Справа № 2/369/161/13 Головуючий у І
інстанції Нікушин В.В. Провадження №
22-ц/780/145/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Білоконь О.В.,

суддів: Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі Власенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 10 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, Тарасівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області, про визнання
права власності на спадкове майно та
визнання недійсним рішення органу
місцевого самоврядування та
державного акту на право власності на
земельну ділянку ,-

встановила:

У червні 2012 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з вказаним позовом,
посилаючись на таке.

У 2008-20010 роках вона, її чоловік ОСОБА_6 та
син ОСОБА_7, на земельній ділянці,
наданій в установленому законом
порядку її сину ОСОБА_7 у 2004 році,
спільними трудовими зусиллями та
коштами збудували житловий будинок
АДРЕСА_2, однак не ввели в експлуатацію
у зв»язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер чоловік позивача ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року загинув син позивача
ОСОБА_7

Оскільки позивач є спадкоємцем першої
черги з законом після померлих
чоловіка та сина, просила визнати за
нею право власності на 1/3 частині
упорядкованих будівельних матеріалів,
що складають житловий будинок АДРЕСА_2
в порядку спадкування після смерті
чоловіка ОСОБА_6, на 1/6 частину - в
порядку спадкування після смерті сина
ОСОБА_7, враховуючи, що його спадкоємцем
першої черги є також донька ОСОБА_3 та
на 1/3 частину вказаного майна як такого,
що набуто нею в результаті її власної
праці та грошових коштів.

У квітні 2013 року позивач доповнила
позовні вимоги, де також просила
визнати недійсним рішення
Тарасівської сільської ради №8/3 від
14.12.2012 року про передачу ОСОБА_1 у
власність земельної ділянки площею 0,0799
га по АДРЕСА_2, призначеної для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, а також визнати
недійсним виданий 29 грудня 2012 року
ОСОБА_1 державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку.

При цьому позивач посилалася на те, що
чинністю зазначеного рішення
Тарасівської сільської ради та
державного акту порушуються її права
та інтереси як власника майнових прав
на нерухоме майно, що знаходиться на
цій земельній ділянці.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
10 жовтня 2013 року вказаний позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності: на 1/3
частину упорядкованих будівельних
матеріалів, які складають житловий
будинок АДРЕСА_2 загальною площею 84,0
кв.м., житловою - 32,7 кв.м., з відповідною
частиною господарських будівель та
споруд; на 1/3 частину вказаного майна в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року; на
1/6 частину вказаного майна в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано недійсним рішення
Тарасівської сільської ради XIX сесії VI
скликання №8/3 від 14.12.2012 року про
передачу ОСОБА_1 у власність земельної
ділянки площею 0,0799 га по АДРЕСА_2,
призначеної для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

Визнано недійсним виданий 29.12.2012 року
на ім'я ОСОБА_1 державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,0799 га, розташовану по АДРЕСА_2,
кадастровий №:01:018:5004, за цільовим
призначенням - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
суд скасувати вказане рішення суду з
підстав неправильного застосування
судом норм матеріального права,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, неповним
з'ясуванням судом обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що до 2007 року вона перебувала
у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7,
якому у 2004 році виділено земельну
ділянку для будівництва будинку по
АДРЕСА_2. Після розлучення з усного
дозволу колишнього чоловіка вона за
власні кошти збудувала будинок у 2009-2010
роках на вказаній земельній ділянці,
яку законно приватизувала у 2012 році,
тому вважає, що позивач не має права на
спірні будівельні матеріали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що позивач
набула право власності на 5/6 частин
упорядкованих будівельних матеріалів,
які складають житловий будинок АДРЕСА_2
спірного майна в результаті його
створення та спадкування після смерті
сина та чоловіка, а рішення органу
місцевого самоврядування та виданий на
його підставі державний акт про право
власності на земельну ділянку під
вказаними будівельними матеріалами на
ім»я іншої особи - ОСОБА_7 порушує право
позивача на упорядковані будівельні
матеріали.

З таким висновком погоджується колегія
суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України майно,
набуте в результаті спільної праці та
за спільні грошові кошти членів сім»ї,
є їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмові формі.

Відповідно положень ст.331 ЦК України,
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. До завершення
будівництва особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використанні в процесі цього
будівництва.

Згідно з положень ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 №7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» зазначено, що якщо
спадкодавцем було здійснене самочинне
будівництво, до спадкоємців переходить
право власності на будівельні
матеріали, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Тарасівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 11 червня 2004 року надано
ОСОБА_7 дозвіл на складання проекту
відведення земельної ділянки під
індивідуальну житлову забудову в
АДРЕСА_2 (а.с.12).

З 1998 по 2007 роки ОСОБА_7 та ОСОБА_1
перебували у зареєстрованому шлюбі.

На вказаній земельній ділянці у 2008-2010
роках позивач ОСОБА_2, її чоловік
ОСОБА_1( до ІНФОРМАЦІЯ_1 року) та син
ОСОБА_7, в результаті спільної праці та
за спільні кошти, без відповідного
дозволу, створили незавершений
будівництвом житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_2.

Зазначені обставини підтверджуються
показаннями свідків та даними
технічного паспорту КП "БТІ
Києво-Святошинської районної ради" від
02 липня 2011 року (а.с.5)

Відповідно до висновку експертного
будівельно-технічного дослідження від
26 грудня 2013 року при будівництві
будинку, господарських будівель та
споруд по АДРЕСА_2 використані такі
матеріали та обладнання: будинок «а»
та веранда 2а» : фундамент -бетон, стіна
та перегородка - цегла, перекриття -
дерев»яні конструкції, дах - дерев»яні
крокви та лати, покрівля -
азбестоцементні хвилясті листи, вікна -
металопластикові зі склопакетами,
двері - металопластикові, дерев»яні,
інженерне обладнання -
електропровідне, водопровідне,
каналізаційне, газопровідне, опалення -
газовий котел. Внутрішнє опорядження
веранди стеля - вагонка, основна
частина: стеля - штукатурка, оздоблена
якісними шпалерами, пофарбована стіни -
штукатурка, шпалери, керамічна плитка;
господарська будівля «б» з надбудовою
«БІ»: фундамент та стіни - бетонні
блоки, перекриття - бетонні плити, дах -
дерев»яні крокви та лати, покрівля -
азбестоцементні хвилясті листи,
підлога - цемент, ламінат, керамічна
плитка, інженерне обладнання -
електропровідне, водопровідне,
каналізаційне, газопровідне, опалення.
Внутрішнє та зовнішнє опорядження:
перший поверх - відсутнє, надбудова з
боку фасаду поштукатурена та
пофарбована, стіни - якісними
шпалерами, керамічна плитка, стеля
пофарбована якісними водоемульсійними
фарбами; вбиральня «В» фундамент -
бетон, стіни цегла, дах -
азбестоцементні хвилясті листи,
підлога - цемент; свердловина -
монолітні бетонні кільця, пластикові
труби.

Загальна вартість будівельних,
оздоблювальних матеріалів та
обладнання, використаних для
будівництва будинку, господарських
будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2
з урахуванням вартості затрачених
робіт на будівництво на час проведення
дослідження складає 690 275 грн.

Отже судом встановлено, що
упорядковані будівельні матеріали, які
складають житловий будинок АДРЕСА_2,
набуті в результаті спільної праці та
за спільні грошові кошти членів сім»ї
ОСОБА_7, зокрема позивача, її чоловіка
та сина, тому суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про їх
спільну власність на вказане майно та
визнав за позивачем право власності на
його 1/3 частину як такого, що створено
позивачем.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер
чоловік позивача ОСОБА_6, позивач в силу
ч.3 ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла
спадщину, оскільки вона проживала і
була зареєстрована разом із
спадкодавцем на день його смерті
АДРЕСА_1 та не заявила про відмову від
спадщини, суд першої інстанції
обґрунтовано визнав за позивачем право
власності на 1/3 частину вказаних
упорядкованих будівельних матеріалів
в порядку спадкування після смерті
чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер син позивача
ОСОБА_7, після смерті якого позивач
ОСОБА_2 як його мати та відповідач
ОСОБА_3 як його донька прийняли
спадщину шляхом подання заяви про
прийняття спадщини у передбачений
законом строк, тому суд вірно визначив,
що позивач має право власності1/6
частину вказаних упорядкованих
будівельних матеріалів в порядку
спадкування після смерті сина ОСОБА_7.

Доводи апеляційної скарги проте, що
ОСОБА_1 одноособово здійснювала
вказане будівництво з дозволу її
колишнього чоловіка ОСОБА_7, колегія
суддів вважає необґрунтованими,
оскільки з 2007 року ОСОБА_7 перестала
бути членом сім» ОСОБА_7 у зв»язку з
розлученням, спірна земельна ділянка
виділялась для будівництва саме ОСОБА_7
і на час розлучення була вільною від
забудови, доказів щодо надання дозволу
ОСОБА_1 зводити на ній будинок
матеріали справи не містять. З показань
свідків та даних технічного паспорту
КП "БТІ Києво-Святошинської районної
ради" від 02 липня 2011 року будівництво на
спірній земельній ділянці розпочато у
2008 році померлим ОСОБА_7 разом із своїми
батьками спільними трудовими
зусиллями та коштами.

Доводи апелянта про те, що
відповідність платіжних документів
щодо придбання будівельних матеріалів
для будівництва спірного будинку
періоду його будівництва та надання їх
саме апелянтом не є безспірними
доказами її участі у вказаному
будівництві, оскільки з них не
вбачається, хто саме придбавав ці
будівельні матеріали, чи використані
вони у процесі створення спірного
майна ( а.с.76-84).

Відповідно до положень ч.5 ст. 116 ЗК
України надання у користування
земельної ділянки, що перебуває у
власності або користуванні,
провадиться лише після вилучення
(викупу) її в порядку, передбаченому цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Рішеннями Тарасівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 24 лютого та 14 грудня 2012
року надано дозвіл ОСОБА_1 на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,0800 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку в АДРЕСА_2,
затверджено проект землеустрою щодо її
відведення та передано цю земельну
ділянку їй. у приватну власність, 29
грудня 2012 року ОСОБА_1 отримала
державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що у
лютому 2012 року ОСОБА_7 надано рішенням
Тарасівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області саме ту земельну ділянку, яка у
2004 році надана ОСОБА_7 та на якій у 2008-2010
роках ним та членами його сім»ї на цій
земельній ділянці зведено
незакінчений будівництвом будинок у
2008-2010 роках.

Вказану земельну ділянку надано ОСОБА_1
у 2012 році без її вилучення у
спадкоємців ОСОБА_7 - позивача ОСОБА_2 та
доньки ОСОБА_3, земельна ділянка станом
на 2010 рік була забудована житловим
будинком, верандою, господарським
блоком з надбудовою, вбиральнею та
свердловино, що вбачається з
технічного паспорту на будинок ( а.с.5-7)
та висновку будівельно-технічного
дослідження, тому, з урахуванням
наведених положень закону колегія
суддів визнає обґрунтованими
висновок суду першої інстанції про
задоволення позову в частині визнання
недійсним рішення сільської ради про
передачу ОСОБА_1 у власність спірної
земельної ділянки та визнання
недійсним державного акту на право
власності на вказану ділянку.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
10 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
її проголошення.

Головуючий

Судді