Справа № 1326/8834/12 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/721/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді Копняк С.М.

суддів - Мацея М.М.,Монастирецький Д.І.

секретар Олексів О.А.

з участю позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про визнання незаконним звільнення з роботи, скасування наказу директора Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» №158-к від 17 вересня 2012 року про звільнення ОСОБА_2 з посади бухгалтера другої категорії на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням чисельності; поновлення на роботі бухгалтера другої категорії та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18 вересня 2012 року по час фактичного поновлення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про визнання незаконним звільнення з роботи, скасування наказу директора Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» №158-к від 17 вересня 2012 року про звільнення ОСОБА_2 з посади бухгалтера другої категорії на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням чисельності; поновлення на роботі бухгалтера другої категорії та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18 вересня 2012 року по час фактичного поновлення ЛКП "Львівелектротранс" .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_2 з роботи з посади бухгалтера 2-ої категорії Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс». Наказ директора Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" №158 -к від 17 вересня 2012 року скасовано. Поновлено ОСОБА_2 на посаді бухгалтера 2-ої категорії Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" з 18 вересня 2012 року. Стягнуто з Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в період з 18 вересня 2012 року по 23 вересня 2013 року в розмірі 15 705 (п'ятнадцять тисяч сімсот п'ять) грн. 67 коп.

Вирішено питання судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю таких.

Рішення суду оскаржив відповідач ЛКП «Львівелектротранс».

В обґрунтування апеляційною скарги, посилається на те, що рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 вересня 2013 року є неправомірним та винесене без врахуванням багатьох доказів, які були представлені уповноваженим представником у судових засіданнях. Зокрема, зазначає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (пункт перший ст.42 КЗпП). Продуктивність праці характеризується якістю виконуваної роботи, відсутністю виробничого браку, часом, який витрачається кожним із працівників для виконання завдання різного ступеню складності. Необхідно також враховувати виконання працівником складних відповідальних завдань або більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, що працюють на аналогічних посадах чи виконують роботу за тією ж професією й однакового ступеню складності (розширення зони обслуговування, збільшення обсягу виконуваної роботи, суміщення професій (посад). Відповідач при звільненні позивачки цих вимог закону дотримався, а судом першої інстанції при постановлені рішення це враховано не було.

Мотивує апеляційну скаргу ще й тим, що 13.09.2013 р. відбулось засідання профспілкової організації ЛКП «Львівелектротранс», на якому було заслухано подання адміністрації підприємства №16-965 від 31.08.2012 р. щодо надання згоди на скорочення з 17.09.2012 р. згідно п.1 ст.40 КЗпП України ОСОБА_2, бухгалтера II категорії. На даному засіданні була присутня позивачка та виступала ОСОБА_4 - головний бухгалтер підприємства, яка надала оцінку роботі ОСОБА_2, а саме, стверджувала, що позивачка відноситься до роботи досить повільно, неодноразово отримувала усні зауваження до своєї роботи.

Первинна профспілкова організація ЛКП «Львівелектротранс» керується Статутом професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, який зареєстрований Міністерством юстиції України від 28.01.2000 р. №1318 із змінами та доповненнями від 07.03.2001 р. та 22.02.2006 р., затвердженого 1-м з'їздом профспілки працівників місцевої промисловості та комунально-побутових підприємств України від 08.09.1990 р. зі змінами та доповненнями від 04.11.2010 р. (надалі - Статут). Відповідно до ст.23 Статуту, «Профспілкові збори є правочинними за умови, якщо в них беруть участь більше 50 відсотків членів первинної організації профспілки». Станом на вересень 2012 р. членами первинної профспілкової організації ЛКП «Львівелектротранс» було 9 чол., а саме: ОСОБА_5 - голова профкому та 8 членів: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 На засіданні профкому 13.09.2012 р. брало участь 7 членів, а саме: ОСОБА_5 - голова профкому та члени: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_14 Отже 7 із 9 становить більше 50 відсотків членів первинної організації профспілки, тому їхні рішення були правомочними та голосування про звільнення позивачки із займаної посади відбувалось за наявності кворуму.

Просить рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 вересня 2013 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представники апелянта ЛКП «Львівелектротранс», будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, до суду не зявився, що відповідно до вимог ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 в заперечення мотивів викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає даним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі ст.ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст.ст.57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 з 1986 року працювала на підприємстві ЛКП «Львівелектротранс», а з 1990 року на посаді бухгалтера, що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-І №9441686, та не заперечується відповідачем.

На підставі наказу №254 від 17.07.2012 р. про вивільнення працівників, підприємством видано наказ №158/к від 17.09.2012 р., відповідно до якого, позивачку ОСОБА_2., що працювала на посаді бухгалтера 2-ої категорії ЛКП «Львівелектротранс» звільнено з роботи за ст.40 ч.1 КЗпП України.

Відповідно до акту, складеного комісією ЛКП «Львівелектротранс» 17.07.2012 р. позивача було попереджено, що наказом №254 від 17.07.2012 р., посада, яку вона обіймає, скорочується з 17.09.2012 року, а вона як працівник підлягає вивільненню, оскільки не вважається висококваліфікованим працівником. Крім цього вказано, що вона має догану за допущені помилки в роботі та запропоновано посади різноробочих ЛКП. Оскільки ці посади не близькі до її професії, позивачка відмовилась він них.

Відповідно до наказу керівництва ЛКП № 236 від 04.07.2012 р., позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Однак, з матеріалів справи вбачається, що 26.04.2013 р. Франківським районним судом м.Львова ухвалено рішення, яке набрало законної сили, на підставі якого, наказ №236 від 04.07.2012 р. про накладення на позивачку дисциплінарного стягнення у вигляді догани та позбавлення премії за липень 2012 року скасовано та зобов'язано ЛКП «Львівелектротранс» внести зміни в її трудову книжку, нарахувати та виплатити премію за липень 2012 року та стягнути завдану моральну шкоду.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У справах про поновлення на роботі доведення законності звільнення та дотримання встановленої процедури звільнення покладається на роботодавця.

За змістом ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення із зазначених підстав, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1999 р. № 9 із наступними змінами, судам роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст.49 -2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому підприємстві, в установі. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, працівник на свій розсуд, звертається до державної служби зайнятості або влаштовується самостійно.

Правилами ст. 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, перевага в залишенні на роботі надається:1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, переважне право на залишення на роботі, у випадку скорочення чисельності чи штату працівників, які займають однакові посади, має визначатись з урахуванням вказаних обставин.

Так, згідно із посадовою інструкцією бухгалтера другої категорії, на вказану посаду призначаються особи, які мають повну або базову вищу освіту відповідного напрямку підготовки (спеціаліст, бакалавр) без вимог до стажу роботи .

Поняття кваліфікації є оціночним та включає в себе освітній рівень працівника, стаж його роботи та здатність виконувати покладені на нього повноваження.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено в ході апеляційного розгляду, позивач пропрацювала з 1990 року на займаній посаді, має неповну вищу освіту, та на її утриманні є неповнолітня дитина.

Проте, серед осіб, які працювали на підприємстві на посадах бухгалтера ІІ категорії є ще три працівники - ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які мають неповну вищу освіту, однак менший безперервний стаж роботи в даній організації. Всі троє на утриманні неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб не мають. Тобто, роботодавцем не враховано, що позивачка, враховуючи вимоги закону мала переважне право на залишення на роботу, у звязку із скороченням посади, яку вона обіймала.

Місцевим судом також вірно встановлено, що позивачці не було запропоновано для переведення усі наявні на момент її звільнення вакантні посади на підприємстві, що підтверджується, зокрема, довідкою, якою позивачці було запропоновано вакантну посаду різноробочого, в якій відсутні дата і її особистий підпис та витягом з штатного розпису працівників ЛКП «Львівелектротранс» на 2012 рік, з якого вбачається що з 01.01.2012 року на підприємстві введено чотирнадцять одиниць в бухгалтерії.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином, кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Доводи апеляційної скарги ЛКП «Львіввелектротранс» висновків суду не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення Франківського районного суду м. Львова відсутні.

Керуючись ст.ст.209 ч.3, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_18