справа №619/4352/14-ц
провадження №2/619/1649/14
04 листопада 2014 року
Дергачівський районний суд
Харківської областіу
складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.за
участю:секретаря судового
засіданняМолотко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
Банк «Меркурій» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
Публічне акціонерне товариство Банк
«Меркурій» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, в якому просив в
рахунок погашення заборгованості в
сумі 784377,48 грн. за Договором №02/3-06П-146
про надання споживчого кредиту,
укладеним між AT БАНК «МЕРКУРІЙ» та
ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1), у тому числі: - 379000,00
грн., - залишок строкової
заборгованості за кредитом; 240000,00 грн., -
залишок простроченої заборгованості
заборгованості за нарахованими
процентами 145026,80 грн., - залишок жалості
за простроченими процентами, звернути
стягнення на предмет іпотеки, а
земельну ділянку площею 0,1500 гектарів,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
власності на неї за ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ»
«МЕРКУРІЙ» право власності на земельну
ділянку площею 0,1500 гектарів, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
позивач вказав, що 26.12.2012 року між ПАТ
Банк «МЕРКУРІЙ» та ОСОБА_3 було
укладено договір 02/3-06П-146 від 26.12.2012 року
в сумі 642000,00 грн., зі сплатою процентів
за користування кредитними коштами в
розмірі 25% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. У зв'язку з
невиконанням прийнятих на себе
зобов'язань за Договором №02/3-06П-146 від
26.12.2012 року за відповідачем станом на
18.08.2014 року числиться заборгованість в
сумі 784377,48 грн., яка складається з
залишку строкової заборгованості за
кредитом у сумі - 379000,00 грн., з залишку
простроченої заборгованості кредитом
у сумі - 4636,05 грн., а також штрафи
відповідно до умов кредитного
договору: 250 грн., штраф (фіксована
частина), 297,62 грн., штраф (процентна
У судове засідання відповідач ОСОБА_3
не з'явився, про час та місце судового
засідання повідомлявся належним чином,
від нього не надійшло повідомлення про
причини неявки. Відповідно до
поштового повідомлення судова
повістка була вручена 14 жовтня 2014 року.
Згідно ст.77 ЦПК України, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані повідомляти суд про зміну
свого місця проживання (перебування,
знаходження) або місцезнаходження під
час провадження справи. У разі
відсутності заяви про зміну місця
проживання або місцезнаходження
судова повістка надсилається на
останню відому судові адресу і
вважається доставленою, навіть якщо
особа за цією адресою більше не
проживає або не знаходиться. Сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані повідомляти суд про
причини неявки у судове засідання. У
разі неповідомлення суду про причини
неявки вважається, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, не
з'явилися в судове засідання без
У судове засідання представник
позивача не з'явився, подав до суду
заяву, в якій просив справу розглядати
у його відсутність, у разі неявки в
судове засідання відповідача, не
заперечував проти заочного розгляду
справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.
Так як, відповідач у судове засідання
не з'явився без поважних причин, а
представник позивача не заперечує
проти ухвалення заочного рішення на
підставі наявних у справі доказів та
такого вирішення справи, то суд дійшов
до висновку про можливість ухвалення
Судом встановлені обставини і
визначені відповідно до них
Відповідно до договору №02/3-06П-146 від
26.12.2012 року публічне акціонерне
товариство Банк «МЕРКУРІЙ» надав
ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 642000,00 грн.
Згідно розрахунку за кредитним
договором №02/3-06П-146 від 26.12.2012 року,
станом на 18.08.2014 року числиться
заборгованість в сумі 784377,48 грн., яка
складається з залишку строкової
заборгованості за кредитом у сумі -
379000,00 грн., з залишку простроченої
заборгованості кредитом у сумі - 4636,05
грн., а також штрафи відповідно до умов
кредитного договору: 250 грн., штраф
(фіксована частина), 297,62 грн., штраф
(процентна складова).
Відповідно до іпотечного договору
№02/2-08-276 від 26.12.2012 року, ОСОБА_3 як
іпотекодавець передав в іпотеку
іпотекодержателю публічному
акціонерному товариству Банк
«МЕРКУРІЙ» земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею
належить на праві приватної власності
Всебічно, повно, об'єктивно та
безпосередньо дослідивши наявні у
справі докази, з'ясувавши обставини, на
які посилалися сторони, як на підставу
своїх вимог та заперечень, оцінивши ці
докази в сукупності, суд приходить до
висновку про задоволення позову з
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин
за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.
Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.
Як вбачається з кредитного договору
№02/3-06П-146 від 26.12.2012 року, ПАТ Банк
«МЕРКУРІЙ» надав ОСОБА_3 кредитні кошти
у сумі 642000,00 грн.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання
особисто, якщо інше не встановлено
договором або законом, не випливає із
суті зобов'язання чи звичаїв ділового
Згідно ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
За весь час користування кредитом
ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконував
та не сплатив суму заборгованості по
кредиту та відсотках.
Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549-552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.
Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право
на неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.
Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України
«Про іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003
року, у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.
Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про
іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003 року, у
разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має
право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України
«Про іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003
року, іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.
Згідно п.4.2 іпотечного договору №02/2-08-276
від 26.12.2012 року, на підставі цього
договору та даного застереження
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на майно шляхом прийняття
майна у власність у порядку,
встановленому ст.37 Закону України «Про
іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003 року.
Суд вважає встановленою наявність
фактів, якими обґрунтовувалися вимоги
про стягнення на предмет іпотеки -
земельна ділянка, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1500
належить на праві приватної власності
ОСОБА_3, та перебуває в іпотеці ПАТ Банк
«МЕРКУРІЙ» за договором іпотеки
№02/2-08-276 від 26.12.2012 року, шляхом
прийняття у власність земельної
ділянки ПАТ Банк «МЕРКУРІЙ», оскільки
ОСОБА_3, не виконано умови договору та
не повернуто запозичені ним кошти.
При цьому суд враховує, що Пленум
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.39 своєї постанови №5 від 30.03.2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснив судам, що з урахуванням
положень частини третьої статті 33,
статті 36, частини першої статті 37
Закону України "Про іпотеку"
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання. У зв'язку з
наведеним суди мають виходити з того,
що з урахуванням цим норм права не
виключається можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки в такий
спосіб і набуття іпотекодержателем
права власності на нього за рішенням
суду, оскільки цими нормами
передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі частини
другої статті 16 ЦК має право вимагати
застосування його судом. Відповідно до
частини першої статті 590, статті 578 ЦК
звернення стягнення на предмет
застави/іпотеки здійснюється лише за
рішенням суду, якщо для укладення
такого договору щодо майна фізичної
особи вимагалось отримання згоди чи
дозволу іншої особи чи органу.

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Так як позивача звільнено від сплати
судового збору та суд задовольняє
позов, то з відповідача в дохід держави
суд стягує судовий збір.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 223-226, 233 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позов публічного акціонерного
товариства Банк «МЕРКУРІЙ»
задовольнити повністю.

В рахунок погашення заборгованості в
сумі 784377,48 грн. за договором №02/3-06П-146
про надання споживчого кредиту,
укладеним між AT БАНК «МЕРКУРІЙ» та
ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1), у тому числі: 379000,00
грн. залишок строкової заборгованості
за кредитом, 240000,00 грн. залишок
простроченої заборгованості за
кредитом, 20350,68 грн. залишок
заборгованості за нарахованими
процентами, 145026,80 грн. залишок
заборгованості за простроченими
процентами, звернути стягнення на
предмет іпотеки, а саме земельну
ділянку площею 0,1500 гектарів, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:00:003:0669, шляхом визнання права
власності на неї за ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ»
().

Визнати за ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» право
власності на земельну ділянку площею
0,1500 гектарів, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
земельної ділянки :00:003:0669.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку в судову палату
по цивільних справах апеляційного суду
Харківської області через
Дергачівський районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України. У цьому разі строк, протягом
якого розглядалася заява, не
включається до строку на апеляційне
оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Суддя
Є.А. Болибок