АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука
М.І.,

суддів Українець
Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Деснянського районного суду м.
Києва від 17 вересня 2014 року про
повернення позовної заяви по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності,

В С Т А Н О В И ЛА:

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 17.09.2014 позовну заяву ОСОБА_2
визнано неподаною та повернуто
позивачу, в зв'язку з не усуненням
позивачем виявлених судом недоліків
позовної заяви.

В апеляційній скарзі позивач просить
ухвалу скасувати, а справу направити до
суду першої інстанції для продовження
розгляду, посилаючись на те, що суд
передчасно повернув позовну заяву
вважаючи, що позивачем не зазначено
доказів на підтвердження своїх вимог,
однак, у відповідності з вимогами
процесуального закону, сторони мають
право надати суду докази безпосередньо
під час розгляду справи. Повернення
позовної заяви позбавило позивача
права на звернення до суду.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином. Колегія суддів визнала
за можливе розглянути справу за
відсутності осіб, які не з'явились,
оскільки їх неявка не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали в межах доводів
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції постановляючи
оскаржувану ухвалу виходив з того, що
позивачем не було усунуто виявлених
недоліків позовної заяви, а відтак
позовну заяву слід визнати неподаною
та повернути позивачу.

Вказаний висновок суду є передчасним, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
28.08.2014 до Деснянського районного суду м.
Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності.

Ухвалою суду від 29.08.2014 позовну заяву
було залишено без руху, оскільки вона
не відповідала вимогам ст. 119 ЦПК
України, а саме в позовній заяві були
відсутні посилання на докази, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги та до
позовної заяви не було додано доказів
сплати судового збору.

Судом надано п'ятиденний термін, з дня
отримання ухвали, для усунення
виявлених недоліків.

Копія ухвали про залишення позову без
руху була направлена на адресу
позивача та отримана останнім (а.с. 6, 7).

На виконання ухвали позивачем, 16.09.2014,
надано суду квитанцію про сплату
судового збору (а.с. 9) та в заяві
повідомлено, що докази в обґрунтування
заявлених вимог, будуть надані в
судовому засіданні (а.с. 8).

Проте, оскаржуваною ухвалою позовну
заяву повернуто позивачу з тих підстав,
що останнім не було усунуто виявлених
судом недоліків, зокрема не було
зазначено докази, що підтверджують
кожну обставину, або наявність підстав
для звільнення від доказування.

Частиною 2 ст. 119 ЦПК України визначено,
що позовна заява повинна містити, окрім
іншого, зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування. Також до позовної заяви
додається документ, що підтверджує
сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України,
суддя, встановивши, що позовну заяву
подано без додержання вимог,
викладених у статтях 119 і 120 цього
Кодексу, або не сплачено судовий збір,
постановляє ухвалу, в якій
зазначаються підстави залишення заяви
без руху, про що повідомляє позивача і
надає йому строк для усунення
недоліків, який не може перевищувати
п'яти днів з дня отримання позивачем
ухвали.

Частина 2 вказаної статті передбачає,
що у випадку не виконання у
встановлений строк вимог ухвали щодо
усунення недоліків, то така заява
вважається неподаною і повертається
позивачу.

Зі змісту позову вбачається, що позивач
просить визнати за ним право власності
на малу архітектурну форму, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що він за власні
кошти відновив належну відповідачу
малу архітектурну форму, перевіз і
встановив її за місцем розташування та
здійснює в ній підприємницьку
діяльність, що, на думку позивача, є
підставами для визнання за ним права
власності.

Статтею 3 ЦПК України закріплено право
кожної особи в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутись до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

У відповідності з вимогами ст. 10 ЦПК
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Частиною 2 ст. 131 ЦПК України визначено,
що сторони зобов'язані подати свої
докази до або під час попереднього
судового засідання у справі, а якщо
попереднє судове засідання у справі не
проводиться, - до початку розгляду
справи по суті.

Суд першої інстанції, постановляючи
оскаржувану ухвалу, не звернув уваги на
вищеозначені норми процесуального
закону у їх системному зв'язку, чим
фактично позбавив позивача права на
звернення до суду за захистом
порушених прав, що є не припустимим.

При цьому, слід зазначити, що на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження у справі суд позбавлений
процесуальної можливості надавати
оцінку заявленим позовним вимогам з
точки зору їх доведеності чи не
доведеності, що можливо лише під час
розгляду справи по суті.

З наведеного вбачається, що суд першої
інстанції передчасно вирішив питання
про повернення позовної заяви
позивачу, що не відповідає вимогам
процесуального закону.

Відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої
інстанції,якщо останній порушив
порядок, встановлений для його
вирішення.

З огляду на викладене та враховуючи
зміст заявлених апеляційних вимог,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги, а саме скасування оскаржуваної
ухвали з передачею питання про
відкриття провадження у справі на
новий розгляд до суду першої інстанції,
оскільки вимога апеляційної скарги
щодо направлення справи до суду першої
інстанції для продовження розгляду, не
ґрунтується на вимогах процесуального
закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м.
Києва від 17 вересня 2014 року - скасувати,
а питання відкриття провадження у
справі передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді