Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/3069/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Заполовського В.Й.,

суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

при секретарі судового засідання
Капустинській Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
майном, за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 25 листопада
2013 року, -

в с т а н о в и л а
:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з цим позовом. Обгрунтовуючи позов
посилалася на те, що є власником
житлового будинку та господарських
будівель, а також земельної ділянки, що
розташовані в АДРЕСА_1. На протязі
декількох років без її згоди
господарські будівлі та земельна
ділянка використовуються ОСОБА_2 Цим
порушені її права як власника та
заподіяна моральна шкода, розмір якої
визначає у сумі 50 000 грн..

За наведених обставин позивачка
просила постановити рішення суду, яким
усунути перешкоди в користуванні
зазначеними господарськими будівлями
та земельною ділянкою шляхом
примусового їх звільнення ОСОБА_2, а
також стягнути з останньої на свою
користь 50 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Ухвалою Малинського районного суду від
25 листопада 2013 року позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди
залишено без розгляду відповідно до п.5
ч.1 ст.207 ЦПК України.

Рішенням Малинського районного суду
Житомирської області від 25 листопада
2013 року позов задоволено.

Вирішено усунути перешкоди в
користуванні господарськими будівлями
розташованими в АДРЕСА_1 та земельною
ділянкою площею 0,1500 га., які належать
ОСОБА_1, шляхом примусового їх
звільнення ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 229 грн.40 коп. судового
збору на користь держави.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2 у поданій
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення та закрити провадження у
справі або залишити позов без розгляду.
Обгрунтовуючи скаргу посилається на
те, що рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права. Суд неповно з'ясував усі
обставини справи та не дослідив і не
надав належної оцінки наявним в
матеріалах справи доказам, не сприяв
повному, об'єктивному та
неупередженому її розгляду, а тому
рішення суду не відповідає фактичним
обставинам справи, є незаконним та
необгрунтованим.

Зокрема вказує, що суд не дослідив
оригінали правовстановлюючих
документів, які б підтверджували право
власності позивачки на майно, яке є
предметом позову.

Суд не перевірив достовірність наданих
прав представнику позивачем, яка, на
його думку, діяла не в інтересах
позивача, а у власних.

Крім того, суд не врахував, що дозвіл на
користування спірним майном позивачки
вона отримала від останньої в усній
формі. Проте суд зазначених обставин не
перевірив та не встановив.

Не враховано, що позивачка є інвалідом 1
- ї групи та практично самостійно не
може здійснювати обробку землі та
користуватися будівлями.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Вирішуючи спір суд визнав про
наявність підстав для задоволення
позову. Такий висновок суду є
правильним, він узгоджується з
матеріалами справи та вимогами закону,
якими врегульовані спірні
правовідносини.

Так, відповідно до ст.10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості, кожна
сторона повинна довести ті обставини
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.391 ЦК України - власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження майном.

Згідно ст.152 ЗК України - держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачка ОСОБА_1 являється власником
житлового будинку та господарських
будівель, а також земельної ділянки, що
розташовані в АДРЕСА_1.

Зазначене підтверджено дослідженими
в суді апеляційної інстанції
оригіналами договору дарування
будинку від 04.07.2005 року на ім'я ОСОБА_1,
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 13.07.2005 року,
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ВМ №113436 на ім'я
ОСОБА_1, технічного паспорта на
житловий будинок від 29.11.2004 року,
ксерокопії яких знаходяться в
матеріалах справи (а.с.3-10).

Як стверджує позивачка та це
підтверджено матеріалами справи,
зокрема повідомленням Гранітненської
селищної Ради Малинського району
Житомирської області за №17/02 від 20.01.2013
року, на протязі певного періоду часу
належні позивачці господарські
будівлі та земельна ділянка без
належного дозволу використовуються
відповідачкою по справі ОСОБА_2 Цим
порушені права позивачки, як власника
зазначеного майна.

Оскільки відповідачкою по справі
ОСОБА_2 самовільно використовуються
належні позивачці ОСОБА_1 господарські
будівлі та земельна ділянка, чим
чиняться останній перешкоди в їх
користуванні, то позовні вимоги про
усунення перешкод у користуванні
майном слід визнати обгрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення.

Викладені відповідачкою в апеляційній
скарзі доводи є не обгрунтованими та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення
норм процесуального права, які
передбачені нормами ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів апеляційного
суду, -

у х в а л и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 25 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий Судді