Справа № 352/383/13-ц
Провадження № 22-ц/779/99/2014
Головуючий у 1 інстанції Струтинський
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Васильковського В.М., Меленко
О.Є.

за участю секретаря: Бойчука Л.М.

сторін: представника позивача ПАТ КБ
"Приватбанк" Рокетської С.В.,
відповідачки ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "
Приватбанк ") до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, за апеляційною скаргою
представника ПАТ КБ " Приватбанк " на
рішення Тисменицького районного суду
від 22 травня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

14.02.2013 року ПАТ КБ " Приватбанк "
звернулося до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору від
20.06.2006 року ОСОБА_3 отримала кредит у
розмірі 7 800 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає дії картки.
Згідно умов укладеного договору,
останній складається із заяви
позичальника, умов надання банківських
послуг та правил користування
платіжною карткою. Відповідач був
ознайомлений і згоден з умовами
надання кредиту, що підтверджується
його підписом в заяві. У зв'язку з
порушенням зобов'язань станом на 31.12.2012
року заборгованість становить 33 821 грн.
22 коп.

Просило задовольнити позов і стягнути
заборгованість за кредитним договором
та судові витрати.

Рішенням Тисменицького районного суду
від 22.05.2013 року в задоволенні позову
відмовлено за пропуском строку
позовної давності.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник ПАТ КБ
"Приватбанк" подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на те, що воно є
незаконним внаслідок неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Вказали, що судом першої інстанції не
було взято до уваги посилання позивача
на те, що сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності стосовно виконання
умов договору, встановивши строк дії
договору, що рівний строку дії
картрахунку, що не заборонено статтею
259 ЦК України. Оскільки строк дії
договору подовжено у відповідності до
п. 9.12 договору, то строк позовної
давності не може бути пропущеним.

Відповідач не надав письмової заяви
про закриття картрахунку, у зв'язку із
чим на підставі умов договору, строк
дії карти відповідача було продовжено
на такий же строк, і відповідно строк
дії Договору також було продовжено на
строк дії карти. Договір укладений між
сторонами на необмежений період часу,
тобто, правовідносини боржника з
Банком тривають по сьогоднішній день.
Відповідач починаючи з 2006 року
користується грошима банку повною
мірою. Тому вважають, строк позовної
давності не може бути пропущений, так
як правовідносини між сторонами
тривають до повного погашення клієнтом
кредиту.

Відповідач висловив згоду про
укладення договору саме в такій формі,
про що свідчить його особистий підпис у
Заяві позичальника. Таким чином, Заява
разом з Умовами та правилами
користування платіжною карткою
складає договір про надання
банківських послуг, а тому між
сторонами виникли договірні відносини,
що походять з кредитного договору.
Сторонами при укладенні Кредитного
договору були досягнуті усі істотні
умови договору.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції та задовольнити позовні
вимоги Банку в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
представників сторін, відповідачку,
перевіривши матеріали справи,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що між сторонами 20.06.2006
року ОСОБА_5 було укладено кредитний
договір на суму 7 800 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, а відповідач
зобов'язувався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в розмірі 36% річних
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідач неналежно виконував свої
зобов'язання щодо виконання умов
договору, внаслідок чого станом на
31.12.2012 року року виникла заборгованість
за кредитом в сумі 33 821,22 грн., з яких
заборгованість за кредитом - 9 629,30 грн.,
заборгованість за процентами за
користування кредитом - 22 105,20 грн.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 1586,73 грн.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства. Згідно зі
ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлено строк
його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк.

Як вбачається із матеріалів справи,
позичальник ОСОБА_3 20.06.2006 року подала
заяву на отримання кредиту у сумі 7 800
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку. У
заяві на отримання кредиту термін дії
картки не визначено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності. Проте, з такими висновками
суду першої інстанції погодитись
неможливо, оскільки відповідно до ч.ч.1,4
ст 631 ЦК України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснювати свої права і виконувати
свої обовязки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Згідно з ч.5, ст 261 ЦК України за
зобовязаннями визначеними строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг, які є
невідємною частиною договору, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами правил
та/або тарифів банку, позичальник
зобовязаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком ( у випадку, якщо вона є), в
тому числі заборгованість, яка виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
карт,

виданих держателю і його довіреним
особам. При незгоді зі списанням
коштів по картрахунку письмово
проінформувати банк про це протягом 35
днів з моменту списання.

Таке свідчить про те, що сторони,
укладаючи зазначений договір, досягли
згоди, що по закінченню строку його дії
відповідна картка продовжується
банком на новий строк, якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не поступило письмової заяви держателя
про закриття картрахунку, а відтак
продовжується строк дії кредитного
договору, тобто, момент досягнення
домовленості вважається таким, що
настав.

Таким чином, на підставі умов
кредитного договору, строк дії картки
та строк дії кредитного договору
поновлюється кожного разу зі спливом
дії карти.

Із матеріалів справи вбачається, що з
моменту укладення кредитного договору,
20 червня 2006 року, ніхто зі сторін до
цього часу не заявив про намір його
припинити. У свою чергу, відповідачка
не надала банку письмової заяви про
закриття картрахунку.

За таких обставин строк дії картки, у
тому числі і строк дії кредитного
договору, пролонгувався з кожним роком
і діяв до 14 лютого 2013 року.

Судом першої інстанції неправильно
застосовані норми матеріального права,
та безпідставно відмовлено у
задоволенні позову за спливом строків
позовної давності.

Позивачем доведено факт неналежного
виконання відповідачем зобовязання за
кредитним договором та надано
відповідний розрахунок
заборгованості, що відповідачем
частково або повністю не спростовано.

Заборгованість за кредитним договором
складає 33821 гривня 21 копійка (а.с.,а.с. 3-6).

З відповідачки на користь позивача
слід також стягнути і судові витрати,
підтверджені документально ( а.с. 19, 57).

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням вимо
матеріального права і воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк",
задовольнити.

Рішення Тисменицького районного
суду від 22 травня 2013 року скасувати і
ухвалити нове рішення яким позов ПАТ
КБ "Приватбанк" задовольнити, стягнути
з ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" 33821 (тридцять три
тисячі вісімсот двадцять одну) гривню 21
копійку заборгованості за кредитним
договором та 507 гривень 32 копійки
судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
В.М. Васильковський

О.Є. Меленко