АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/703/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Справа № 641/8797/13-ц Губська
Категорія : договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Даниленка В.М.,
Малінської С.М.

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 27 листопада 2013 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
боргу , -

В С Т А Н О В
И Л А :

У серпні 2013 року позивач -
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк» (ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося до суду з
вказаним позовом в обґрунтування якого
посилався на те, що 13 січня 2006 року між
ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого Банк
надав, а позичальник в свою чергу
отримав кредит у розмірі 1934,40 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 13.02.2007
року.

04 березня 2013 року Банку стало
відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник
ОСОБА_3 помер, що підтверджується
свідоцтвом про смерть від 29.08.2012 року.

Позивач зазначив, що за життя
ОСОБА_3, у порушення умов вказаного
кредитного договору свого зобов'язання
по поверненню кредитних коштів не
виконав, у зв'язку з чим станом на дату
смерті заборгованість Позичальника
перед Банком становить - 23095,89 грн., яка
складається з наступного: 1797,91 грн. -
заборгованість за кредитом; 7983,99 грн. -
заборгованість за відсотками; 13313,99 грн.
- заборгованість з пені.

У зв'язку з цим, 22 березня 2013 року
Банк пред'явив свої вимоги до
спадкоємців шляхом направлення
претензії до восьмої Харківської
державної нотаріальної контори.

Відповідно до повідомлення з
восьмої Харківської нотаріальної
контори від 27 травня 2013 року, 15 травня
2013 року було видано свідоцтво про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3
на ім'я ОСОБА_2.

26 травня 2013 року до спадкоємця
ОСОБА_3 - ОСОБА_2 було направлено
лист-претензію, згідно яких Приватбанк
пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не
було виконано.

Вимоги кредитора спадкоємці
зобов'язані задовольнити шляхом
одноразового платежу, якщо
домовленістю між спадкоємцями та
кредитором інше не встановлено.

Враховуючи викладене ПАТ КБ
«Приватбанк» просило суд стягнути на
його користь з ОСОБА_2 заборгованість у
розмірі 23095,89 грн., за кредитним
договором від 03 січня 2006 року.

Представник відповідача проти
позову заперечував, посилаючись на
безпідставність позовних вимог та
просила застосувати строк позовної
давності.

Рішенням Київського районного суду
м. Харкова від 27 листопада 2013 року в
задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» - відмовлено

Не погодившись з вказаним рішенням
суду першої інстанції ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся з апеляційною
скаргою, в якій з посиланням на
порушення судом норм процесуального та
матеріального права, просив скасувати
прийняте рішення та постановити по
справі нове рішення, яким задовольнити
його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт посилався
на те, що у судовому засіданні суду
першої інстанції було встановлено що,
позивач дізнався про смерть
позичальника 04 березня 2013 року. В
подальшому, у межах шестимісячного
строку від дня коли Банк дізнався про
смерть боржника та відкриття спадщини,
Банк пред'явив свої вимоги до
спадкоємців, шляхом направлення
претензії кредитора. Проте, ніяких дій
з боку спадкоємця виконано не було, у
зв'язку з чим позивач, у серпні 2013 року,
звернувся до суду з вказаним позовом.
За таких обставин, позивачем були
дотримані вимоги передбачені ч. 2 ст. 1282
УК України, а тому висновки суду першої
інстанції не відповідають матеріалам
справи та діючому законодавству.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що сторонами були
заявлені у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія знаходить, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 13
січня 2006 року між ним та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого Банк надав, а
позичальник в свою чергу отримав
кредит у розмірі 1934,40 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 13.02.2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Разом з тим із настанням певної події,
що має юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст.
251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Відповідно до
ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

За зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Разом з тим, відповідно до ст.. 259 ЦК
України позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Про цьому договір
про збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі.

Умовами кредитного договору від 13
січня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3 встановлено
кінцевий термін повернення кредиту
13.02.2007 року. За таких обставин, виходячи
з загальних норм строків позовної
давності (три роки) строк пред`явлення
вимоги до ОСОБА_3 сплив 13.02.2010 року.
Представник позивача не заперечував
стосовно того, що вимог про повернення
кредитних коштів до позичальника до
13.02.2010 року Банком пред'явлено не було.

Разом з тим, із матеріалів справи
вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до нотаріальної контори з
претензією до спадкоємців померлого
ОСОБА_3 лише 22.03.2013 року, тобто позивач
звернувся за захистом свого права з
пропуском встановленого законом
трирічного строку позовної давності.

Частиною 3 ст. 267 ЦК передбачено, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Встановлено та не заперечується
позивачем, що представником
відповідача до ухвалення судом
оскаржуваного рішення зроблено заяву
про застосування позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ч. 4 ст. 267 ЦК України,
якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що ПАТ КБ
«Приватбанк» було пропущено без
поважних причин строк звернення до
суду з відповідним позовом
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Отже, встановивши, що позивачем
пропущено строк позовної давності без
поважних причин, суд першої інстанції
обґрунтовано застосував ч. 4 ст. 267 ЦК
України та дійшов правильного висновку
про наявність підстав для відмовив у
задоволенні заявленого ПАТ КБ
«Приватбанк» позову.

Посилання позивача на застосування
збільшеного строку позовної давності (
5 років), в умовах надання споживчого
кредиту фізичним особам від 21.01.2006 року
суд не приймає до уваги, оскільки ні у
суд першої інстанції, а ні у суд
апеляційної інстанції позивачем не
надано підписані позичальником ОСОБА_3
умови кредитування, відповідно до яких
останній надав свою згоду на
збільшення строку позовної давності.

З огляду на викладене, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно того, що, ПАТ КБ
«Приватбанк» не надано будь-яких
доказів щодо поважності пропуску строк
позовної давності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
передбачається, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
свої вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у справі,
виникає спір.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| визнає, що| суд
першої інстанції ухвалив|постановивши|
рішення з додержанням| вимог|
матеріального і процесуального| права.

Не може| бути| скасоване| правильне|
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише| формальних| міркувань.

Доводи апеляційної скарги є
несуттєвими, рішення суду, прийняте по
суті цивільно-правового спору не
спростовують і не дають| підстав для
висновку| про неправильне|
застосування| судом першої інстанції
норм матеріального чи| процесуального|
права, які призвели| або| могли
призвести| до неправильного вирішення
справи.

| Таким чином, з огляду на викладене
та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 27 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -