Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Гончарука В.П.

при секретарі Погорілій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ», ПрАТ «Агропромислова компанія», ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3, про визнання договору недійсним та визнання правовід ношення припиненим , суд -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ», ПрАТ «Агропромислова компанія», ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3, про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 27.09.2013 р., укладеного між ПрАТ «Агропромислова компанія» та ОСОБА_2, а також про визнання припиненими правовідношення за Договором купівлі-продажу № 019 від 23.04.2013 р. і Договором поруки від 23.04.2013 р.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно Договору поруки від 23.04.2013 р. він є поручителем перед ПрАТ «Агропромислова компанія» за виконання ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» умов Договору купівлі-продажу № 019 від 23.04.2013 р. щодо поставки товару.

ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» виконав свої зобов'язання за Договору купівлі-продажу шляхом передачі товару і Договір поруки є припиненим. Зокрема, ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» передав у власність ПрАТ «Агропромислова компанія» товар в комплектності, кількості та по ціні вказаній у Договорі купівлі-продажу, а ПрАТ «Агропромислова компанія» прийняла і сплатила його вартість у порядку і на умовах визначених таким договором.

Незважаючи на це, ПрАТ «Агропромислова компанія» 27.09.2013 р. уклало з ОСОБА_2 оскаржуваний Договорі відступлення права вимоги, згідно якого відступило у повному обсязі, а ОСОБА_2 прийняв на себе, право вимоги 1 365 000,00 гривень від ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ», позивача і ОСОБА_3 по Договору купівлі-продажу та Договорам поруки.

Тобто, ПрАТ «Агропромислова компанія» відступила ОСОБА_2 право вимоги 1 365 000,00 гривень, якого не існувало, оскільки зобов'язання ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» було поставити лише товар, а не сплатити грошові кошти, що було ним виконано. Тому, на думку позивача, оскаржуваний договір підлягає визнанню недійсним у зв'язку з не дотрималися в момент його укладення вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України і оскільки він суперечить положенням ст. 514 ЦК України.

З тих же підстав, позивач просить визнати припиненими правовідношення за договором купівлі-продажу № 019 від 23.04.2013 р. і Договором поруки від 23.04.2013 р. у зв'язку з їх виконанням.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представники відповідача ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» в ході судового розгляду визнали позов, не заперечували обставин, що були викладені позивачем в ході судового засідання.

Представник ПрАТ «Агропромислова компанія» в судове засідання в якому розглядалася справа по суті заявлених позовних вимог не з'явився без поважних причин, хоча достовірно знав про слухання справи в суді, сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 чи їх представники не з»явилися в судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про дату та час слухання справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши думку сторін спору, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» 23.04.2013 р. уклав з ПрАТ «Агропромислова компанія» Договорів купівлі-продажу № 019 від 23.04.2013 р., відповідно до умов якого ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» зобов'язалося передати у власність ПрАТ «Агропромислова компанія» товар в асортименті, кількості та по ціні, що вказані у договорі, а ПрАТ «Агропромислова компанія» зобов'язалося прийняти товар і сплатити його вартість у порядку і на умовах, визначених договором.

Згідно умов Договору купівлі-продажу, товаром є два автомобілі ЗСК-20 на шасі КАМАЗ-65115-1071-62, розмір бункера 17,3 куб.м., 5-ти секційний, загальною вартістю 1 365 000,00 грн., опис якого наведений в Додатку № 1 до цього договору (специфікація).

Виконання ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» зобов'язань перед ПрАТ «Агропромислова компанія» за вказаним Договором купівлі-продажу забезпечувалося порукою позивача згідно Договору поруки від 23.04.2013 р.

Пунктом 2.4. Договору купівлі-продажу встановлено, що обов'язки продавця з передачі товару вважаються виконаними з моменту підписання акту приймання-передачі.

Згідно п. 2.3. Договору купівлі-продажу, приймання-передача товару здійснюється уповноваженими представниками сторін, шляхом підписання акту приймання-передачі товару, який є невід'ємною частиною договору та підтверджує належні якість, комплектність та кількість товару на момент його приймання-передачі.

Згідно Актів приймання-передачі транспортних засобів від 05.08.2013 р. ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» здало, а ПрАТ «Агропромислова компанія» прийняло наступні транспортні засоби: 1) загрузчик сухих кормів ЗСК-20 шасі № НОМЕР_2 (НОМЕР_1); 2) загрузчик сухих кормів ЗСК-20 шасі № НОМЕР_3 (НОМЕР_1). В даних Актах зазначається, що підписавши їх, сторони засвідчили, що претензії один до одного не мають.

Акти були підписані ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» та ОСОБА_5 представником ПрАТ «Агропромислова компанія», який був уповноважений на прийняття транспортних засобів і підписання Актів згідно довіреності ПрАТ «Агропромислова компанія» № 1969 від 05.08.2013.

Відповідно до Видаткової накладної № РНа-000036 від 05.08.2013 р., Довідки-рахунку № 917915 і Довідки-рахунку № 917916, ПрАТ «Агропромислова компанія» сплатило вартість поставленого товару в сумі 1 365 000,00 грн., а ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» передало товар.

З огляду на викладене та дослідженні і оцінені докази у справі суд дійшов висновку, що ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» і ПрАТ «Агропромислова компанія» взаємно виконали умови Договору купівлі-продажу та дотрималися вимог ст. 526 ЦК України, а правовим наслідком вказаного є припинення зобов'язань по Договору купівлі-продажу і Договору поруки у зв'язку з їх належним виконанням.

У ході судового розгляду справи не було надано жодних доказів щодо невиконання зобов'язань по Договору купівлі-продажу, або доказів повернення ПрАТ «Агропромислова компанія» товару ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ».

Також, в судовому засіданні судом були досліджені рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, ухвали Апеляційного суду Запорізької області щодо стягнення з позивача і ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» грошових коштів у розмірі 1365000,00 грн. за оскаржуваним Договором відступлення права вимоги.

Здійснивши аналіз та оцінку вказаних документів, суд прийшов до висновку, що такі рішення не впливають на даний розгляд справи, оскільки під час прийняття вказаних рішень суди не досліджувалося законність відступлення права вимоги за оскаржуваним Договором відступлення права вимоги, включаючи наявності права відступати вимогу про стягнення грошових коштів.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 3 ст. 215 ЦК України передбачає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Дослідивши повно та всебічно всі обставини даної справи, суд приходить до висновку, що Договір відступлення права вимог 27.09.2013 є недійсним, оскільки він суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства і сторони не недодержалися в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України.

Водночас, позов необхідно задовольни частково, оскільки процесуальна дія для суду як констатація факту, що правовідношення (договір поруки, договір купівлі-продажу) вже припинилося, не передбачена ЦПК України, у зв'язку з тим, що згідно ст. 3 ЦПК України звернутися до суду можна за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, у спосіб визначений ст. 16 ЦК України.

Керуючись ст..ст. 203, 215, 299, 526 ЦК України, ППВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 10, 11, 60-63, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги від 27 вересня 2013 року, укладений між Приватним акціонерним товариством «Агропромислова компанія» та ОСОБА_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що приймали участь у судовому засіданні але не були присутні під час проголошення рішення протягом 10 діб з дня отримання копії судового рішення.

С у д д я: