АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/8438/13
інстанції - Гаврилюк С.М.
Справа: № 639/9499/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі: головуючого - Ізмайлової
Г.Н.

суддів - Коростійової В.І., Пшенічної
Л.В.

за
участі секретаря - Остапович Л.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 26 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Харківський
приладобудівний завод ім.. Т.Г.
Шевченка» про зміну формулювання
причини звільнення,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 р. ОСОБА_1 звернулася до
суду зі вказаним позовом.

Зазначила, що з 10 серпня 1977 р. вона
працювала на ДП «Харківський
приладобудівний завод ім.Т.Г. Шевченка»
(далі ДП «Завод ім.Т.Г. Шевченка»).

05 листопада 2001 р. її було звільнено з
посади монтажниці цеху №74 за власним
бажанням на підставі її заяви, про що
було видано відповідний наказ.

Вважає, що формулювання звільнення «за
власним бажанням» не відповідає
обставинам справи, оскільки заява
написана нею під тиском адміністрації,
в той час, як вона звільнилась в зв`язку
з хворобою її доньки, яка потребувала
стороннього догляду як інвалід
дитинства. Звільнення її за власним
бажанням з підприємства стало
перешкодою для вирішення питання про
забезпечення її сім`ї житлом на
пільгових умовах, оскільки вона була
виключена з черги ДП «Завод ім.Т.Г.
Шевченка».

Відповідач проти позову заперечував,
представник відповідача пояснив, що
ОСОБА_1 була звільнена за власним
бажанням, інших заяв вона не подавала.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 26 листопада 2013 р. ОСОБА_1 в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її вимоги,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає виходячи з наступного:

Судом установлено, що наказом від 08
листопада 2001 р. за №1500к ОСОБА_1
звільнена з ДП «Завод ім.Т.Г. Шевченка»
з 05 листопада 2001 р. за власним бажанням
на підставі ст.38 КЗпП України за її
заявою.

Відповідно до ст.38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання, переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість, вступ до навчального
закладу, неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком, вагітність, догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом, догляд за хворим
членом сім`ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом І групи, вихід
на пенсію, прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Позивачкою надано докази, що на час
звільнення з роботи на її утриманні
знаходилась донька, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід дитинства.

В той же час, її заява не містить
будь-яких посилань на причини
звільнення за власним бажанням.

Посилання ОСОБА_1 на наявність тиску з
боку адміністрації щодо зазначення
підстав звільнення, а також звільнення
її зразу ж після подання заяви, а не
через два тижні, не знайшли
підтвердження в судовому засіданні,
оскільки нею не надано будь-яких
доказів на підтвердження цих вимог, а в
заяві про звільнення нею не вказано
дату, що унеможливлює зробити висновок
про час її подання.

З огляду на наведене, суд обґрунтовано
дійшов висновку про безпідставність
вимог ОСОБА_1 про зміну формулювання
звільнення, але при цьому неправильно
застосував вимоги ст.233 КЗпП України
про пропуск строку звернення до суду за
вирішенням трудового спору, оскільки
вказана норма підлягає застосуванню у
випадку встановлення порушення
відповідачем трудового законодавства
при звільненні, що є підставою для
виключення вказаного висновку щодо
пропуску строку з мотивувальної
частини.

Оскільки судом першої інстанції
ухвалено рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
на підставі ст.308 ЦПК України, суд
відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_1 і
залишає рішення без зміни.

Керуючись ст.ст.209, 218, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 26 листопада 2013 р. залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий -

Судді: