Провадження № 2/522/7082/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Кічмаренко С.М.

при секретарі Науменко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
орган опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визначення місця
проживання дитини та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа
орган опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визначення способу
спілкування з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовною заявою в якій просить
визначити місце проживання
неповнолітньої доньки - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею за адресою: АДРЕСА_1.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує
тим, що 23.11.2012 року між нею та ОСОБА_2
було розірвано шлюб. Під час шлюбу у них
народилася донька - ОСОБА_3 Після
розірвання шлюбу не було визначено
місце проживання дитини, але фактично
після розлучення і до теперішнього
часу донька проживає з нею. Відповідач
у вихованні та утриманні дитини в
необхідному об`ємі участі не бере.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримала. Зустрічну позовну заяву
визнала частково.

Представники відповідача ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_1 визнали.
Зустрічний позов підтримали і просять
визначити спосіб спілкування ОСОБА_3 з
донькою ОСОБА_3, шляхом встановлення
систематичних побачень з дитиною на
вимогу батька за попереднім усним
попередженням матері ОСОБА_1 з
урахуванням інтересів дитини та
зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2
перешкоди у спілкуванні та зустрічах з
донькою. Позовні вимоги представники
відповідача мотивують тим, що після
розлучення ОСОБА_1 стала чинити ОСОБА_2
перешкоди у спілкуванні з донькою. На
їх погляд така неправомірна поведінка
ОСОБА_1 грубо порушує його права на
спілкування та виховання доньки, у
зв`язку з чим він змушений був
звернутися до суду з вказаним
зустрічним позовом.

Третя особа до суду не з`явилася, про
слухання справи сповіщалися належним
чином.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню, зустрічний
позов ОСОБА_2 також підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.02.2009 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню
доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свідоцтво
про народження видане відділом
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції
від 07.10.2009 року (актовий запис № 323).

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 23.11.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 було розірвано.

Після розлучення і до теперішнього
часу неповнолітня ОСОБА_3 проживає з
позивачкою в квартирі, що належить її
матері на праві приватної власності за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
довідкою ТОВ «Управдом-1 № 115 від 30.05.2014
року.

Позивачка ОСОБА_1 має постійний
заробіток та місце роботи, що
підтверджується довідкою Одеського
окружного адміністративного суду №
03.4.19-16280/14 від 02.06.2014 року.

Дані обставини підтверджують той факт,
що позивачка ОСОБА_1 забезпечує належні
умови для утримання та виховання
дитини.

З матеріалів справи також вбачається,
що відповідач ОСОБА_2 працює
заступником директора з маркетингу ПП
«Морська Агенція Фортранс-Одеса»,
мешкає у приватній квартирі.

На теперішній час, між сторонами
досягнуто певної згоди щодо
спілкування батька з дитиною.
Позивачка ОСОБА_1 не має наміру
перешкоджати відповідачу ОСОБА_2 в
здійсненні його прав та обов`язків щодо
неповнолітньої дитини.

Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено,
що якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

При вирішенні спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України суд
не може передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, може своєю аморальною
поведінкою зашкодити розвиткові
дитині.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України,
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Батьківські права і обов'язки є
різновидом сімейних прав та обов'язків,
тому на них поширюються загальні
правила здійснення сімейних прав і
виконання обов'язків, закріплених в ст.
ст. 14, 15 СК України. Батьки повинні
ставитися до дитини як до
рівноправного члена суспільства, як до
самостійної особистості, не повинні
порушувати його прав та охоронюваних
законом інтересів.

Також судом встановлено, що
правовідносини, які склалися між
сторонами, врегульовані ст.ст. 141,157 ,159
СК України , ст.15 Закону «Про охорону
дитинства», ст.9 Конвенції про права
дитини, яка ратифікована Україною.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу
України мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини. Розірвання
шлюбу між батьками, проживання їх
окремо від дитини не впливає на обсяг
їхніх прав і не звільняє від обов'язків
щодо дитини.

Обов'язок суду під час оцінки обставин
справи та вирішення питання про участь
обох батьків у вихованні дитини
полягає у необхідності керуватися
положеннями частини першої ст. 151 СК
України, відповідно до якої батьки
мають переважне право перед іншими
особами на особисте виховання дитини.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2, як
батько дитини, має право на переважне
особисте здійснення виховання своєї
дитини. При цьому батько дитини має
право не тільки на участь у вихованні, а
й на спільне з матір'ю визначення та
обрання форм та методів виховання
дитини, як це передбачене ч. 3 ст. 151 СК
України, відповідно до якої батьки
мають право обирати форми та методи
виховання, крім тих, які суперечать
закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
охорону дитинства» дитина яка проживає
окремо від батьків або одного з них, має
право на підтримання з ними регулярних
особистих стосунків і прямих
контактів. Батьки які проживають
окремо від дитини, зобов`язані брати
участь у її вихованні і мають право
спілкуватися з нею, якщо судом визнано,
що таке спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу
України, питання виховання дитини
вирішується батьками спільно. Той із
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 159 Сімейного кодексу
України, якщо той із батьків, з ким
проживає дитина, чинить перешкоди тому
з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров'я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована
Україною 27.02.1991 р., дата набуття
чинності для України 27.09.1991 р.)
визначено, що "в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини". Згідно
із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї. Із тлумачення ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141,
159 СК України випливає, що при вирішенні
спору щодо участі у вихованні та
порядку зустрічей з дитиною того з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, суди мають враховувати
передусім інтереси самої дитини.
Встановлений сімейним законодавством
принцип повної рівності обох батьків у
питаннях виховання дітей може бути
обмежений судом в інтересах дитини.

Крім зазначених норм матеріального
права, при вирішенні даної справи,
судом застосовуються і наступні
положення процесуального закону.
Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України (ст.
10 ЦПК України). Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 про
визначення місця проживання дитини є
законними та підлягають задоволенню,
зустрічний позов ОСОБА_2 також підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3-8, 10, 11, 208, 209, 212-215, 218, 223
ЦПК України, ст.ст. 14,15, 141, 151, 155, 157, 159, 161
Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 15
Закону України «Про охорону
дитинства», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
орган опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визначення місця
проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання
неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
її матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа орган опіки та піклування
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради про визначення
способу спілкування з дитиною -
задовольнити, вказавши, що за взаємною
згодою батьків, в саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
батько має необмежене право
спілкуватися з дитиною - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та брати участь у її
вихованні, якщо таке спілкування не
перешкоджає нормальному розвитку
дитини і з урахуванням інтересів
дитини.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя:
С.М.Кічмаренко

20.11.2014