Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/516/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Варакіна Н.Б.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

05.02.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді :
Авраменко Т.М.

суддів :
Белінської І.М., Суровицької Л.В.

при секретарі :
Ткаченко Т.О.

за участю відповідача ОСОБА_2 та
представника відповідача ОСОБА_3
розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 18 грудня 2013 року по
справі за позовом публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т
А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року публічне
акціонерне товариство акціонерний
банк «Укргазбанк» ( далі - банк )
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позивач зазначав, що 14 лютого 2008
року між банком та відповідачем ОСОБА_2
укладено кредитний договір, відповідно
до якого банк надав відповідачу кредит
в сумі 35000 доларів США зі сплатою 12,9
відсотків річних з терміном повернення
кредиту 13 лютого 2028 року.

В забезпечення виконання
кредитного договору 14 лютого 2008 року
укладено договір про передачу в
іпотеку квартири, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та договір поруки, відповідно
до якого відповідач ОСОБА_3
зобов'язався нести солідарну
відповідальність за невиконання
кредитного договору.

Відповідно до умов договору
погашення кредиту та сплату процентів
за користування кредитом відповідач
зобов'язаний проводити щомісячно
згідно з графіком, проте такі умови
відповідачем не виконуються належним
чином, внаслідок чого станом на 29 липня
2013 року виникла заборгованість по
кредиту та по процентам, що є підставою
для стягнення достроково всієї суми за
договором.

Просив стягнути солідарно з
відповідачів на користь банку
заборгованість в сумі 64633,57 доларів США
та судові витрати у справі. Також
просив стягнути з ОСОБА_3 штраф за
невиконання умов договору іпотеки в
сумі 12535 грн.

Заперечуючи проти позову,
відповідачі посилалися на те, що
кредитний договір відповідно до ч.2
ст.604 ЦК України є припиненим, оскільки
з лютого 2010 року після подання
позичальником ОСОБА_2 заяви банку про
добровільний продаж квартири з дозволу
банку вона припинила вносити щомісячні
платежі і за таких обставин боржник не
є таким, що прострочив виконання
зобов'язання (а.с.56-61). Також просили
врахувати, що рішенням Кіровського
районного суду м.Кіровограда від 07
квітня 2011 року про звернення стягнення
на предмет іпотеки зобов'язання
відповідачів за кредитним договором
припинилися, до цього часу предмет
іпотеки не реалізовано, прострочення
боржника не настало, оскільки
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора
(а.с.81-83).

Ухвалою Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 04 листопада 2013 року
позов банку в частині стягнення з
ОСОБА_3 штрафу за невиконання умов
договору іпотеки в сумі 12535 грн.
залишено без розгляду за заявою
позивача (а.с.46).

Рішенням Кіровського районного
суду м.Кіровограда від 18 грудня 2013
року позов банку задоволено повністю:
стягнуто солідарно з відповідачів на
користь банку заборгованість за
кредитним договором станом на 29 липня
2013 року в сумі 64633,57 доларів США та
судовий збір по 1720 грн.50 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду
першої інстанції, ухвалене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позову, зокрема заборгованості за
процентами 9340,45 дол. США, простроченої
заборгованості за кредитом 5541,54 дол.
США, простроченої заборгованості за
процентами в сумі 4663,16 дол.США, пені за
простроченими процентами 1846,61 дол. США,
пені за простроченим кредитом 2194,45
дол.США, а в іншій частині вимог
відмовити. Зазначає, що судом не
враховано рішення Кіровського
районного суду м.Кіровограда від 07
квітня 2011 року, яким з відповідачів вже
стягнуто заборгованість за кредитним
договором шляхом звернення на предмет
іпотеки, зазначене рішення перебуває
на виконанні у виконавчій службі, а
тому рішенням суду допущено подвійне
стягнення заборгованості. Пеня за
період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2012
року не підлягає стягненню за спливом
строку позовної давності. Порука є
припиненою, оскільки банк в
односторонньому порядку збільшив
процентну ставку без згоди поручителя.
Суд безпідставно не застосував ч.3 ст.551
ЦК України щодо зменшення пені.

В засіданні апеляційного суду
представник відповідача ОСОБА_3
підтримала доводи апеляційної скарги.
Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу на
рішення суду не подавала, просила
задовольнити апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_3

Позивач належним чином під
розписку повідомлений про час та місце
розгляду справи (а.с.124-125), в засідання
апеляційного суду не прибув.

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи (ч.2 ст.305 ЦПК України)

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів ( ч.2 ст.1050 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом (ст.611 ЦК України).

Матеріалами справи
підтверджується, що 14 лютого 2008 року
між банком та відповідачем ОСОБА_2
укладено кредитний договір, відповідно
до якого банк надав позичальнику
кредит на задоволення споживчих потреб
позичальника в сумі 35000 дол. США на
строк з 14 лютого 2008 року по 13 лютого 2028
року із сплатою 12,9 відсотків річних, а в
разі невиконання або неналежного
виконання позичальником умов договору,
зокрема прострочення сплати процентів
або несвоєчасного повернення кредиту
або його частини більше, ніж на один
робочий день, процентна ставка за
користування кредитом встановлюється
банком в односторонньому порядку на
рівні 13,9 відсотків річних (а.с.7-10).

В забезпечення виконання
кредитного договору 14 лютого 2008 року
між банком та ОСОБА_3 укладено
іпотечний договір (а.с.11-14) та договір
поруки (а.с.15-16).

Суд встановив, що відповідач
ОСОБА_2 умови кредитного договору щодо
сплати щомісячних платежів згідно з
графіком виконувала не належним чином,
внаслідок чого виникла
заборгованість, яка на 29 липня 2013 року
становить: заборгованість по кредиту
25521,05 дол. США, заборгованість по
кредиту прострочена 7576,19 дол. США,
заборгованість по процентах 9340,45 дол.
США, заборгованість по процентам
прострочена 7701,22 дол. США, пеня за
простроченим кредитом 6026,18 дол. США,
пеня за простроченими процентами 8468,48,
всього загальна сума боргу за
кредитним договором становить 64633,57
дол. США, що підтверджується
розрахунком (а.с.3-6).

Також розрахунком
підтверджується, що погашення кредиту
позичальником не здійснюється з січня
2009 року, а погашення відсотків - з липня
2009 року.

За таких обставин суд дійшов
правильного і обґрунтованого висновку
про задоволення позову про стягнення
заборгованості за кредитним договором
солідарно з боржника та поручителя.
Доводи апеляційної скарги такого
висновку суду не спростовують.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 07 квітня 2011 року
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором станом 07 квітня 2011
року в сумі 36370,32 дол. США звернуто
стягнення на предмет іпотеки -
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_3 (а.с.43-44).

Відповідно до п.9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави не є перешкодою для
пред'явлення позову про стягнення
заборгованості з поручителя за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду справи заборгованість за
кредитом не погашена. Задоволення
позову кредитора про стягнення
заборгованості з поручителя не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

Судом встановлено, що рішення суду про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не виконано, тому дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність подвійного стягнення з
іпотекодавця і поручителя ОСОБА_3

Матеріалами справи
підтверджується, 23 лютого 2010 року
боржник ОСОБА_2 подала банку заяву про
неможливість здійснювати повернення
кредиту та сплату процентів за
користування кредитом у передбачені
кредитним договором строки та просила
надати їй допомогу в реалізації
іпотечного майна - трикімнатної
квартири (а.с.79).

Доводи заперечення відповідачів на
позов та доводи апеляційної скарги про
те, що зазначена заява свідчить про
припинення зобов'язання за кредитним
договором, не ґрунтуються на нормах
матеріального права.

У п.17 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
роз'яснено, що зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (частина перша
статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599- 601, 604- 609 ЦК.
Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на припинення поруки,
безпідставне незастосування судом
строків позовної давності щодо вимог
про стягнення пені та зменшення пені,
разом з тим він заяву про застосування
позовної давності та зменшення пені
суду не подавав, в своїх запереченнях
на припинення поруки не посилався
(а.с.56-61,81-83).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

В п.27 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
роз'яснено, що положення частини
третьої статті 511 ЦК України про
зменшення розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача.

Виходячи із диспозитивності
цивільного судочинства (ст.11 ЦПК) при
відсутності клопотання відповідача,
суд з власної ініціативи не мав права
зменшити розмір неустойки.

Не ґрунтуються на законі доводи
апеляційної скарги про припинення
поруки з тих підстав, що банк без згоди
поручителя збільшив процентну ставку.

Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку і
відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником. У
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники (ч.1
ст.554 ЦК України). Порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності (ч.1 ст.559 ЦК України).

Договором поруки, який укладено
між сторонами, передбачено, що
поручитель ОСОБА_3 зобов'язується перед
кредитором відповідати за виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором від 14 лютого 2008 року з
урахуванням змін та доповнень, якщо
такі будуть прийняті сторонами,
зокрема, поручитель відповідає за
повернення заборгованості за
кредитними договором в тому ж об'ємі, що
й позичальник - за сплату кредиту,
процентів за користування кредитом,
неустойки (штрафи, пені) за невиконання
або неналежне виконання зобов'язань в
повному об'ємі та несе солідарну
відповідальність з позичальником
перед кредитором за порушення
зобов'язань по кредитному договору,
договір поруки є невід'ємною частиною
кредитного договору (а.с.15-16).

Умовами кредитного договору
передбачено, що за користування
кредитом встановлена процентна ставка
12,9 відсотків річних при сплаті
передбачених договором щомісячних
платежів згідно з графіком, а в разі
прострочення сплати більше, ніж на
один робочий день, процентна ставка за
користування кредитом встановлюється
банком в односторонньому порядку на
рівні 13,9 відсотків річних ( пункти 1.1, 4.1
кредитного договору а.с.7-10). Таким
чином, процентні ставки 12,9 річних та 13,9
річних передбачені кредитним
договором на час його укладення та на
час укладення договору поруки.

Розрахунком заборгованості
підтверджується, що процентна ставка
13,9 відсотків нарахована тільки на
прострочені платежі, а на всі інші
платежі, в тому числі дострокове
стягнення кредиту та процентів - 12,9
відсотків річних (а.с.3-6).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. Статтею
257 ЦК України встановлено загальну
позовну давність тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.3 і ч. 4 ст. 267 ЦК України). При цьому
йдеться про винесення рішення судом
першої інстанції, оскільки відповідно
до ч. 3 ст. 208 ЦПК України саме ухваленням
ним свого рішення закінчується судовий
розгляд спору, а тому застосування
судом апеляційної інстанції позовної
давності чинним процесуальним
законодавством не передбачене.

Матеріалами справи
підтверджується, що відповідач ОСОБА_3
в суді першої інстанції заяву про
застосування строку позовної давності
не подавав, а тому у суду не було
правових підстав для її застосування .

Крім того, доводи апеляційної
скарги ґрунтуються на тому, що до вимог
про стягнення неустойки (штрафу,пені)
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік, разом з тим на
підставі ч.1 ст.259 ЦПК України пунктом 5.8
кредитного договору, пунктом 3.3
договору поруки позовна давність до
вимог про стягнення неустойки
сторонами встановлена тривалістю 3
роки (а.с.9,15).

Рішення суду першої інстанції
відповідач ОСОБА_2 в апеляційному
порядку не оскаржувала. В межах доводів
апеляційної скарги ОСОБА_3 підстав для
його зміни або скасування не
встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1
ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,
-

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
а рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 18 грудня 2013 року
частині стягнення заборгованості за
кредитним договором з ОСОБА_3 залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

судді: