Апеляційний суд міста Севастополя
Справа № 22ц- 797/82/2014 р.
інстанції Фисюк О. І.
Доповідач в апеляційній
інстанції Моцний М.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого судді -
Моцного М.В.,

суддів - Козуб О.В.,
Колбіної Т.П.,

за участю секретаря -
Григорчук І.О.,

представника позивача - Дмитренко
Н.Г.,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Севастополі
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення
Ленінського районного суду м.
Севастополя від 25 листопада 2010 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,
за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 до Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
про розірвання договорів кредитування,
поруки, застави та припинення
нарахування відсотків за користування
кредитними коштами, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2010 року позивач ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» звернувся до суду з
позовом у якому просив стягнути з
відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 у
солідарному порядку суму
заборгованості за договором кредиту №
608/07-И, укладеним між Банком та
позичальником ОСОБА_6 12 липня 2007 року, у
розмірі 1 607 920,73 грн., яка складається з
несплаченої суми кредиту у розмірі 1 069
857,80 грн., заборгованості по відсоткам у
розмірі 158 738, 42 грн., заборгованості по
сплаті щомісячної комісії у розмірі
17422,44 грн., пені за прострочення сплати
боргу за період з 12.05.2009 рок по 12.05.2010
року у розмірі 361 902,07 грн., а також
стягнути судові витрати у розмірі 1820
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12
липня 2007 року між Банком та ОСОБА_6 був
укладений договір кредиту за умовами
якого останній отримав грошові кошти у
розмірі 138 000 доларів США зі сплатою 12,5%
річних, з кінцевим терміном повернення
кредиту 27.07.2027 року. У забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором між Банком, позичальником
ОСОБА_6 та відповідачами ОСОБА_5,
ОСОБА_7 були укладені окремі договори
поруки № 608/07-И-1П та №608/07-И-2П
відповідно. Згідно умов вищевказаних
договорів з боку банку були виконані
усі зобов'язання, проте боржник взяті
на себе зобов'язання належним чином не
виконував, внаслідок чого виникла
зазначена вище заборгованість, яку
банк просив стягнути з відповідачів в
солідарному порядку.

У серпні 2010 року ОСОБА_6, ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 звернулися до суду із
зустрічним позовом до ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит», у якому просили
розірвати кредитний договір № 608/07-И
від 12 липня 2007 року, договори поруки №
608/07-И-1П та № 608/07-И-2П від 12.07.2007 року, а
також розірвати договір іпотеки від
12.07.2007 року, укладений між Банком та
ОСОБА_6, посилаючись на те, що в силу
зміни істотних умов кредитного
договору є правові підстави для
розірвання вказаних договорів.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Севастополя від 25 листопада 2010 року
вимоги позову ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» задоволені повністю. У
задоволенні вимог зустрічного позову
відмовлено. Вирішено питання щодо
стягнення судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач ОСОБА_5 подала
апеляційну скаргу в якій просить його
скасувати, як таке, що ухвалено з
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
розмір заборгованості позивачем не
підтверджено належними доказами,
покладення на неї солідарного
обов'язку як на поручителя не
відповідає положенням законодавства, а
також, що судом безпідставно не
застосовано положення ЦК України щодо
зменшення розміру неустойки.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит», суд першої інстанції виходив з
того, що позичальником не виконуються
зобов'язання за укладеним договорами
кредиту, а обов'язок поручителів
випливає з укладених договорів поруки.

З таким висновком погоджується колегія
суддів апеляційного суду з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в термін передбачений
договором, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків, сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то у разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення суми позики,
що залишилася, та сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено та
не заперечується сторонами, що 12 липня
2007 року між ПАТ Банк «Фінанси та
Кредит» та позичальником ОСОБА_6
укладений договір кредиту № 608/07-И,
відповідно до умов якого останній
отримав грошові кошті у розмірі 138 000
доларів США на умовах забезпеченості,
поворотності, строковості та платності
зі сплатою 12,5% річних, з кінцевим
терміном повернення грошових коштів до
27.07.2027 року.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого зобов'язання.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або в повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

З матеріалів справи вбачається, що
12.07.2007 року між Банком та ОСОБА_5
(поручитель) укладений Договір поруки
№608/07-И-1П (а.с.16).

Крім того, між Банком та ОСОБА_7 також
укладений Договір поруки № 608/07-И-2П.

Відповідно до умов вказаних договорів
поруки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 поручилися
перед кредитором за виконання
боржником ОСОБА_6 зобов'язань за
кредитним договором № 608/07-И від 12.07.2007
року. Також умовами вказаних договорів
поруки передбачено, що поручителі
зобов'язані сплатити кредитору
заборгованість протягом 2-х
банківських днів з моменту
повідомлення Кредитором про
невиконання боржником зобов'язань за
кредитним договором.

Пунктом 2.1 договорів поруки № 608/07-И-1П
та № 608/07-И-2П від 12.07.2007 року поручителі
та боржник несуть перед кредитором
солідарну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що
банком надсилалися повідомлення
відповідачам про наявність
заборгованості за кредитним договором
та про необхідність її погашення. Однак
такі вимоги банку залишилися без
задоволення.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку, станом на 12.05.2010 року
заборгованість позичальника ОСОБА_6 за
кредитним договором №608/07-И
складає 1 607 920,73 грн., що складається з :

- несплаченої суми кредиту у
розмірі 1 069 857,80 грн.;

- заборгованості по відсоткам у
розмірі 158 738,42 грн.,

- заборгованості по сплаті
щомісячної комісії у розмірі
17 422,44 грн.;

- пені за прострочення сплати
боргу за період з 12.05.2009 року по 12.05.2010
року у розмірі 361 902,07 грн..

Суд правильно оцінив викладені вимоги
закону, встановлені обставини справи
та дійшов до обґрунтованого висновку
про наявність в діях позичальника
ОСОБА_6 порушення умов укладеного
кредитного договору та підстав для
покладення на нього цивільно-правової
відповідальності, а також обов'язку
поручителів відповідно до ст. 553 ЦК
України відповідати перед кредитором
за порушення зобов'язання боржником.

Доводи апеляційної скарги про
неправильне застосування судом першої
інстанції положень ст. 554 ЦК України
щодо покладення солідарного обов'язку
на боржника ОСОБА_6, а також поручителів
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 по виконанню умов
укладеного договору кредиту та
повернення заборгованості, оскільки
поручителі спільно не давали поруку,
колегія суддів вважає
необґрунтованими. Як вбачається з
матеріалів справи обов'язок
поручителів по виконанню умов договору
кредиту №608/07-И від 12 липня 2007 року
позичальником ОСОБА_6 виник у
поручителів на підставі окремо
укладених кожним 12.07.2007 року договорів
поруки № 608/07-И-1П та № 608/07-И-2П, а
тому відповідальність перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником виникає у поручителів на
підставі ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК
України, а не на підставі ч. 3 ст. 554 ЦК
України, як зазначає ОСОБА_5 у своїй
апеляційній скарзі. До того ж ні
позовна заява банку, ні рішення суду
першої інстанції не містять в собі
висновків щодо існування спільної
поруки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у спірних
правовідносинах. Висновки суду першої
інстанції про стягнення в солідарному
порядку існуючої заборгованості
стосуються солідарного обов'язку
позичальника та окремо кожного
поручителя за виконання умов
укладеного договору, а не солідарного
обов'язку поручителів між собою.

Також колегія суддів вважає
безпідставними посилання в
апеляційній скарзі на ту обставину, що
судом першої інстанції проігноровано
положення ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо
зменшення розміру неустойки.

Колегія суддів вважає, що зменшення
розміру неустойки в силу наведеної
норми може бути застосовано судом лише
за заявою відповідача. Істотними
обставинами, які враховуються для
вирішення даного питання є ступінь
виконання зобов'язання боржником,
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні.

Як вбачається з матеріалів справи заяв
від відповідачів про зменшення розміру
неустойки та підстав для цього в ході
провадження в суді першої інстанції не
надходило, не міститься їх і в
апеляційній скарзі.

Посилання апелянта про неповне
з'ясування судом першої інстанції
розміру заборгованості за кредитним
договором та його складових, колегія
суддів також вважає необґрунтованими,
оскільки відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК
України відповідачами не надано суду
доказів неправильності проведеного
розрахунку, а в ході провадження в суді
першої інстанції розмір
заборгованості відповідачами не
оспорювання.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачається.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ст.ст.313, 314
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Севастополя від 25 листопада 2010 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
М.В.Моцний

Судді:
О.В.Козуб

Т.П.Колбіна

Апеляційний суд міста Севастополя

Справа № 22ц- 797/82/2014 р.
Головуючий в першій

Категорія 27
інстанції Фисюк О. І.

Доповідач в апеляційній

інстанції Моцний М.В.

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

14 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого судді -
Моцного М.В.,

суддів - Козуб О.В.,
Колбіної Т.П.,

за участю секретаря -
Григорчук І.О.,

представника позивача - Дмитренко
Н.Г.,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Севастополі
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення
Ленінського районного суду м.
Севастополя від 25 листопада 2010 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,
за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 до Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
про розірвання договорів кредитування,
поруки, застави та припинення
нарахування відсотків за користування
кредитними коштами, -

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ст.ст.313, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Севастополя від 25 листопада 2010 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
М.В.Моцний

Судді:
О.В.Козуб

Т.П.Колбіна