Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/211/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

09.01.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді -
Чорнобривець О.С.

суддів - Кіселика
С.А.,

Кодрула М.А.

за участю секретаря Кечкіна
А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «АРДІ» на
рішення Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 19
листопада 2013 року за позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «АРДІ»,
третя особа ОСОБА_4, який не заявляє
самостійних вимог щодо предмету
позову, про поновлення на роботі,
стягнення недонарахованої заробітної
плати, компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
-

встановила:

16 серпня 2013 року ОСОБА_3
звернулась до суду з зазначеним
позовом, в якому просила наказ
відповідача № 04/2-к від 23 січня 2013 року
про її звільнення з посади фінансового
менеджера за сумісництвом визнати
незаконним та скасувати, поновити її на
роботі, стягнути на її користь
неданараховану заробітну плату
761,90коп., компенсацію за невикористану
відпустку 646,27грн., середньий заробіток
за час вимушеного прогулу у розмірі
41141,25 грн. та зобов'язати директора ТОВ
«Компанія «АРДІ» ОСОБА_4 відшкодувати
завдану підприємству відповідача
шкоду, пов'язану з її незаконим
звільненням, у відшкодування завданої
їй моральної шкоди стягнути з
товариства на її користь 82584грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
її було звільнено з роботи з 23 січня 2013
року за здійснений 22 січня 2013 року
прогул без поважних причин. У вказаний
день хворіла її неповнолітня донька,
вона опикувалась її станом здоров'я,
викликала лікаря, що і стало підставою
неявки на роботу та є поважною причиною
її відсутності. Надати письмові
пояснення щодо причин відсутності на
роботі 22 січня 2013 року запропоновано їй
не було. З наказом про звільнення не

ознайомлена, не вручено його копії, на
порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України
не виплачено всіх сум, належних від
підприємства відповідача. Посилаючись
на грубе порушення порядку
застосування дисциплінарного
стягнення (звільнення), встановленого
ст.149 КЗпП України, просила
задовольнити позов.

Рішенням Гайворонського
районного суду Кіровоградської
області від 19 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Наказ Товариства
з обмеженою відповідальністю "Компанія
"АРДІ" №04/2-к від 23 січня 2013 року про
звільнення фінансового менеджера
ОСОБА_3 з роботи визнано протиправним
та скасовано.

Поновлено ОСОБА_3, на роботі
на посаді фінансового менеджера
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "АРДІ".

Стягнуто з відповідача на
користь позивача 41141грн. 25 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, 761 грн. 90 коп. недонарахованої
та невиплаченої заробітної плати, 264
грн. 57 коп. компенсації за не
використану відпустку, всього 42 167 грн.
72 коп.

Стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_3 5000,00 грн. моральної
шкоди.

Зобов'язано директора товариства
з обмеженою відповідальністю "Компанія
"АРДІ" ОСОБА_4 відшкодувати шкоду
заподіяну Товариству з обмеженою
відповідальністю "Компанія "АРДІ" у
зв'язку з оплатою ОСОБА_3 часу
вимушеного прогулу в розмірі 41 141 грн. 25
коп. В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Компанія
«АРДІ», посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволення
позовних вимог. Зазначають, що суд
першої інстанції неповно встановив
обставини, які мають значення для
вирішення справи, неправильно дослідив
та оцінив докази по справі.

Представники відповідача у судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
підтримали доводи апеляційної скарги.
Представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
просив рішення суду залишити без змін.
Третя особа ОСОБА_4 у поданий заяві
просив розглянути справу без його
участі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегіясуддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з підстав неповного зясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права.

Суд встановив і сторонами не
оспорюється, що ОСОБА_3 з 03 травня
2012року працювала за сумісництвом на
посаді фінансового менеджера у ТОВ
"Компанія "АРДІ" з окладом 4000 грн. на
місяць. Наказом № 04/2-к від 23 січня 2013
року її звільнено з роботи з 23 січня
2013року за здійснений нею 22 січня 2013року
прогул без поважних причини,
відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.
Відсутність позивача на роботі 22 січня
2013року підтверджується актом,
складеним працівниками відповідача та
не оспорюється сторонами.

Задовольняючи позов в частині
вимог про поновлення на роботі, суд
встановив, що при звільненні позивача з
роботи не були враховані положення ч.1
ст.149 КЗпП України щодо отримання
пояснень від порушника трудової
дисципліни та встановлення причини
порушення. Виходячи з доведеності того,
що відсутність позивача на роботі
пов'язана із захворюванням її
малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, яка потребувала догляду
позивачки, дійшов висновку про
поважність причини прогулу, і,
відповідно, незаконності її
звільнення.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, як
такими, що відповідають обставинам
справи, наданим доказам та вимогам
закону.

Згідно з п.4 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Частиною першою статті 149 КЗпП
України визначено, що до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення. Крім
того, при обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника (ч.3 ст.149 КЗпП).

Доводи позивача, що 22 січня 2013року
дійсно захворіла її дочка, потребувала
медичної допомоги та, відповідно,
догляду позивачки, підтверджується
дослідженою судом першої інстанції
медичною документацією, зокрема,
висновками лікаря-педіатра від 22 та
23.01.2013 року, записами в картці
амбулаторного хворого за період з 22 по
25.01.2013 року, довідкою №7 від 26.02.2013
року(а.с.16-17, 19-22).

За таких обставин у суду першої
інстанції були підстави для висновку
про поважність причини неявки позивача
на роботу 22 січня. На час звільнення,
тобто 23 січня, таки обставини
відповідачем не встановлювались.

Враховуючи наведене, суд
дійшов правильного висновку, що
звільнення позивачки з роботи
відповідачем здійснено без законної
підстави.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду в цій частині рішення не
спростовують.

Відповідно до ст.43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу первинної
профспілкової організації, членом якої
є працівник. Як встановлено,
підприємство відповідача є приватним
підприємством, профспілкового органу
на підприємстві не створено, про
членство у будь-якій іншій
профспілкової організації позивачем
не зазначено, відповідно, посилання на
порушення прав позивача у розумінні
положень зазначеної норми у доводах
позовної заяви немає.

Порушене право підлягає поновленню і,
відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

Згідно з ст.233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення спору безпосередньо до суду
у справах про звільнення - в місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Позивач з позовом про скасування
наказу про звільнення від 23.01.2013року
звернулась до суду 16.08.2013року, тобто з
пропуском встановленого місячного
строку..

Суд не прийняв доводи відповідача
щодо пропуску позивачкою строку
звернення до суду та зазначив, що
доказів про вручення позивачці
оскаржуваного наказу в матеріалах
справи немає, тому не спростовуються
твердження позивача про те, що наказ
про звільнення нею був отриманий лише 17
липня 2013року разом із матеріалами
позовної заяви ТОВ "Компанія "АРДІ" до
неї про стягнення матеріальної шкоди.

Колегія суддів висновок суду вважає
таким, що не відповідає обставинам
справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до ч.4 ст.149 КЗпП України
стягнення оголошується в наказі
(розпорядженні) і повідомляється
працівникові під розписку.

Як встановлено, у день звільнення
позивач не працювала, копію наказу про
звільнення у день звільнення не
отримувала, у подальшому до роботи не
приступила.

Відповідачем стверджувалось та з
матеріалів справи вбачається, що 27
березня 2013року відповідачем
оскаржуємий наказ був направлений
ОСОБА_3 цінним листом, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи документами, а саме: описом
поштового вкладення за № 08504962 від 27
березня 2013року, в якому у графі
«найменування» зазначено - наказ,
фіскальним чеком від 27 березня 2013року
про відправлення поштового вкладення
за № 08504962. Відповідність поштового
вкладення зазначенному в опису
перевірена працівником пошти, що
підтверджується підписом
уповноваженої особи (а.с.162,163). Тому
твердження позивача про те, що за цим
поштовим відправленням вона отримала
лише лист відповідача від 26 березня
2013року, яким її повідомили про
звільнення за прогули, спростовуються
наданими доказами.

Зворотне поштове повідомлення про
отримання ОСОБА_3 наказу, як пояснили
представники відповідача, ними було
втрачено. Проте, факт отримання нею
цінного листа з наказом
підтверджується листом Цеху
обслуговування споживачів №6
Кіровоградської дирекції Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» за № 128 від
30.10.2013року. У листі зазначено, що
зазначений цінний лист ОСОБА_3 отримала
02.04.2013року, про що відправникові-
відповідачу у справі, 04.04.2013року було
направлене зворотне поштове
повідомлення(а.с.164).

Надані докази відповідають
вимогам ст.ст. 57, 59 ЦПК України щодо їх
належності і допустимості, проте суд
першої інстанції не дав їм належної
правової оцінки, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, факт отримання позивачем
наказу про її звільнення 02.04.2013року є
доведеним. Позивач звернулась в суд з
позовом 16.08.2013року з пропуском
встановленого законом місячного
строку. З вимогою про поновлення
строку на звернення до суду
позивач не зверталась та доказів
поважності причини пропуску цього
строку не надала, тому він не підлягає
поновленню.

Пропуск звернення до суду є
самостійною підставою для відмови у
задоволенні вимог про порушене право.

У зв'язку з пропуском строку звернення
до суду не підлягає захисту порушене
трудове право позивачки, також не
підлягають задоволенню і вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди,
спричинення якої позивач пов'язує
із незаконним звільненням.

Вимоги про обов'язок директора
товариства ОСОБА_4 покрити завдану
підприємству шкоду, пов'язану з
незаконним звільненням позивача в
порядку ст. 237 КЗпП України, є похідними
від заявлених вимог позову у
задоволення яких відмовлено, тому не
підлягають задоволенню.

Відповідно до викладеного, суд
ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до п. ч.1 ст.309 ЦПК України
є підставою для його скасування і
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1,3
ч.1 ст.309, ст.ст.313,314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«АРДІ» задовольнити.

Рішення Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 19
листопада 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «АРДІ» про
поновлення на роботі, стягнення
недонарахованої заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення и
може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: