Справа № 355/1603/13-ц Головуючий у І
інстанції Лисюк О.Д.Провадження №
22-ц/780/815/14 Доповідач у 2
інстанції Данілов О.М.Категорія 44
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В.,
Суханової Є.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Баришівського районного суду
Київської області від 26 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні належною на праві
приватної власності земельною
ділянкою та знесення господарських
будівель та споруд самовільної
забудови, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Баришівського районного суду
Київської області із позовом до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
належною на праві приватної власності
земельною ділянкою та знесення
господарських будівель самовільної
забудови, мотивуючи свої вимоги тим, що
їй на праві приватної власності
належить житловий будинок та земельна
ділянка розміром 0,1316 га., розташовані в
АДРЕСА_1, які отримала у спадщину за
заповітом після смерті ОСОБА_4

ОСОБА_3 самовільно побудувала на межі
господарські будівлі: сарай із
вбудованим гаражем загальною довжиною
9 м., у якому гараж, тильною частиною
заступає на земельну ділянку позивачки
на 0,8 м., підсобне приміщення довжиною 4,8
м., літню кухню, довжиною 5 м., яка
розташована на відстані 0,60 м. від межі.
Крім цього, на межі побудований паркан
із плоского шиферу та вкопані металеві
стовпчики, між якими викладені бетонні
балки.

Позивачка, як власник земельної
ділянки, позбавлена реальної
можливості повноцінно користуватися
нею.

Просила суд, ухвалити рішення про
усунення відповідачкою перешкод у
користуванні належною їй на праві
власності земельною ділянкою площею
0,1316 га., розташованою в АДРЕСА_1 та
знести господарські будівлі
самовільної забудови, а саме: сарай із
вбудованим гаражем, підсобне
приміщення, літню кухню, паркан із
плоского шиферу та вкопаними
металевими стовпчиками, між якими
викладені бетонні балки, побудованих
на межі суміжної з її земельною
ділянкою, розташованої в АДРЕСА_2.

Рішенням Баришівського районного суду
Київської області від 26 листопада 2013
року, позов ОСОБА_2 залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на його
незаконність, ухваленого з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, просила скасувати рішення
Баришівського районного суду
Київської області від 26 листопада 2013
року та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи, в порядку, передбаченому
статтею 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
житловий будинок та земельна ділянка,
які розташовані за адресою АДРЕСА_1
належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_4, яка за життя склала заповіт,
яким все своє майно заповіла ОСОБА_2
Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 17.11.2007 року
(а.с. 10-12) позивачка є власницею
домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельних
ділянок розміром 0,103 га. для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд та 0,1320 га. - для
особистого підсобного господарства.

ОСОБА_3 набула право власності на
житловий будинок та земельну ділянку
площею 0,288 га., що розташована за
адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору
дарування земельної ділянки від 01.12.2004
року №2-4524, який зареєстрований в
Баришівському районному відділі
земельних ресурсів за №395 від 03.12.2004
року та договору дарування жилого
будинку від 01.12.2004 року.

Відповідно до технічного паспорту,
будинок по АДРЕСА_2 та всі господарські
будівлі та споруди, які належали на
праві власності ОСОБА_3 були побудовані
в 1962 році. Після отримання в дар від
ОСОБА_5 зазначеного домоволодіння
ОСОБА_3 жодних будівель не
споруджувала.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони мають державні акти на право
власності на земельні ділянки, які
погоджені землевласниками, що
стверджується актом про встановлення
на місцевості та погодження зовнішньої
межі земельної ділянки (а.с. 49),
господарські споруди, які є предметом
спору були побудовані і по їх
спорудженню не було ніяких претензій,
межі не відновлювались та виносу в
натуру не проводилось.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку про правомірність набуття
ОСОБА_5, як попереднім власником
домоволодіння по АДРЕСА_2 права
власності на будівлі та споруди, які
просить знести як самочинне
будівництво ОСОБА_2, оскільки даний
факт підтверджується свідоцтвом про
право власності, яке видане 24.11.2004 року
Перемозькою сільською радою на
підставі рішення сільської ради
відповідно до якого, ОСОБА_5 на праві
власності належать житловий будинок, а
також господарські будівлі та споруди,
а саме: літня кухня літ. Б, сарай літ. В,
сарай лід. Д, сарай літ. Е, погріб літ. б 1,
туалет літ. Г, огорожа №2, ворота №1,
колодязь літ. К (а.с. 52-53).

Позивачкою не надано жодного належного
доказу в обґрунтування позовних вимог,
відповідних спеціалістів про фактичне
розміщення господарських будівель, які
необхідно знести з земельної ділянки
без проведення відповідної перебудови,
які прийняті в експлуатацію та є
власністю відповідачки.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам
справи, які судом установлені
відповідно до вимог процесуального
закону, а також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

З урахуванням наведеного суд зробив
правильний висновок про відмову у
задоволенні позову, оскільки знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді коли
використані усі передбачені
законодавством заходи щодо реагування
та притягнення до відповідальності, а
жодних інших прохань з метою захисту
свої прав ОСОБА_2 не заявляла.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає обставинам справи,
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду
Київської області від 26 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: