Єдиний унікальний номер 205/8588/13-ц
Провадження № 2/205/197/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 січня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого
судді Мовчан Д.В.,

при секретарі
Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного підприємця ОСОБА_2, про
стягнення коштів -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до
суду з позовом до Приватного
підприємця ОСОБА_2, про стягнення
коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що між ним, ОСОБА_1, та Фізичною
особою - приватним підприємцем ОСОБА_2
(далі - Відповідач) було укладено
Договір підряду від 08 листопада 2012 року
(далі - Договір) про виготовлення,
доставку, і установку
металопластикової конструкції. Згідно
цього Договору було визначено ціну
договору, яка склала 6 919 (шість тисяч
дев'ятсот дев'ятнадцять) грн. 00 коп.
Позивач зазначає, що в день укладання
договору він оплатив передплату в сумі
1 650 (одна тисяча шістсот п'ятдесят) грн.,
а останню частину вартості виробів у
розмірі 5 269 (п'ять тисяч двісті
шістдесят дев'ять) грн. 00 коп. він
повинен був виплатити впродовж семи
місяців по 800 (вісімсот) грн. 00 коп.
кожного місяця. Оскільки відповідач
довгим часом не починала виконання
замовлення позивача на виготовлення,
доставку, і установку метало
пластикової конструкції, то він був
змушений звернутися до неї із вимогою
повернення йому попередньої оплати
виробів.

У зв'язку із неможливістю врегулювання
спору досудовим шляхом, позивач
змушений звернутися до суду та просити
суд стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_2 на його, ОСОБА_1, користь
сплачені ним кошти у розмірі 1 650 (одна
тисяча шістсот п'ятдесят) грн.,
неустойку у розмірі 1 112 (одна тисяча сто
дванадцять) грн. 00 коп., юридичні
послуги у розмірі 300 грн. 00 коп. та
судові витрати у розмірі 229 грн. 40 коп.,
а всього 2 382 (дві тисячі триста
вісімдесят дві) грн. 90 коп.

Позивач під час судового засідання по
суті та судових дебатах участі не
приймав, надав суду заяву в якій
просить слухати справу у його
відсутність, позов задовольнити (а.с. 37).

Відповідач у судове засідання не
з'явилася, у судових дебатах участі
також не приймала, надала суду письмові
заперечення на позовну заяву, в яких
просить слухати справу у її
відсутність та відмовити в задоволенні
позову з огляду на його
безпідставність та необґрунтованість
(а.с.38-39).

Суд, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, дослідивши
матеріали справи, знаходить позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню з огляду на
нижчевикладене.

Так, судом установлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08 листопада 2012
року між ОСОБА_1 та Приватним
підприємцем ОСОБА_2 було укладено
Договір від 08 листопада 2012 року про
виготовлення, доставку, і установку ПХВ
конструкції (а.с.5).

У відповідності до роз'яснень п.3
постанови № 5 Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1996 року з
наступними змінами «Про практику
розгляду цивільних справ за позовами
про захист прав споживачів», вирішуючи
питання про характер правовідносин
між споживачем та продавцем
(виготівником, виконавцем), про
наявність підстав і умов їх виникнення,
про права і обов'язки сторін, суд має
виходити як із норм Закону і прийнятих
згідно з ним актів законодавства, так і
з відповідних норм Цивільного кодексу
України та іншого законодавства, що
регулюють ті ж питання і не суперечать
Закону. Надаючи кваліфікацію спірним
правовідносинам, судова колегія
виходить з того, що між сторонами було
укладено договір підряду.

Згідно зі ст. 837 ЦК України, за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу. Договір підряду може
укладатися на виготовлення, обробку,
переробку, ремонт речі або на виконання
іншої роботи з переданням її
результату замовникові. Суд вважає, що
укладений між сторонами договір
відповідає вказаним ознакам, а тому на
нього розповсюджуються відповідні
положення ЦК України щодо договору
підряду.

Як встановлено ст. 837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Відповідно до вимог 846 ЦК України у
договорі підряду встановлюються
строки виконання роботи або її
окремих етапів.

Відповідно до вимог ст. 873 ЦК України
вартість робіт, виконаних за договором
побутового підряду, визначається за
погодженням сторін, якщо інше не
передбачено у встановленому порядку
прейскурантами (цінниками), тарифами
тощо.

У відповідності до вимог п. 2.1 Договору
ціна вказаного договору становить 6 919
(шість тисяч дев'ятсот дев'ятнадцять)
грн. 00 коп.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 873 ЦК
України робота оплачується
замовником після її остаточного
передання підрядником. За згодою
замовника робота може бути ним
оплачена при укладенні договору
побутового підряду шляхом видачі
авансу або у повному обсязі.

Судом встановлено, що в день укладання
договору, за домовленістю між
сторонами, позивач фактично оплатив
замовнику у якості авансу лише частину
вартості виробів у розмірі 1 650 (одна
тисяча шістсот п'ятдесят) грн.,
остаточну вартість виробів у розмірі 5
269 (п'ять тисяч двісті шістдесят дев'ять)
грн. 00 коп. він зобов'язався виплатити
впродовж семи місяців по 800 (вісімсот)
грн. 00 коп. кожного місяця, що
підтверджується відповідною розпискою
позивача по справі.

Таким чином суд доходить висновку, що
між сторонами відбулося часткове
виконання зобов'язань за вказаним
договором.

Суд зауважує, що відповідно до вимог п.
3.1. Договору позивач, як замовник,
зобов'язався сплатити відповідачеві,
як виконавцеві, вартість замовлення
саме в розмірі 6 919 (шість тисяч
дев'ятсот дев'ятнадцять) грн. 00 коп.

При цьому, пунктом 3.2 вказаного
договору сторони передбачили, що
відповідач по справі (виконавець)
зобов'язується доставити на адресу
позивача ОСОБА_1 вироби протягом 21
робочого дня саме після здійснення
виконання позивачем умов п. 3.1 договору
від 08 листопада 2012 року. Таким чином,
датою перебігу 21 денного строку на
поставку виробів слід вважати день
виконання позивачем договірного
зобов'язання щодо повної сплати
вартості товару відповідно до п. 3.1
вказаного договору.

Як встановлено судом, а сторонами не
оспорювалось, позивач п. 3.1. Договору не
виконав, грошові кошти у повному
розмірі - 6 919 (шість тисяч дев'ятсот
дев'ятнадцять) грн. 00 коп. на рахунок
виконавця (відповідача по справі) не
сплатив.

Суд зауважує, що правова природа
перерахованих позивачем у справі на
користь відповідача грошових коштів у
розмірі 1 650 (одна тисяча шістсот
п'ятдесят) грн., визначається як
попередня оплата. При цьому норми глави
61 ЦК України «Підряд» не регулюють
відносини сторін договору підряду у
випадку невиконання сторонами
договірних зобов'язань за умови
здійснення замовником попередньої
оплати робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо
цивільні відносини не врегульовані
вказаним Кодексом, іншими актами
цивільного законодавства або
договором, вони регулюються тими
правовими нормами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, що
регулюють подібні за змістом цивільні
відносини (аналогія закону), а тому суд
вважає за можливе застосувати загальні
норми ЦК України, які регулюють
договірні зобов'язання.

Відповідно до вимог п. 4.1. Договору, у
випадку не виконання замовником п. 3.1.,
за умови внесення Замовником
передплати, та наступним не виконанням
п. 3.1. даного договору, передплата
замовнику не повертається. Таким чином,
укладаючи вказаний договір, сторонами
була погоджено, те що сума передоплати
(авансу) залишається у виконавця лише у
разі невиконання умов п. 3.1. договору з
вини замовника. Суд вважає, що така
умова договору відповідає принципу
свободи договору, що закріплений ст. 627
ЦК України, відповідно до вимог якої
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Враховуючи вищенаведені умови
договору, суд вважає, що вимоги
позивача в частині повернення авансу є
такими, що не ґрунтуються на вимогах
закону, та суперечать умовам договору,
а відтак в задоволенні позову в цій
частині слід відмовити за
необґрунтованістю.

Також не підлягають задоволенню
позовні вимоги й про стягнення 3% річних
та неустойки, адже такі вимоги є
похідними від порушення відповідачем
строку виконання робіт за договором
підряду. В даному випадку судом було
встановлено, що перебіг такого строку 21
денного строку на поставку виробів
слід вважати день виконання позивачем
договірного зобов'язання щодо повної
сплати вартості товару відповідно до п.
3.1 вказаного договору, який позивачем
не було виконано, а відтак ствердження
позивача про порушення відповідачем
строків підрядних робіт є
безпідставними.

Щодо стягнення витрат із відповідача у
вигляді послуг з надання юридичної
допомоги позивачеві вартістю 300
(триста) грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 33 Правил адвокатської
етики, схвалених Вищою кваліфікаційною
комісією при КМУ 01.10.1999р., єдиною
допустимою формою отримання адвокатом
винагороди за надання правової
допомоги клієнту є гонорар, який має
бути законним за формою і порядком
внесення і розумно обґрунтований за
розміром. При визначенні
обгрунтованого розміру гонорару до
уваги беруться такі фактори, як обсяг
часу та роботи, які вимагаються для
належного виконання доручення,
необхідність виїзду у відрядження,
важливість доручення для клієнта, роль
адвоката в досягненні гіпотетичного
результату, якого бажає клієнт,
особливі вимоги клієнта щодо строків
виконання доручення, професійний
досвід, науково-теоретична підготовка,
репутація, значні професійні здібності
адвоката, витрати адвоката, пов'язані з
виконанням процесуальних дій у справі
(копіювання документів, ознайомлення з
матеріалами справи, збір доказів тощо).

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про
адвокатуру" оплата допомоги адвоката
здійснюється на підставі угоди між
громадянином та юридичною особою
(адвокатським об'єднанням) чи
безпосередньо адвокатом. Суд може,
враховуючи обсяг допомоги адвоката й
витрачений ним час, зменшити розмір
відшкодування цих витрат.

Разом з цим, особа, яка надавали
юридичні послуги позивачеві участь в
справі не приймала, розрахунок витрат
на правову допомогу із зазначенням
часу та обсягу наданих послуг також не
було представлено суду й з боку
позивача, у зв'язку з чим суд критично
відноситься до розміру витрат на
правову допомогу у вказаному розмірі,
що були понесені позивачем.

Щодо розподілу судових витрат у
вигляді судового збору, суд зазначає,
що відповідно до вимог Закону України
«Про захист прав споживачів споживачі
звільняються від сплати судового збору
за позовами, що пов'язані з порушенням
їх прав. Відповідно до норми ч.4 ст. 88 ЦПК
України у разі залишення позову без
задоволення, закриття провадження у
справі або залишення без розгляду
позову позивача, звільненого від
оплати судових витрат, судові витрати,
понесені відповідачем, компенсуються
за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.395, 396, 865, 866, 852, 856, 872, 1166ЦК України,
п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів» №5 від 12.04.1996 року,
ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 61, 88, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволені позову ОСОБА_1 до
Приватного підприємця ОСОБА_2, про
стягнення коштів - відмовити.

2. Судові витрати у вигляді судового
збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Д.В. Мовчан