22-ц/772/150/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Курбатова І. Л.Категорія: 53
Доповідач: Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

Головуючого : Чорного В.І.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

при секретарі : Богацькій О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УК-ЕСКАР» на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 30 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «УК-ЕСКАР»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о
в и л а :

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «УК-ЕСКАР» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
пославшись на порушення відповідачем
строків виплати заробітної плати та
наявність заборгованості перед ним у
сумі 2229,71 грн. за період із 20.05.2013 року по
10.07.2013 року у зв'язку з порушенням
строків її виплати в сумі 7264 грн. з
підстав, передбачених ст. ст. 83, 116 КЗпП
України та ст. ст. 21, 24 Закону України
«Про відпустки» та відшкодувати
моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 30.10.2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «УК-ЕСКАР» на користь
ОСОБА_2 середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
розмірі 5084, 80 грн., 500 грн. у
відшкодування моральної шкоди та 2541, 90
грн. - витрати на правову допомогу. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено
питання про стягнення судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, ТОВ «УК-ЕСКАР» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
зазначене рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає, що
вона підлягає частковому задоволенню з
таких міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював в
ТОВ «УК-ЕСКАР» водієм та згідно наказу
№ 32 від 20.05.2013 року був звільнений з
роботи за згодою сторін на підставі ст.
36 КЗпП України.

Відповідно до довідки № 74 від 20.06.2013
року, виданої ТОВ «УК-ЕСКАР» щомісячна
заробітна плата ОСОБА_2 складає 3051 грн.
За травень 2013 року ОСОБА_2 нараховано
оклад в розмірі 1878, 05 грн. та
компенсацію відпустки при звільненні в
розмірі 1043,10 грн. Після відрахувань
податків та утримань до фондів сума до
сплати складала 2229,71 грн., які станом на
20.06.2013 року не виплачені.

Згідно табеля робочого часу за травень
2013 року в день звільнення позивач
працював.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу, якою передбачено що
при звільнені працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Розмір заборгованості відповідача
перед позивачем на день його
звільнення становив 2229,71 грн. і
позивачем не оспорюється.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до роз'яснень,
викладених в п. 20 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про плату праці»
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку
із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у
цей день не був на роботі, - наступного
дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при непроведенні його до розгляду
справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України
відповідач не надав суду переконливих
доказів відсутності своєї вини в
несвоєчасному розрахунку з позивачем,
а також доказів наявності об'єктивних
перешкод в належній організації свого
виробництва.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне змінити рішення суду в
частині стягнення з ТОВ на користь
позивача витрат на правову допомогу з
наступних підстав.

За правилами ст. 88 ЦПК України, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що
позивач просив задовольнити його
позовні вимоги про стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
та відшкодування моральної шкоди на
загальну суму 10264 грн., які суд
задовольнив частково в розмірі 5584,80
грн., що відповідає 54, 41 відсоткам
заявлених позовних вимог (5584,80:10264):100%
=54,41 %).

В якості понесених судових витрат,
позивач заявив вимогу про стягнення
витрат на правову допомогу в розмірі 3890
грн., судом задоволено 2541,90 грн.

Відтак, на виконання вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України суд повинен був розподілити
судові витрати між сторонами, а саме
стягнути з відповідача на користь
позивача 1383, 05 грн. витрат на правову
допомогу, що обраховується таким чином
(2541,90 х 0.5441=1383,05).

Посилання відповідача на необхідність
пропорційного розподілу судового
збору, колегією суддів не приймається
до уваги, оскільки ставка судового
збору за подання позовної заяви
майнового характеру не може бути
меншою від 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 01 січня
календарного року, в якому відповідна
заява подається до суду.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про необхідність
часткового задоволення апеляційної
скарги та зміни рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідача на користь позивача витрат
на правову допомогу в сумі 2541,90 грн.,
стягнувши 1383,05 грн. таких витрат.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «УК-ЕСКАР»
задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 30 жовтня 2013 року
в частині стягнення витрат на правову
допомогу в сумі 2541,90 грн. змінити,
стягнувши 1383,05 грн. таких витрат.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді:
В.І.Чорний

С.К.Медвецький

В.В.Оніщук

З оригіналом вірно: