У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

суддів: Колодійчука В.М., Висоцької
В.С., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - Кам'янська
сільська рада Кам'янець-Подільського
району Хмельницької області, про
визнання права власності на частину
земельної ділянки, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Хмельницької області від 10
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, третя
особа - Кам'янська сільська рада
Кам'янець-Подільського району
Хмельницької області, про визнання
права власності на частину земельної
ділянки.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він
проживав однією сім'єю з відповідачем з
1994 року по 2011 рік, були пов'язані
спільним побутом, мали взаємні права та
обов'язки але не звернулися до
державного органу реєстрації актів
цивільного стану для реєстрації шлюбу.

В 2011 році спільне проживання
припинилося, однак відповідач провести
поділ спільно набутого майна в
добровільному порядку відмовилася.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 13 червня
2012 року за ОСОБА_4 визнано право
власності на Ѕ частину
будинковолодіння АДРЕСА_1, однак
оформлення правовстановлюючих
документів про право власності на Ѕ
частину домоволодіння на підставі
рішення апеляційного суду стало
неможливим через відсутність права
власності у останнього на Ѕ частину
земельної ділянки, на якій розташоване
вказане домоволодіння.

Спірна земельна ділянка розташована на
території АДРЕСА_1 площею 0,4546 га, з них:
0,2500 га - передано для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд;
0,2046 га - для ведення особистого
підсобного господарства.

Оскільки між сторонами не досягнуто
згоди про порядок користування
земельною ділянкою, позивач просив
провести поділ земельної ділянки
площею 0,4546 га як спільного сумісного
майна подружжя з виділенням частки
співвласника, визнати за ним та ОСОБА_5
право власності по Ѕ частині вказаної
земельної ділянки.

Ухвалою Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 06 червня
2013 року залишено без розгляду позовні
вимоги ОСОБА_4 в частині поділу
земельної ділянки площею 0,4546 га по
АДРЕСА_1.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 11 червня 2013
року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частину земельної ділянки площею 0,4545
га по АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі
114 грн 70 коп.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 10 вересня
2013 року рішення суду першої інстанції
змінено в частині визначення розміру
земельної ділянки.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частину земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,2500 га по
АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржуване рішення
апеляційного суду і залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції під час
розгляду справи в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що рішенням
апеляційного суду Хмельницької
області від 13 червня 2012 року визнано за
ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину
домоволодіння по АДРЕСА_1, а тому до
нього перейшло і право власності на Ѕ
частину земельної ділянки.

Ухвалюючи у справі нове рішення про
зміну визначення розміру земельної
ділянки, апеляційний суд керувався тим,
що ОСОБА_5 передано для ведення
будівництва та обслуговування
житлового будинку земельну ділянку
лише площею 0,2500 га, тому ОСОБА_4
належать право власності на Ѕ
частину розміру саме цієї земельної
ділянки.

Матеріали справи та доводи касаційної
скарги не свідчать про порушення
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 10 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Колодійчук В.М. Висоцька
В.С. Савченко В.О.