Апеляційний суд міста Севастополя
Справа № 22ц/797/291/14
Доповідач у апеляційній
інстанції Володіна Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя у
складі:

головуючого судді - Володіної Л.В.,

суддів - Андрейченко
А.А., Лівінського С.В.,

секретар - Пасічник Г.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Балаклавського районного суду м.
Севастополя від 26 листопада 2013 р., -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 р. позивачка звернулась з
позовом до ОСОБА_6, просила визнати його
таким, що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1, мотивуючи свої
вимоги тим, що вона разом з
неповнолітніми дітьми є співвласницею
указаної квартири, відповідач до
розірвання шлюбу добровільно залишив
жиле приміщення, в якому відсутній
понад один рік, сумісне проживання з
відповідачем позивач вважає
неможливим в зв'язку з його схильністю
до насильства щодо неї і її
неповнолітніх дітей.

Рішенням Балаклавського районного
суду м. Севастополя від 26 листопада 2013
року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції, як
ухвалене при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, при порушенні норм
процесуального права, неправильному
застосуванні норм матеріального права,
просить ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін по
справі, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з його
обґрунтованості з підстав,
передбачених ч.2 ст.405, ст.406 ЦК України.

З таким висновком суду колегія суддів
погодитись не може.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Судом встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що згідно
свідоцтва про право власності на житло,
виданого 28.08.2009 р. Фондом комунального
майна Севастопольської міської Ради,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є
співвласниками, кожен по 1/3 частки 49/100
часток будинку АДРЕСА_1 (а.с. 6).

З 07.08.2006 р. сторони по справі перебували
у шлюбі, якій розірваний рішенням
Балаклавського районного суду м.
Севастополя від 22.03.2013 р. (а.с.11-13).

Згідно будинкової книги ОСОБА_6
зареєстрований у АДРЕСА_1 з 16.06.2009 р.(а.с.
22-24).

З матеріалів справи вбачається, що 04
жовтня 2013 р. позивачка звернулась до
суду з позовом про визнання
відповідача таким, що втратив право
користування жилим приміщенням з
підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК
України, зазначаючи, що відповідач
відсутній в жилому приміщенні більше
року, а саме з лютого 2012 року.

Докази відсутності відповідача без
поважних причин в жилому приміщенні з
лютого 2012 року в матеріалах справи
відсутні.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач ОСОБА_6 добровільно залишив
житло за місцем своєї реєстрації 15
грудня 2012 р.

Позивачка рішення суду не оскаржує.

За таких обставин, на момент
пред'явлення позову не сплинув строк у
один рік, передбачений ч.2 ст.405 ЦК
України, протягом якого за
відповідачем зберігається право
користування жилим приміщенням, тому
підстав для визнання відповідача
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням у суду першої
інстанції не було.

Не сплинув річний строк, передбачений
ч.2 ст.405 ЦК України, і на час розгляду
справи судом.

Зазначені обставини залишені судом
першої інстанції поза увагою, разом з
тим, вони мають істотне значення для
вирішення справи.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції виходив також з припинення
особистого сервітуту щодо
користування відповідачем жилим
приміщенням відповідно до норм ч.2 ст.406
ЦК України, однак позов з цих підстав
заявлений не був, тому колегія судів
приходить до висновку, що суд,
ухвалюючи рішення про задоволення
позову, вийшов за межі позовних вимог,
заявлених позивачкою.

З врахуванням викладеного колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 3,4
ч.1 ст.309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Балаклавського районного суду
м.Севастополя від 26 листопада 2013 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6
про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням,
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: -
Л.В. Володіна

Судді: - А.А.
Андрейченко

- С.В. Лівінський