АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2140
Головуючий у 1-й інстанції: Саадулаєв А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Шкоріної О.І., Слюсар Т.А.

при секретарі
Круглик В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою БорисоваІвана
Юрійовича - представника Публічного
акціонерного товариства
«РайффайзенБанк Аваль» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 травня 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», треті особи: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
про визнання договору іпотеки
недійсним.

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року позивач ОСОБА_5
звернулася до суду з позовом до
відповідача Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, про
визнання договору іпотеки недійсним,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.03.2007
року між позивачем та відповідачем
було укладено договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстрований в
реєстрі нотаріальних дій за № 868 (далі
договір іпотеки). Договір було укладено
на забезпечення виконання зобов'язань,
що витікають з кредитного договору
№014/0005/82/11939 від 30.03.2007 р. (далі кредитний
договір) між Банком та ОСОБА_6 про
надання останній невідновлювальної
кредитної лінії з лімітом 78 030,00 доларів
США на строк до 30.03.2017 р. включно.
Поручителем за договором є ОСОБА_7
Згідно умов договору іпотеки
іпотекодержатель має право, у випадку
невиконання позичальником зобов'язань
за кредитним договором отримати
задоволення своїх вимог за рахунок
заставленого майна - квартири АДРЕСА_1,
що належить позивачу на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу. Позивач посилається
на те, що у момент підписання договору
іпотеки вона знаходилась у стані, коли
через тяжку хворобу не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними, через що волевиявлення не було
вільним. А тому, на підставі статті 225
Цивільного кодексу України, договір
іпотеки є недійсним.

Ухвалою Шевченківського районного
суду міста Києва від 14 травня 2013 року
позовну заяву ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», треті особи: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
в частині позовних вимог щодо визнання
нікчемною заяви від 23 липня 2009 року -
залишено без розгляду, за заявою
представника позивача.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 28 травня 2013 року
позов ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», треті особи: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
про визнання договору іпотеки
недійсним, задоволено. Визнано
недійсним з моменту вчинення договір
іпотеки укладений між ОСОБА_5 та
Відкритим акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль» від 30 березня
2007 року, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрований в реєстрі нотаріальних
дій за № 868. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль»(код 14305909) на користь ОСОБА_5(
і.н. НОМЕР_1) 8 (вісім)грн. 50 коп.
державного мита та 2 148(дві тисячі сто
сорок вісім) грн. 48 коп. - витрат
пов'язаних з проведенням судової
експертизи.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції представник
відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник
відповідача порушує питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», треті особи:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, про визнання договору
іпотеки недійсним, відмовити у повному
обсязі, мотивуючи тим, що судові
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що визнаючи недійсним з
моменту вчинення договір іпотеки на
підставі висновку
судово-психіатричної експертизи суд
першої інстанції не врахував, що
експертний висновок не є
беззаперечним фактом, а одним із
доказів, який повинен оцінюватись у
сукупності з іншими доказами у справі.
Однак, всупереч даній нормі, судом не
досліджено в повній мірі інші
обставини, як укладення додаткової
угоди № 1 до кредитного договору №
014/005/82/11939 від 30.03.2007 р. між кредитором та
позичальником, згоду на укладення якої
надавала позивач ОСОБА_5, як майновий
поручитель. Тобто, подальшими своїми
діями щодо надання згоди на зміну умов
кредитного договору ОСОБА_5
підтвердила дійсність договору
іпотеки та свій намір щодо подальшого
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором належним їй
майном.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_5 та
її представник ОСОБА_10 заперечували
проти доводів апеляційної скарги.
Представник позивача та треті особи:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 в судове засідання не
з'явились, про час і місце розгляду
справи судом повідомлені у
встановленому законом порядку. У
відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК
України неявка сторінабо інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи, а тому колегія
суддів вважає можливим слухати справу
у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5
про визнання договору іпотеки
недійсним, суд першої інстанції
виходив із того, що ОСОБА_5 у момент
підписання договору іпотеки від 30.03.2007
р., посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в
реєстрі нотаріальних дій за №868 не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними.

Однак, погодитись з таким висновком
суду першої інстанції не можна,
оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд неправильно
застосував норми матеріального закону.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п. 3, 4 статті 309
ЦПК України рішення суду першої
інстанції скасовує, ухвалює нове із
наступних підстав:

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач є власником
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
копією договору купівлі- продажу
квартири (а.с. 47). 30 березня 2007 року між
позивачем та банком ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» укладено договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстрований в
реєстрі нотаріальних дій за №868.
Відповідно до п.1.1. договору іпотеки
договір забезпечує вимоги
іпотекодержателя, що витікають з
кредитного договору №014/0005/82/11939 від 30
березня 2007 року, укладеного між
іпотекодержателем та позичальником
ОСОБА_6 ( третя особа по справі), а також
додаткових угод до нього, що можуть
бути укладені в подальшому, за умовами
якого позичальник зобов'язується перед
іпотекодержателем повернути кредит в
розмірі 78 030,00 доларів США через 120
місяців до 30.03.2017 р., сплатити проценти
за його користування, комісійну
винагороду, неустойку(пеню, штрафи), в
розмірі, строки та у випадках,
передбачених кредитним договором, а
також виконати інші умови кредитного
договору та відшкодувати
іпотекодержателю всі можливі збитки,
понесені ним внаслідок невиконання чи
неналежного виконання умов кредитного
договору. Предметом іпотеки є нерухоме
майно: квартира АДРЕСА_1, яка належить
іпотекодавцю на підставі договору
купівлі-продажу квартири.

Звертаючись до суду з даним позовом
позивач посилалась на те, що у момент
підписання договору іпотеки вона
знаходилась у стані, коли через тяжку
хворобу не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними,
через що волевиявлення не було вільним.
А тому, вважала, що договір іпотеки має
бути визнаний недійсним на підставі
статті 225 ЦК України.

Перевіряючи доводи сторін, надаючи
оцінку пред'явлених ними доказів в
обґрунтування своїх доводів
(заперечень), колегія суддів, приходить
до наступного:

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину
передбачені статтею 203 ЦК України, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам - частина 1; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності - частина 2; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі -
частина 3; правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом - частина 4;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним - частина 5; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей
- частина 6.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України
недодержання сторонами або стороною в
момент вчинення правочину вимог,
встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України, як правило, має наслідком
визнання правочину недійсним.

Правила статті 225 ЦК поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 11 червня 2012 року по
справі призначено судово-психіатричну
експертизу.

Згідно акту амбулаторної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 834
від 04.09.2012 року ОСОБА_5 в момент
підписання нею договору іпотеки (30
березня 2007 року) страждала на Органічне
ураження головного мозку судинного
ґенезу (гіпертонічна хвороба,
церебральний атеросклероз,
дисциркуляторна енцефалопатія,
наслідки перенесеного ГГІМК з
психоорганічним синдромом і
елементами моторної афазії (шифр по
МКХ-10: Б 07/9). Наявні у підекспертної на
цей час психічні розлади істотно
впливали на її здатність усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними (
а.с. 139-141 том 1).

Колегія суддів вважає, що проведеною у
справі експертизою не зроблено
висновку про абсолютну неспроможність
ОСОБА_5 в момент підписання нею
договору іпотеки розуміти значення
своїх дій та керувати ними, а лише
стверджено, що існуючі в той час
порушення її психічної діяльності
істотно впливали на її здатність
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними, що саме по собі не є
підставою для визнання складеного в
такому стані договору недійсним з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК
України. Також інші зібрані у справі
докази не свідчать про те, що в момент
підписання договору іпотеки позивач не
розуміла значення своїх дій і не могла
керувати ними.

Таким чином, поклавши в основу свого
рішення зазначений вище акт експертизи
про те, що наявні у ОСОБА_5 психічні
розлади в момент підписання договору
іпотеки істотно впливали на її
здатність усвідомлювати значення
своїх дій і керувати ними, суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку про тимчасову недієздатність
ОСОБА_5 та визнання недійсним з моменту
вчинення договору іпотеки, оскільки
підставою для визнання правочину
недійсним відповідно до положень
статті 225 ЦК України може бути лише
абсолютна неспроможність особи в
момент вчинення правочину розуміти
значення своїх дій та (або) керувати
ними і в основу рішення суду про
недійсність правочину не може
покладатися висновок експертизи, який
ґрунтується на припущеннях.

За наведених обставин, рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 28 травня 2013 року підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», треті особи: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
про визнання договору іпотеки
недійсним слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Борисова Івана
Юрійовича - представника Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 28 травня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовної заяви
ОСОБА_5 до Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, про
визнання договору іпотеки недійсним,
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: