Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/102/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Бершадська О.В.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

15.01.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді :
Авраменко Т.М.

суддів:
Суровицької Л.В., Чельник О.І.

при секретарі :
Крисановій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 08 листопада 2013 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк», приватний
нотаріус Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6,
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним.

Заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т
А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася
в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк», приватний нотаріус
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6,
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним.

Зазначала, що 05 жовтня 2007 року між
нею та відповідачем ОСОБА_3 укладено та
нотаріально посвідчено договір
купівлі-продажу однокімнатної
квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого
відповідач купив у неї квартиру за 105 900
грн. Цей правочин є удаваним, оскільки
відповідач гроші в сумі 105900 грн. за
договором їй не передавав, а вона не
передавала йому квартиру. Договір
оформлений з метою приховати інший
правочин. ОСОБА_3 в квітні 2007 року купив
будинок в с. Суботці Знам'янського
району Кіровоградської області. Для
виплати продавцю коштів за будинок у
ОСОБА_3 не вистачало коштів, тому він
взяв в банку гроші в кредит. 04 жовтня 2007
року між публічним акціонерним
товариством «Укрсоцбанк» та
відповідачем укладено кредитний
договір на суму 90 000 грн. та договір
іпотеки про передачу однокімнатної
квартири банку для забезпечення
виконання зобов'язання.

Оскільки сторони умисно оформили
договір купівлі-продажу квартири, щоб
приховати інший правочин - договір
іпотеки, позивач просила суд визнати
договір купівлі-продажу квартири
удаваним з моменту його нотаріального
посвідчення.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 08 листопада 2013
року в задоволенні позову відмовлено.
Суд дійшов висновку, що дії сторін були
спрямовані на встановлення тих
відносин та настання відповідних
наслідків, які передбачені укладеним
правочином, а визнання відповідачами
позову не є єдиною законною підставою
для задоволення позову. Крім того, в
матеріалах справи є належні письмові
докази факту передачі грошей позивачу
за продану квартиру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі. Зокрема, зазначає, що
відповідачі та треті особи позов
визнали, квартира відповідачам не
передавалась, позивач є її єдиним
власником, між сторонами виникли інші
правовідносини ніж ті, що випливають зі
змісту договору купівлі-продажу.

В засідання апеляційного суду 18
грудня 2013 року та 15 січня 2014 року
позивач, відповідачі, треті особи, які
повідомлені про час та місце розгляду
справи у встановленому законом порядку
(а.с. 142-155, 160-163,168-170), а також
смс-повідомленнями (а.с.167,171), не
прибули. Представник банку та
приватний нотаріус просили розглянути
справу в їх відсутності (а.с.156,165).

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи (ч.2 ст.305 ЦПК України)

Колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскільки ухвалене судом першої
інстанції рішення є законним і
обґрунтованим, вимоги матеріального і
процесуального права при розгляді
справи додержано, а доводи апеляційної
скарги не є істотними (стаття 308 ЦПК).

Як встановлено судом і
підтверджується матеріалами справи, 04
жовтня 2007 року між «Укрсоцбанком» та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір,
відповідно до якого банк видав ОСОБА_3
грошові кошти в сумі 90000 грн. на
придбання за договором купівлі -
продажу житла у ОСОБА_2 з кінцевим
терміном погашення 03 жовтня 2032 року
(а.с.9-11).

5 жовтня 2007 року нотаріально
посвідчено договір купівлі - продажу,
за умовами якого ОСОБА_2 продала ОСОБА_3
належну їй однокімнатну квартиру за
105900 грн., які нею отримані від покупця
готівкою під час оформлення договору.
Сторони дійшли згоди про те, що факт
повного розрахунку за продану квартиру
підтверджується заявою продавця,
викладеною на спеціальному бланку
нотаріальних документів, яка являється
невід'ємною частиною договору(а.с.7-8).
ОСОБА_2 заявою від 05 жовтня 2007 року
підтвердила, що одержала від ОСОБА_3 105900
грн. за продану однокімнатну квартиру.
Справжність підпису ОСОБА_2 на цій
заяві засвідчена нотаріально (а.с.98).

5 жовтня 2007 року нотаріально
посвідчено іпотечний договір про
передачу ОСОБА_3 в іпотеку банку
зазначеної квартири в якості
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором від 04 жовтня 2007
року (а.с.12-15).

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Позивач просила визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири,
оскільки він укладений для приховання
іпотечного договору, тому є удаваним.

Сторонами в договорі
купівлі-продажу квартири є ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, а сторонами в іпотечному
договорі - ОСОБА_3 та «Укрсоцбанк».

Відповідно до ст.235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили (який сторони
приховали). Суб'єкт, який вимагає
визнання правочину недійсним як
укладеного з метою приховати інший
правочин, повинен довести, що правочин
укладений з такою метою.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину. Встановивши під час
розгляду справи, що правочин вчинено з
метою приховати інший правочин, суд на
підставі статті 235 ЦК має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Якщо правочин,
який насправді вчинено, суперечить
закону, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або про
визнання його недійсним. До удаваних
правочинів наслідки недійсності,
передбачені статтею 216 ЦК, можуть
застосовуватися тільки у випадку, коли
правочин, який сторони насправді
вчинили, є нікчемним або суд визнає
його недійсним як оспорюваний.

Отже, укладення удаваного правочину
само по собі не спричиняє недійсності
правочину, оскільки згідно з ч. 2 ст. 235
ЦК України якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили. А тому
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним лише у тому разі, коли
буде встановлено, що правочин, який
сторони насправді вчинили, не
відповідає загальним вимогам,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Суд дійшов правильного та
обґрунтованого висновку про
відсутність передбачених законом
підстав для визнання договору
купівлі-продажу квартири удаваним
правочином, а докази щодо недійсності
іпотечного договору позивачем не
надано. Доводи апеляційної скарги
такого висновку суду не спростовують.

Обґрунтування позивачем
недійсності договору купівлі-продажу
тим, що відповідач не передав їй
передбачені договором кошти за
квартиру, є безпідставним. В разі
доведеності належними і допустимим
доказами факту не сплати коштів за
договором купівлі-продажу, продавець
може пред'явити вимоги про сплату
коштів або про розірвання договору, а
не про визнання правочину недійсним.

Суд дав належну оцінку обставинам
щодо визнання позову відповідачами
ОСОБА_3, врахував, що така відмова не є
безумовною, суперечить закону, порушує
права інших осіб, та згідно з ч.4 ст.174
ЦПК України відмовив у прийнятті
визнання відповідачами позову. На час
ухвалення рішення суду першої
інстанції позичальник отримані в банку
кредитні кошти не повернув (а.с.156).

Рішення суду відповідає
матеріалам справи та вимогам закону. В
межах доводів апеляційної скарги
підстав для зміни або скасування
рішення суду не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307 ,ст.308, п.1 ч.1
ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 08
листопада 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

судді: