АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/1591/2014
Головуючий в І інстанції:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Волощуку О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 15 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до товариства
з обмеженою відповідальністю «Рада 5»
про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Рада5» про
зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги мотивував тим, що
житлово-експлуатаційною організацією,
яка обслуговує будинок № 13 по вул.
Старонаводницькій в м. Києві, власником
квартири № 23 у якій він є - є ТОВ
«Рада-5». 18 квітня 2002 року між позивачем
та відповідачем укладено договір про
участь у витратах на утримання будинку
та прибудинкової території. Позивач
вважає, що зазначений договір є
нікчемним, так як його укладено до
набрання чинності ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» і він не
містить істотних умов, передбачених
законом. Відповідач зобов'язаний був
укласти з ним договір про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання гарячої та холодної води та
водовідведення по формі та змісту
типового договору та договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій.

Крім того, відповідач включає до
квитанцій про оплату комунальних
послуг додаткові послуги про участь у
витратах на утримання будинку та
прибудинкової території за поліпшення
комфортного мешкання, які позивач не
отримував.

У зв'язку із викладеним просив суд
зобов'язати відповідача укласти з ним
договір про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
гарячої та холодної води та
водовідведення, договір про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій по формі та
змісту типового договору, виключити з
особистого рахунку позивача
інформацію про наявність боргу та
припинити нарахування плати за
додаткові послуги з моменту набрання
чинності рішенням.

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 15 листопада 2013 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Зокрема, апелянт посилається на ті
обставини, що надав суду належні та
допустимі докази в обґрунтування
позовних вимог про визнання
неправомірними дій відповідача щодо
свідомої відмови приводити
правовідносини сторін у відповідність
з вимогами закону, однак, за
результатами розгляду справи судом
першої інстанції ухвалено помилкове
рішення, а тому просить його скасувати.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити.

Представник ТОВ «Рада5», належним чином
повідомленого про дату, час та місце
розгляду справи у судове засідання не
прибув, про причини неявки суд не
повідомив, у зв'язку із чим колегія
суддів вважала за можливе слухати
справу у його відсутність на підставі
частини 2 статті 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення з таких
підстав.

ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627
визначає загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у статтях 6, 627 ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачений обов'язок споживача
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному

п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати
та укласти зі споживачем договір на
надання житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

При розгляді справи судом встановлено,
що договір про участь у витратах на
утримання будинку та прибудинкової
території, укладений 18 квітня 2002 року, у
відповідності до ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» сторонами
не переукладався.

За положеннями ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Статтею 12 ЦК України передбачено, що
особа вільно на власний розсуд обирає
способи захисту цивільного права. Як
правило, особа, право якої порушено,
може скористатися не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права.

Спосіб захисту порушеного права
частіше за все визнається спеціальним
законодавством, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини. Під
способом захисту об'єктивних цивільних
прав розуміють закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
передбачений статтею 16 ЦК України,
відповідно до якої особа має право
звернутись до суду за захистом свого
особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції вірно виходив із
того, що серед способів захисту,
передбачених вказаною нормою закону,
не зазначено такого способу захисту, як
установлення правовідносин (в тому
числі шляхом зобов'язання особи до
укладення відповідних договорів).

Разом з тим, суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлено договором або
законом.

Звертаючись до суду з позовними
вимогами про зобов'язання відповідача
укласти договір про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
гарячої та холодної води та
водовідведення, надання послуг з
утримання будинків та прибудинкових
територій, позивач обрав такий спосіб
захисту, що не відповідає вимогам
закону, а тому у задоволенні позовних
вимог в цій частині правомірно
відмовлено.

Також колегія суддів погоджується із
висновком суду щодо необхідності
відмови у задоволенні вимог про
виключення з особистого рахунку
інформації про нарахування плати за
додаткові послуги та припинення
нарахування такої плати, оскільки такі
дії є різновидом претензії, що чинним
законодавством не передбачено в якості
способу захисту прав.

Доводи апеляційної скарги, які є
фактично повторним обґрунтуванням
вимог позивача, за своєю правовою
природою не можуть вплинути на
правильність висновків суду першої
інстанції, оскільки у задоволенні
позовних вимог відмолено з інших
підстав.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судом вірно встановлено характер
спірних правовідносин, дано належну
оцінку спірних правовідносин з
урахуванням заявленого способу
захисту.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не відносяться до підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 15 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М.Панченко