АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів:
Побірченко Т.І., Пікуль А.А.

при секретарі:
Алейнікову М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
заявою ОСОБА_1 про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого
2013 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди,

№ апеляційного провадження:
№88-ц/796/11/2014 Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про
стягнення солідарно майнової шкоди у
розмірі 140 250 грн., заподіяної внаслідок
протиправного розукомплектування ними
належного йому транспортного засобу -
напівпричепу-платформи марки «TASKER F6-64»,
2000 року випуску, шасі НОМЕР_2.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 31 жовтня 2012 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
12 лютого 2013 року, залишеним без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від23 квітня 2013 року,
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 31 жовтня 2012 року скасовано та
ухвалено нове рішення. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди
140 250,00 грн. та судові витрати в розмірі
1402,50 грн.

12 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Апеляційного суду міста Києва із
заявою про перегляд рішення
Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого
2013 року у зв'язку знововиявленими
обставинами. Просить вказане рішення
суду скасувати, призначити справу до
нового розгляду; ухвалити нове рішення,
яким апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 31 жовтня 2012
року залишити без змін. Як на
нововиявлену обставину посилається на
те, що ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року
було скасовано заочне рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 17травня 2010 року, яким було визнано
недійсною біржову угоду №820537 від
13червня 2008 року та вилучено
транспортний засіб НОМЕР_2 у ОСОБА_1, а
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції. Також, просив
зупинити провадження у справі на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України до
вирішення судом вищезазначеної справи
про визнання недійсною біржової угоди.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 в
інтересах ОСОБА_2 проти заяви ОСОБА_1
про перегляд рішення Апеляційного суду
м. Києва від 12 лютого 2013 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами апеляційну
скаргу заперечувала та просила
відмовити у її задоволенні.

ОСОБА_1, ОСОБА_3 та особисто ОСОБА_2 в
судове засідання не з'явилася, про час
та місце розгляду справи повідомлена
належним чином, ОСОБА_2 забезпечив явку
в судове засідання свого
уповноваженого представника, а тому,
колегія суддів відповідно до вимог ч. 2
ст. 305 ЦПК України вважала за можливе
слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника ОСОБА_2, які
з'явилися в суд апеляційної інстанції,
з'ясувавши обставини справи,
оговоривши доводи заяви, колегія
суддів дійшла висновку про задоволення
заяви з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що згідно
довіреності від 04 лютого 2008 року,
посвідченої приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_6, ОСОБА_2, уповноважив ОСОБА_3
розпоряджатись належним йому причепом
марки TASKER F6-64, 2000 року випуску, шасі
(кузов, рама) НОМЕР_2, тип ТЗ -
напівпричіп-платформа, д.н.з. НОМЕР_1.

13 червня 2008 року між ОСОБА_2 (продавець)
та ОСОБА_3 (покупець) було укладено
біржову угоду №820537, посвідчену на
Українській товарній біржі, за умовами
якої продавець продав покупцю
транспортний засіб напівпричіп марки
TASKER F6-64, 2000 року випуску, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_2.

18 серпня 2009 року між ОСОБА_3 (продавець)
та ОСОБА_1 (покупцем) була укладена
біржова угода №925756, за умовами якої
ОСОБА_1 купив у ОСОБА_3 зазначений
транспортний засіб.

03 лютого 2010 року Голосіївським РУ ГУ
МВС України в м. Києві порушено
кримінальну справу № 01-14912 за заявою
ОСОБА_2 по факту підробки
невстановленою особою від його імені
біржової угоди купівлі-продажу
вказаного транспортного засобу за
ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.
358 КК України.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 17 травня 2010 року визнано
недійсною біржову угоду №820537 від 13
червня 2008 року, укладену між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 щодо продажу транспортного
засобу напівпричепу-платформи марки
TASKER F6-64, 2000 року випуску, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_2; вилучено вказаний
транспортний засіб у ОСОБА_1 та
передано його законному власнику
ОСОБА_2 (а.с.7-10).

Згідно висновку НДЕКЦ при ГУ МВС
України в м. Києві від 23 грудня 2009 року
№11/1893 ринкова вартість транспортного
засобу напівпричепу-платформи марки
TASKERF6-64, 2000 року випуску, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_2, на момент його огляду
складала 475 228,80 грн. Відповідно до
висновку спеціаліста №23 від 16 липня 2010
року ринкова вартість транспортного
засобу напівпричепу-платформи марки
TASKER F6-64, 2000 року випуску, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_2, на момент досліджена
складала 224 936,50 грн., ринкова вартість
подібного неушкодженого транспортного
засобу складала 365 186,50 грн., вартість
відновлювального ремонту без
урахування фізичного зносу складає 140
250,00 грн. (а.с.13-21).

Згідно акту вилучення у боржника
предметів, зазначених в рішенні суду та
передачі їх стягувачу від 04 лютого 2011
року, у ОСОБА_3 було вилучено
транспортний засіб марки TASKER F6-64, 2000
року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2.
На момент вилучення на цьому
транспортному засобі були відсутні
колеса та ступиці (а.с.22).

У березні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про
стягнення з них солідарно майнової
шкоди у розмірі 140 250,00 грн., заподіяної
внаслідок протиправного
розукомплектування ними належного
йому транспортного засобу
напівпричепу-платформи марки TASKERF6-64, 2000
року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2,
мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 17 травня 2010 року визнано недійсною
біржову угоду №820537 від 13 червня 2008
року, укладену від його імені та ОСОБА_3
щодо купівлі-продажу транспортного
засобу напівпричепу-платформи марки
TASKER F6-64, 2000 року випуску, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_2, вилучено вказаний
транспортний засіб у ОСОБА_1, та
зобов'язано передати його законному
власнику - ОСОБА_2 В подальшому було
з'ясовано, що вказаний транспортний
засіб було розукомплектовано,
внаслідок чого йому було завдано
майнової шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 31 жовтня 2012 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
При цьому, суд першої інстанції виходив
з того, що визнання судом недійсним
договору купівлі-продажу
транспортного засобу та вилучення його
від добросовісного набувача не є
підставою для відшкодування
відповідачами майнової шкоди, завданої
ОСОБА_2 Позивач не надав належних та
допустимих доказів, які б вказували на
неправомірність дій відповідачів щодо
належного йому майна та їх вини у
завданні такої шкоди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, представник ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
12 лютого 2013 року рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 31 жовтня 2012
року скасовано та ухвалено нове
рішення. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
відшкодування майнової шкоди 140 250,00
грн. та судові витрати в розмірі 1402,50
грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України
рішення або ухвала суду, якими
закінчено розгляд справи, що набрали
законної сили, а також судовий наказ
можуть бути переглянуті у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

Пунктом 3 частини 2 ст. 361 ЦПК України
визначено, що підставою для перегляду
рішення, ухвали суду чи судового наказу
у зв'язку з нововиявленими обставинами,
зокрема, є скасування судового рішення,
яке стало підставою для ухвалення
рішення чи постановлення ухвали, що
підлягають перегляду.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п.9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про
застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
ново виявленими обставинами»
скасування судового рішення (пункт 3
частини другої статті 361 ЦПК) може бути
визнано нововиявленою обставиною лише
в тому випадку, коли суд обґрунтував
ухвалене судове рішення скасованим
(воно було підставою для ухвалення
такого судового рішення) або виходив із
нього, хоча прямо й не посилався на
нього на підтвердження наявності
вказаних обставин, а також якщо
наслідком скасування судового рішення
є інше за змістом вирішення спору.
Вирішуючи питання про скасування
судового рішення із зазначених
підстав, суди мають виходити з
преюдиційного зв'язку судових рішень,
зокрема, із того, що між рішеннями має
існувати матеріально-правовий зв'язок,
факти, встановлені в одній із справ,
мають значення для іншої справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
Апеляційний суд міста Києва виходив з
того, що біржова угода №820537 від 13
червня 2008 року, укладена між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 щодо продажу транспортного
засобу напівпричепу-платформи марки
TASKER F6-64, 2000 року випуску, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_2, була визнана недійсною на
підставі заочного рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 17 травня 2010 року, вказаний
транспортний засіб було вилучено у
ОСОБА_1 та передано його законному
власнику ОСОБА_2 При цьому, судом було
встановлено, що вказаний транспортний
засіб було частково розукомплектовано,
внаслідок чого позивачу завдано
майнову шкоду. Відповідачами не було
надано суду будь-яких доказів, які б
підтверджували, що розукомплектування
цього транспортного засобу в період їх
володіння та користування ним
відбулось не з їх вини, а з вини інших
осіб.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2013
року, на яку посилався заявник, заочне
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 17травня 2010 року, яким було
визнано недійсною біржову угоду №820537
від 13 червня 2008 року, укладену між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо продажу
транспортного засобу, передано
транспортний засіб позивачу, як його
законному власнику, та ухвалу
Апеляційного суду міста Києва від 16
липня 2013 року було скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Таким чином, скасування заочного
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 17 травня 2010 року є підставою
для перегляду рішення Апеляційного
суду міста Києва від 12 лютого 2013 року у
зв'язку з нововиявленими обставинами
відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1190 ЦК України визначено,
що особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим.

Так, як вбачається зі змісту позовної
заяви, ОСОБА_2 було заявлено позов до
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди, завданої частковим
розукомплектуванням транспортного
засобу напівпричепу-платформи марки
TASKER F6-64, 2000 року випуску, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_2, як власником вказаного
транспортного засобу, у зв'язку з
визнанням недійсною біржової угоди та
поверненням вказаного майна йому у
власність на підставі заочного рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 17 травня 2010 року.

Разом з тим, з урахуванням ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2013 року, ОСОБА_2 на
даний час не є власником транспортного
засобу напівпричепу-платформи марки
TASKER F6-64, 2000 року випуску, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_2.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК
України право на захист цивільних прав
та інтересів, зокрема і у судовому
порядку, виникає у особи у разі
порушення, невизнання або оспорювання
такого прав або інтересу.

Відтак, ОСОБА_2 не має права вимагати
відшкодування шкоди, завданої
частковим розукомплектуванням
транспортного засобу
напівпричепу-платформи марки TASKER F6-64,
2000 року випуску, шасі (кузов, рама)
НОМЕР_2 відповідно до положень ст. ст.
1166, 1190 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не було
доведено неправомірності дій
відповідачів та їх вини у завданні йому
майнової шкоди.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2 з тих
підстав, що він не має права вимоги
відшкодування шкоди, завданої
вказаному транспортному засобу.

При цьому, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення клопотання
ОСОБА_1 про зупинення провадження в
справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК
України до вирішення судом справи про
визнання біржової угоди недійсною,
оскільки розгляд такої справи не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги та вирішенню позовних вимог про
відшкодування позивачу шкоди, завданої
внаслідок розукомплектування
транспортного засобу на момент його
прийняття позивачем за актом вилучення
у боржника предметів та передачі їх
стягувачу від 04 лютого 2011 року на
підставі рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 17 травня 2010
року.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦПК України
розгляд заяви здійснюється судом за
правилами, встановленими цим Кодексом
для провадження у суді тієї інстанції,
яка здійснює перегляд. Розглянувши
заяву, суд може скасувати судове
рішення, що переглядається, і прийняти
нове судове рішення або залишити заяву
про перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами без
задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про скасування рішення
Апеляційного суду містаКиєва від 12
лютого 2013 року та скасування рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 31 жовтня 2012 року з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 218, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого
2013 року задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від
12 лютого 2013 року скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 31 жовтня 2012 року скасувати та
ухвалити нове про відмову в позові.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

Т.І. Побірченко