Справа № 734/3148/14 Провадження № 22-ц/795/2568/2014 Головуючий у I інстанції -Бузунко О. А. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2014 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Шитченко Н.В.,

суддів: Бобрової І.О., Євстафіїва О.К.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду від 17 листопада 2014 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Козелецького районного суду від 17 листопада 2014 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування в трудових відносинах залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник заявника, вважаючи оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з грубим порушенням норм процесуального права, просить скасувати її та направити справу для продовження судового розгляду до суду першої інстанції в іншому складі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про залишення заяви без розгляду, оскільки не взяв до уваги порушення колишнім керівництвом колгоспу ім. Ілліча, правонаступником якого є ПП «Агрофірма «Ставиське», положень ст. 48 КЗпП УРСР (в редакції, чинній на час виникнення нещасного випадку). Представник апелянта зазначає, що на стадії вирішення питання про відкриття провадження суд не вбачав спору про право, проте в подальшому прийшов до іншого висновку, отже існують два зовсім протилежні рішення з одного й того ж питання.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду було встановлено існування між сторонами спору щодо внесення в трудову книжку заявника відомостей про роботу, що в подальшому впливає на визначення трудового стажу для призначення пенсії та розрахунку її розміру, а також щодо непроведення власником розслідування нещасного випадку, який відбувся з заявником, який, у відповідності до вимог ст. 256 ЦПК України, повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно роз'яснень п. 1 Постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлено, що в листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту його перебування у трудових відносинах з колгоспом ім. Ілліча с. Ставиське, Козелецького району на посаді будівельника у період з 01 квітня по 18 жовтня 1991 року (а.с. 1-3). Свої вимоги заявник мотивував тим, що встановлення такого факту необхідно для нарахування йому правильного трудового стажу та проведення розслідування нещасного випадку, внаслідок якого він отримав каліцтво.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було з'ясовано, що фактично встановлення юридичного факту пов'язане з необхідністю внесення записів до трудової книжки заявника про прийом його на роботу та звільнення, а також непроведення розслідування нещасного випадку, який відбувся з заявником під час виконання трудових обов'язків, що в подальшому слугуватиме підставою для отримання ОСОБА_1 пенсії, пов'язаної з нещасним випадком на виробництві.

З наявної в матеріалах справи відповіді начальника територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області на звернення ОСОБА_1 вбачається, що між останнім, як штатним працівником, та КСП ім. Ілліча мали місце трудові відносини на загальних підставах, що підтверджується даними книги обліку по оплаті праці. В той же час, інспекція праці не може ухвалити обов'язкове до виконання підприємством рішення про поновлення трудового права працівника, оскільки у відповідності до норм глави 15 КЗпП України це відноситься до компетенції судів, тому заявнику була роз'яснена можливість звернення до судової інстанції з заявою про вирішення трудового спору (а.с. 9-10).

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що фактично у даній справі встановлення юридичного факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, оскільки встановлення факту перебування у трудових відносинах, про який просить заявник, в тому числі, пов'язується ним з необхідністю проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого він отримав каліцтво та потягне за собою призначення пенсії на пільгових умовах. Кріт того, навіть у випадку задоволення його заяви, на підставі такого судового рішення безпосередньо не виникнуть правовідносини з призначення ОСОБА_1 пенсії внаслідок трудового каліцтва.

Твердження представника апелянта про наявність двох протилежних судових висновків щодо наявності спору про право не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки є невірним та довільним тлумаченням положень процесуального закону. Відповідно ч. 4 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень п. 3 Постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5 суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду та роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що саме при розгляді справи було встановлено факт існування спору про право, отже районний суд, пославшись на приписи вищевказаної норми обґрунтовано прийшов до висновку про наявність підстав для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не впливають на правильність судового рішення у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Козелецького районного суду від 17 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: