Справа №577/5037/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Кравченко В. О.Номер
провадження 22-ц/788/158/14 Суддя-доповідач -
Таран С. А. Категорія - 5
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Таран С. А.,

суддів - Левченко Т. А., Собини О. І.,

за участю секретаря - Чуприни В.І. ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 12 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
треті особи: інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Сумській області, ОСОБА_5

про знесення самовільно побудованої
лазні ,-

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 12 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 за власний рахунок
знести самовільно побудовану
нежитлову будівлю - лазню, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В решті вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 114
грн. 70 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначив,
що рішення суду першої інстанції від 12
грудня 2013 року незаконне та
необґрунтоване та таке, що підлягає
скасуванню в зв'язку з порушенням
місцевим судом норм матеріального та
процесуального права.

Вказано, що на підтвердження своїх
позовних вимог позивач не надав
належних документів (на сьогодні це
витяг з Державного реєстру прав
власності на нерухоме майно) на
підтвердження свого права власності як
на житловий будинок розташований за
адресою АДРЕСА_2 так і на земельну
ділянку і на господарську будівлю, якій
заважає спірна будівля. Те, що позивач
отримував в 1994 році свідоцтво про право
на спадщину на майно не свідчить про
наявність права власності на нього у
ОСОБА_4 на сьогодні.

Також зазначено, що суд першої
інстанції вирішуючи питання про
знесення будівлі не розглянув
можливість проведення перебудови та
усунення порушень виявлених під час
комісійного обстеження будівлі.

На думку позивача протокол комісійного
обстеження не може в повній мірі
свідчити про порушення вимог ДБН та
Державних санітарних правил, оскільки
вимоги до лазні та душової можуть бути
різними.

А також комісія в протоколі не вказала
який саме господарський будівлі
заважає душова, а місцевий суд це
питання не з'ясував і не встановив чи на
законних підставах побудована ця
господарська будівля, чи зареєстрована
вона і чи її власником є позивач. Коли
будувалась душова, в 1996 році норми ДБН
були дотримані.

Апелянтом звернуто увагу, що норми ДБН,
які зазначено в протоколі регулюють
відстань між житловим будинком і
господарською будівлею, їх не можна
застосовувати до двох господарських
будівель.

Також, судом першої інстанції не
враховано, що Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю
стосовно будівництва видала
відповідачу припис на усунення
порушень, в якому не ставиться вимога
про знесення будівлі лазні, а
вимагається лише усунути виявлені
порушення, тобто виготовити дозвільні
документи та затвердити проектну
документацію.

Вказано також, що окрім іншого
позивачем порушено строк позовної
давності.

Просить суд рішення суду першої
інстанції від 12 грудня 2013 року поданій
справі скасувати, та постановити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
апелянта, позивача, 3 особу ОСОБА_5,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що у
АДРЕСА_2 розташоване домоволодіння
належне на праві власності ОСОБА_4
(а.с.4,8,33-35,51,52,79,80). По сусідству, за
адресою АДРЕСА_1, знаходиться
домоволодіння, що перебуває у
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5
(а.с.40-44,54-66,68-72).

Позивач ОСОБА_4 є власником земельної
ділянки , розташованої за адресою
АДРЕСА_2, що підтверджується
державними актами на землю ( а.с.51,52)

Відповідач ОСОБА_3 на належній йому
земельній ділянці побудував лазню
розміром 1,80 на 3.60м. При цьому
будівництво здійснено без отримання
відповідного дозволу , без належно
затвердженого проекту, без прийняття в
експлуатацію, з порушенням
протипожарних та санітарних норм, без
отримання згоди сусіда - власника
суміжної земельної ділянки - позивача
по справі.

Правильно встановивши дані фактичні
обставини справи, суд першої інстанції,
на думку колегії суддів, вірно прийшов
до висновку про задоволення позову
про знесення самовільно збудованої
будівлі.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку ,
встановленим цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 376 ЦК України
житловий будинок, будівля , споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом , якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа.
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. У
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам
або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм
і правил, суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення , яким зобов'язати
особу, яка здійснила ( здійснює)
будівництвом, провести відповідну
перебудову. Якщо проведення такої
перебудови є неможливим або особа ,
яка здійснила ( здійснює) будівництво,
відмовляється від її проведення, таке
нерухоме майно за рішенням суду
підлягає знесенню за рахунок особи ,
яка здійснила ( здійснює будівництво).

Відповідно до вимог статті 376 ЦК
України право звернення до суду з
позовом про значення або перебудову
самочинно збудованого об'єкту
нерухомості мають як органі державної
влади , та і органи місцевого
самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права ( ст. 391ЦК),
а також власнику ( користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
його земельній ділянці, права
власності на самочинне збудоване
нерухоме майно ( частина 4 ст. 376 та
стаття 391).

Відповідно до акту № 563 від 16.08. 2013 року
встановлено, що на присадибній
ділянці по АДРЕСА_1 у 1996 році виконано
самовільне будівництво лазні і гаражу,
без дозвільних документів та без
затвердженої проектної документації.(
а.с. 18)

Після проведення даної перевірки 16.08.
2013 року забудовнику самовільних
будівель ОСОБА_3 під розписку видано
припис для усунення виявлених
порушень при будівництві лазні, гаражу
до 30.11. 2013року. ( а.с. 19).

Відносно ОСОБА_3 був складений протокол
про адміністративне правопорушення за
проведення самовільного будівництва
лазні та гаражу ( а.с. 20 ) та постановою
за № 447 від 29 серпня 2013року за вказане
правопорушення на ОСОБА_3 накладений
штраф у розмірі 340грн.

З відповіді начальника Конотопського
МРВ Управління ДСНС України в Сумській
області вбачається , що відповідно до
Додатку 3.1. ДБН 360-92** « Планування і
забудова міських та сільських
поселень» протипожежна відстань між
дерев'яною спорудою та цегляною лазнею
з деревним дахом повинна становити не
менше 10м., за умови, що дані будівлі
знаходяться на окремих ділянках. ( а.с.
27) Внаслідок перевірки земельної
ділянки відповідача встановлено, що
протипожежний розрив, що складає 3,9 м.
між будівлею лазні за адресою АДРЕСА_1
та господарською будівлею за адресою
АДРЕСА_2 не відповідає вимогам ДБН 360-92
зі змінами від 1.10. 2011 року , додаток 3.1. (
а.с. 83) .

Довідкою головного лікаря державної
санітарно-епідеміологічної служби
України в Сумській області
підтверджує, що побудована лазня (
літня душова) каналізуванням не
обладнана. Стичні води зливаються на
територію власної земельної ділянки в
порушення вимог Державних санітарних
правил « Планування та забудова
населених пунктів» № 173 відд 19 червня
1996року розділу 4 пункт 4.4. « При
відсутності інженерних мереж міської
( селищної) каналізації передбачати
каналізування садиб на місцеві очисні
споруди, що виконуються за
затвердженим для регіону типовими
проектами. ( а.с. 84)

З протоколу комісійного обстеження
самовільно збудованої лазні по
АДРЕСА_1 ( а.с. 85) вбачається, що
нежитлове приміщення ( лазня)
розташована на земельній ділянці
АДРЕСА_1, побудована у 1996 році,
збудована з червоної цегли, покрита
шифером, підлога бетонна. Дана будівля
використається як приміщення душової.
Вода потрапляє через банк,
розташований на приміщенні літнього
душу. Споруда каналізацією не
обладнана, стічні води зливаються на
територію власної земельної ділянки,
що є порушенням вимог Державних
санітарних правил « Планування та
забудова населених пунктів № 173 від 19
червня 1996 року . Відстань від
нежитлової будівлі ( лазні), що
розташована на території земельної
ділянки АДРЕСА_1 до господарської
будівлі , що розташована на земельній
ділянці АДРЕСА_2 складає 3,9 кв.м. , що не
відповідає вимогам ДБН 360-92 зі змінами
від 01.10. 2011 року.

Позивачем надані докази - фотографії
вказаної самочинної будівлі, з яких
вбачається, що ця будівля обладнана
димовою трубою, що підтверджує доводи
позивача , що дана будівля
використовувалася як лазня і
порушення протипожежних Правил при
будівництві зачіпляє його права як
власника будівель, розташованих
поблизу вказаної лазні. Крім того
позивач посилається на той факт, що
стічні води з даху лазні потрапляють
на його земельну ділянку, пошкоджують
будівлі, що також є порушенням його
прав власника. На думку колегії суддів ,
дані обставини підтверджують факт
порушення прав позивача як власника
домоволодіння та власника земельної
ділянки.

З урахуванням вказаних обставин суд
першої інстанції, прийшов до вірного
висновку про задоволення позову.

Посилання апелянта на той факт ,що
позивачем не надано доказів на
підтвердження його права власності на
будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_2
, на думку колегії суддів не може бути
взято до уваги. Відповідно до
державних актів ( а.с. 51.52 ) позивач є
власником земельних ділянок за
вказаною адресою. Даних про
скасування вказаних актів , визнання їх
недійними , не мається і таких даних
апелянтом не надано.

На думку колегії суддів, не може бути
взято до уваги ствердження
відповідача про те, що він не
заперечує проти переобладнання
будівлі душової в приміщення для
зберігання сільгоспінвентарю. З 30.11.
2013 року до цього часу відповідачем не
виконаний припис про усунення
виявлених порушень, не6 виконані роботи
по переобладнанню вказаного
приміщення, що підтверджує його не
бажання перебудувати лазню, перенести
її в інше місце.

Не є підставою для скасування чи зміні
рішення , посилання апелянта на той
факт, що суд не з'ясував, якій саме
господарській будівлі заважає душова
, не встановив чи на законних підставах
побудована ця господарська будівля. З
технічного паспорту АДРЕСА_2
вбачається , що побудовані на
земельній ділянці позивача
господарські будівля , прийняті в
експлуатацію, перевіркою інспекцією
Державного архітектурного -
будівельного контролю у Сумській
області від 22.04. 2009 року не встановлено
порушень будівельних норм, а також
пожежних, санітарних правил .

Не заслуговують на увагу , на думку
колегії суддів. посилання апелянта на
застосування строку позовної
давності, оскільки порушення прав
позивача незаконним будівництвом
носить тривалий характер і
продовжується на даний час.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції також
не спростовують.

За таких обставин, коли суд ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
підстав для його зміни чи скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 12 грудня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -