разом з тим, ст. 553 ЦК України визначає,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимог до
поручителів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року передбачено, між іншим, що якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково.

Зі змісту договору № 206 від 17 вересня 2007
року вбачається, що строк користування
кредитом встановлювався до 17 вересня
2010 року.

Листи-вимоги до поручителів, надані
банком на підтвердження виконання
вимоги 2.4 договорів поруки, датовані 19
червням 2013 року, тобто більше ніж за два
роки після настання строку виконання
основного зобов'язання.

Таким чином, ПАТ «Державний Ощадний
банк України» виконало вимоги
договорів поруки, які обумовлюють
залучення до відповідальності за
невиконання кредитних зобов'язань
поручителів, вже після припинення
поруки, відповідно і позов до
поручителів пред'явлено з пропуском
такого строку.

А тому позов підлягає задоволенню
частково, як такий, що грунтується на
законі, підтверджений встановленими
обставинами.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 110 п. 9, 157, 169,
212-215 ЦПК України, ст. ст. 526, 553, ч. 4 ст. 559,
598, 599, 610, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України,
кредитним договором № 206 від 17.09.2007
року, суд,-

В И Р І Ш И
В:

Позов публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії-Запорізького
обласного управління АТ «Ощадбанк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по кредитному договору
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії-Запорізького обласного
управління АТ «Ощадбанк», ,
р/р в ОПЕРВ Запорізького
облуправління Ощадбанку України м.
Запоріжжя, місцезнаходження: 69063, м.
Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 48,
заборгованість по прострочених
відсотках в сумі 3 159,12 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії-Запорізького обласного
управління АТ «Ощадбанк», ,
р/р в ОПЕРВ Запорізького
облуправління Ощадбанку України м.
Запоріжжя, місцезнаходження: 69063, м.
Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 48 витрати по
сплаті судового збору у сумі 229,40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

З повним текстом рішення сторони
можуть ознайомитися 21.01.2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції - Гуляйпільський
районний суд Запорізької області
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які були відсутні в
судовому засіданні, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-денного
строку з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: Каракай Н. Д.