АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3355/14
інстанції: Никифорова Є.О.
Доповідач: Воронцова Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 04 дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

Головуючого: Стародубця М.П.

Суддів: Воронцової Л.П.

Ігнатенко П.Я.

При секретарі: Калюжному О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Херсоні апеляційну
скаргу Відділу державної виконавчої
служби Цюрупинського районного
управління юстиції Херсонської
області на ухвалу Цюрупинського
районного суду Херсонської області від
17 жовтня 2014 року у цивільній справі за
поданням Відділу державної виконавчої
служби Цюрупинського районного
управління юстиції Херсонської
області про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року заявник звернувся з
вказаним поданням до суду з вимогою
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_2 у зв'язку
наявністю виконавчого провадження про
стягнення з нього на користь держави
боргу в сумі 6394,01 грн.

Ухвалою Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 17 жовтня 2014
року у задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду
Відділом державної виконавчої служби
Цюрупинського районного управління
юстиції Херсонської області з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права
поставлено питання про її скасування
та постановлення нової ухвали про
задоволення подання з підстав, що у
ньому зазначені.

Заслухавши доповідача, перевіривши
ухвалу на предмет її відповідності
нормам процесуального права, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України (далі - ЦК),
відповідно до якої фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України і може бути обмежена у
здійсненні такого права лише у
випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюються Законом
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
виїзді за кордон у випадку, якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням, -
до виконання зобов'язань.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Саме по собі ухилення від виконання
зобов'язань, покладених судовим
рішенням, рішенням іншого органу
означає з об'єктивної сторони такі
діяння боржника, які полягають у
навмисному чи іншому свідомому
невиконанні ним зазначених обов'язків,
особа, яка має невиконані зобов'язання,
не може вважатися винною в ухиленні,
поки не буде доведено протилежне,
обов'язок такого доведення за
положеннями ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
лежить у даній справі на суб'єкті
подання.

Звертаючись до суду з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України, державний
виконавець не надав суду будь-яких
доказів, які б свідчили про ухилення
боржника від виконання судового
рішення. Подання вмотивоване лише
зазначенням факту про наявність у
боржника заборгованості по рішенню
суду та не містить жодного доводу щодо
перешкоджання та ухилення боржника від
заходів примусового виконання рішення,
вжитих державним виконавцем
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження», а судом такі
докази і обставини не встановлені.

Оскільки ухвала суду
постановлена з дотриманням норм
процесуального закону, доводи
апеляційної скарги не вказують на такі
його порушення, що вплинули на
правильність вирішеного судом питання,
колегія суддів вважає за необхідне
залишити ухвалу суду першої інстанції
без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Цюруинського
районного управління юстиції
Херсонської області відхилити.

Ухвалу Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 17 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: