Справа №
17 січня 2014 р. Бобровицький районний
суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Булиги Н.О. з
участю секретаря Савости К.Ю.
розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Бобровиця
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа територіальна
громада в особі Рудьківської сільської
ради про усунення перешкод у
користуванні, володінні земельною
ділянкою та повернення самовільно
зайнятої частини земельної ділянки, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеним позовом, вказуючи на те, що
він є власником будинку та земельної
ділянки площею 0,27 га, що розташована
АДРЕСА_1 на підставі Державного акту на
право приватної власності на землю
серії IV-ЧН № 014727 від 19.11.2001 року.
Відповідач по справі, його сусідка,
самовільно зайняла частину належної
йому земельної ділянки вздовж всієї
межі розміром більше 0,01 га і не хоче
добровільно її повертати. Позивач
просить суд зобов»язати відповідача
повернути неправомірно захоплену
частину його земельної ділянки та не
чинити перешкод у володінні та
користуванні його земельною ділянкою.
В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_3 позовну заяву
підтримали в повному обсязі, з
висновком № С-295 судової
будівельно-технічної експертизи від
29.11.2013 року повністю згодні та вважають,
що дійсно є порушення меж
землекористування ОСОБА_2, власником
суміжної земельної ділянки, та існує
самозахват частини земельної ділянки,
розташованої АДРЕСА_1, в розмірі
визначеному експертом. Також просили
стягнути з відповідача на користь
позивача витрати пов»язані з
проведенням експертизи та судовий
Відповідач в судовому засіданні
позов не визнала та пояснила, що
рішенням Рудьківської сільської ради
від 10.07.2001 року постановлено надати їй у
власність 0,24 га земельної ділянки,
розташованої АДРЕСА_1. Але в Державному
акті на право приватної власності на
землю серії IV-ЧН № 036751 від 05.11.2001 року
площа земельної ділянки, переданої їй у
власність, зазначена в розмірі 0,18 га -
ділянки НОМЕР_1 та 0,04 га - ділянки
НОМЕР_2. Даний Державний акт не
визнавався недійсним та рішення сесії
Рудьківської сільської ради не
скасовувалось. Вважає себе власником
земельної ділянки саме в розмірі
зазначеному в рішенні сесії сільської
ради і не вбачає порушень нею меж
землекористування. Також, пояснила, що
межі вона не змінювала і не підписувала
акт щодо погодження меж земельних
ділянок в 2001 році з ОСОБА_1

Представник третьої особи
Рудьківської сільської ради в судовому
засіданні пояснив, що на підставі
рішення виконкому Рудьківської
сільської ради від 19.01.2000 року
позивачеві було надано у власність
земельну ділянку площею 0,27 га та на
підставі рішення виконкому
Рудьківської сільської ради від 10.07.2001
року відповідачу було надано у
власність земельну ділянку площею 0,22
га (ділянка НОМЕР_1 - 0,18 га та ділянка
НОМЕР_2 - 0,04 га) і отримано ними Державні
акти на право приватної власності на
землю. Межі суміжних земельних ділянок
погоджувалися у встановленому законом
порядку. Ніяких порушень при
виготовленні технічної документації
на земельні ділянки та Державних актів
не було. Пояснити, чому у Державному
акті на право приватної власності на
землю серії IV-ЧН № 036751 від 05.11.2001,
виданому ОСОБА_2 маються розбіжності у
розмірі земельної ділянки визначеному
рішенням виконкому, не може, оскільки
на час прийняття рішення він не
працював головою сільської ради.
Рішення виконкому Рудьківської
сільської ради від 10.07.2001 року не
скасовувалось та Державний акт на
право приватної власності на землю
серії IV-ЧН № 036751 від 05.11.2001 року не
визнавався недійсним, отже ОСОБА_2
згідно плану зовнішніх меж земельної
ділянки є власником земельної ділянки
розміром саме 0,18 га, щодо якої йде спір.
Будь-які помилки чи неузгодження в
Державному акті ОСОБА_2 повинна була
виявити при отриманні Державного акта.
Вважає, що в даному випадку
відповідачем дійсно порушено межі
землекористування з суміжним
власником земельної ділянки,
позивачем.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши сторони, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Згідно ч.2 ст.152 Земельного кодексу
України (далі ЗК України), власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Частиною 3 ст.152 ЗК України одним із
шляхів захисту прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки є
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав.

Як встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки
площею 0,27 га, з них 0,20 га для
обслуговування житлового будинку та 0,07
га для ведення особистого підсобного
господарства, розташованої АДРЕСА_1, що
підтверджується Державним актом на
право приватної власності на землю
серії IV-ЧН № 014727 від 19.11.2001 року.

Відповідач є власником земельної
ділянки площею 0,22 га, з них 0,18 га для
обслуговування житлового будинку та 0,04
га для ведення особистого підсобного
господарства, розташованої АДРЕСА_2, що
підтверджується Державним актом на
право приватної власності на землю
серії IV-ЧН № 036751 від 05.11.2001 року.

Висновком № С-295 судової
будівельно-технічної експертизи від
29.11.2013 року встановлено порушення
землекористування власниками суміжних
земельних ділянок, зокрема порушення
меж ОСОБА_2, власником земельної
ділянки розташованої АДРЕСА_2;
самозахват частини земельної ділянки,
розташованої АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_1 з боку суміжного землевласника
ОСОБА_2 АДРЕСА_2 та встановлено, що
захвачена площа складає 94,0 кв.м. Крім
того, також встановлено порушення меж
користування суміжною земельною
ділянкою, що розташована АДРЕСА_1.
Привести існуючі межі земельної
ділянки у відповідність до меж
встановлених Державним актом на право
приватної власності на землю, виданим
ОСОБА_1, можна шляхом переносу існуючої
межі у бік ділянки АДРЕСА_2 відповідно
до додатку № 3 до висновку.

В силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем в судовому засіданні не
надано ніяких доказів, того, що вона є
власником земельної ділянки саме
площею 0, 24 га, як вона стверджувала.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що відповідач
ОСОБА_2 порушила межі
землекористування власника суміжної
земельної ділянки ОСОБА_1, встановлені
Державним актом на право приватної
власності на землю серії IV-ЧН № 014727 від
19.11.2001 року, розташованої АДРЕСА_1, а
отже позов в частині повернення
самовільно зайнятої частини земельної
ділянки підлягає задоволенню.

Позовні вимоги в частині
зобов»язання відповідача не чинити
перешкод у володінні та користуванні
земельною ділянкою задоволенню не
підлягають, оскільки суд не може
встановлювати поведінку особи в
подальшому та зобов»язувати її до тих
чи інших дій в майбутньому.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, що підтверджується посвідченням
серії НОМЕР_3 від 22.03.1999 року, і на
підставі п.10 ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» звільнений від
сплати судового збору. Тому, згідно ч.3
ст.88 ЦПК України з відповідача на
користь держави підлягає стягненню
судовий збір.

Вимоги позивача, щодо стягнення з
відповідача витрат пов»язаних з
проведенням експертизи не можуть бути
задоволені, оскільки вони
документально не підтверджені, як того
вимагає норма ч.1 ст 88 ЦПК України.

Керуючись ст.152 Земельного кодексу
України, ст.16 ЦК України, ст.ст. 10, 88, 60, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2, власника земельної
ділянки, розташованої АДРЕСА_2,
привести існуючі межі земельної
ділянки у відповідність до меж
встановлених Державним актом на право
приватної власності на землю серії IV-ЧН
№ 014727 від 19.11.2001 року, виданим ОСОБА_1,
шляхом переносу існуючої межі у бік
ділянки АДРЕСА_2 відповідно до додатку
№ 3 до висновку та повернути ОСОБА_1
частину самовільно захваченої
належної йому земельної ділянки площею
94,0 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави
114 (сто чотирнадцять) гривень 70 копійок
в рахунок відшкодування судового
збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області через Бобровицький районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Н.О.Булига