АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/70/14
УХВАЛА

13 січня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

у складі: головуючого
- судді Варвус Ю.Д.,

суддів -
Федорової Н.О., Купельського А.В.,

при
секретарі - Байдичі О.В.,

з участю: позивачки -
ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника відповідачки - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 14 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи Олешинська
сільська рада Хмельницького району,
реєстраційна служба головного
управління юстиції у Хмельницькій
області, служба у справах дітей
Хмельницької райдержадміністрації про
визнання права власності на частину
будинковолодіння, скасування
свідоцтва про право власності та
державної реєстрації.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення
та усунення перешкод у користуванні
власністю. В обґрунтування позову
зазначала, що вона є власником
житлового будинку АДРЕСА_1. В даному
будинку проживає вдова її сина ОСОБА_7 -
ОСОБА_1, тобто невістка. Скориставшись
її похилим віком остання вигнала її з
будинку, а тому вона була змушена піти
проживати до другого сина.

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3,
треті особи Олешинська сільська рада
Хмельницького району, реєстраційна
служба головного управління юстиції у
Хмельницькій області, служба у справах
дітей Хмельницької
райдержадміністрації про визнання
права власності на частину
будинковолодіння, скасування
свідоцтва про право власності та
державної реєстрації.

________________________________________________________________________
______

Доповідач у першій інстанції Порозова
І.Ю. Провадження №
22-ц/792/70/14

Суддя-доповідач Федорова Н.О.
Категорія № 2

В обґрунтування позову зазначила, що з
2006 року проживала в цивільному шлюбі з
ОСОБА_7 та вела з ним спільне
господарство. Спочатку вони проживали
з її батьками. Одночасно протягом 2006-2007
років за спільні кошти та спільними
зусиллями робили ремонт та оздоблення
другого поверху спірного будинку,
прибудованої веранди з входом на
другий поверх і вбудованим гаражем
(робили опалення, відводили воду,
проводили електромонтажні роботи,
вставляли вікна, двері, облаштовували
внутрішнє та зовнішнє оздоблення), а
також облаштовували прибудинкову
територію. Відповідно до свідоцтва про
право власності від 28.02.2008 року
вказаний будинок належить ОСОБА_3
Однак, з усної згоди останньої, другий
поверх будинку, веранда з входом на
другий поверх і вбудований гараж був
побудований за життя її чоловіком. У 2007
році вони переїхали проживати у
зазначений будинок. Упродовж 2012-2013
років з усного дозволу батьків своїми
силами побудували хлів та ще один
гараж.

31.10.2009 року вона зареєструвала шлюб з
ОСОБА_7 Від даного шлюбу у них
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року донька.
Від першого шлюбу в неї є ще одна
донька. Всі разом вони проживали у
спірному будинку, оплачували
комунальні послуги. ІНФОРМАЦІЯ_2 року
її чоловік помер. Після цього її
свекруха відразу переїхала проживати
до когось із дітей. З того часу остання
та її другий синОСОБА_11 намагаються за
допомогою різних засобів виселити її з
дітьми із спірного будинку. А тому,
просила скасувати право власності на ?
частину житлового будинку, ? частину
хліва, ? частину прибудованого гаража,
які розташовані по АДРЕСА_1 та на
підставі свідоцтва про право власності
від 02.06.2008 року належать ОСОБА_3;
скасувати дане свідоцтво та запис про
державну реєстрацію № 23476873 від 02.06.2008
року; визнати за нею право власності на
? частину житлового будинку, ? частину
хліва, ? частину прибудованого гаража
за вищевказаною адресою.

Первісні та зустрічні позовні вимоги
ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду від 4 жовтня 2013 року були об'єднані
в одне провадження.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 14
листопада 2013 року було прийнято
відмову від позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
виселення та усунення перешкод у
користуванні власністю у зв'язку із
добровільним виселенням ОСОБА_10 з
належного ОСОБА_3 будинку, а
провадження у справі в цій частині
закрите.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 14
листопада 2013 року в позові ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи Олешинська
сільська рада Хмельницького району,
реєстраційна служба головного
управління юстиції у Хмельницькій
області, служба у справах дітей
Хмельницької райдержадміністрації про
визнання права власності на частину
будинковолодіння, скасування
свідоцтва про право власності та
державної реєстрації відмовлено.

Непогоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Вважає це рішення незаконним та
необгрунтованим, прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. На її думку, суд
прийшов до хибного висновку про те, що
нею не надано доказів на підтвердження
спільного будівництва нею та її
чоловіком добудови другого поверху
спірного будинку та його оздоблення.
Разом з тим, такі були надані, але суд їм
належної оцінки не дав. Зокрема:
показам свідків, копії заповіту, яким
ОСОБА_3 заповіла другий поверх будинку
її чоловіку. Натомість, суд взяв до
уваги покази свідків ОСОБА_3, які є
зацікавленими в розгляді справи,
оскільки є її родичами. Вважає, що нею
було надано достатньо доказів, які
підтверджують, що саме вона з чоловіком
своїми спільними коштами добудували
спірний будинок, що значно підвищило
його вартість, здійснили ряд поліпшень,
які є невід'ємними від будинку та як
суб'єкт права спільної сумісної
власності має право на отримання у
власність тієї частини будинку, яка
фактично створена та набута нею з
чоловіком.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник апеляційну скаргу, з
мотивів, викладених в ній, підтримали.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник
заперечили проти апеляційної скарги,
пояснивши, що участі у будівництві
спірного будинку ОСОБА_1 не брала,
оскільки станом на час одруження
останньої з її сином ОСОБА_7, будинок
вже був побудований і свідоцтво про
право власності на нього вже було
видане.

Представники третіх осіб Олешинської
сільської ради Хмельницького району,
реєстраційної служби Головного
управління юстиції в Хмельницькій
області, служби у справах дітей
Хмельницької райдержадміністрації у
судове засідання апеляційного суду не
з'явились, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштових
відправлень.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Давши належну оцінку доказам у справі,
суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у позові.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, дана їм правильна
оцінка, а його висновки узгоджуються з
матеріалами справи і відповідають
закону.

Встановлено, що рішенням виконкому
Олешинської сільської ради від 26.09.1990
року № 53 ОСОБА_3 дозволено
будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_1 (а.с. 101), а 14.12.1990 року їй було
видано паспорт на забудову,
генеральний план забудови та інші
документи, необхідні для початку
будівництва (а.с.100-106).

24.10.2005 року Хмельницьким районним КП
ГРБТІ складено поверховий план на
будівлю (а.с.108), а саме: першого та
другого поверху будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Олешинської сільської ради
від 15.12.2006 року ОСОБА_3 передано у
приватну власність земельну ділянку,
площею 0,20 га по АДРЕСА_1 (а.с.97).

05.08.2008 року було виготовлено технічний
паспорт на спірний будинок з вказівкою
його власника - ОСОБА_3 (а.с. 46-48).

Рішенням виконавчого комітету
Олешинської сільської ради від 28.02.2008
року було оформлено право власності на
житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, а
02.06.2008 року останній було видано
свідоцтво про право власності на
вказаний будинок (а.с.49).

У 2007 році ОСОБА_1, будучи співмешканкою
сина ОСОБА_3 - ОСОБА_7, періодично
приїздила в будинок по АДРЕСА_1 та
спільно з останнім здійснювали в
будинку окремі оздоблювальні роботи,
що сторонами визнається та не
оспорюється.

31.10.2009 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_1
(а.с.61), а ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них
народилася донька ОСОБА_12 (а.с.62).

Відповідно до даних свідоцтва про
смерть, наявного у матеріалах справи,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер (а.с.64).

Вказані обставини об'єктивно
підтверджуються: даними будівельного
паспорту на забудову (а.с. 100); даними
схеми розміщення будівель і споруд на
земельній ділянці АДРЕСА_1,
землекористувач - ОСОБА_3, та
поверхового плану від 24.10.2005 року (а.с.
96); даними рішення виконавчого комітету
Олешинської сільської ради від 15.12.2006
року (а.с. 97); даними свідоцтва про право
власності (а.с. 11, 12); даними свідоцтв про
шлюб (а.с. 61), про народження (а.с. 62) та
про смерть (а.с. 15).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила
(створила) річ зі своїх матеріалів на
підставі договору, є власником цієї
речі. Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Згідно з приписами ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відмовляючи у позові суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
станом на 28.02.2008 року спірний будинок
був завершений будівництвом, зданий в
експлуатацію, та здійснено державну
реєстрацію права власності на нього за
ОСОБА_3, якій і надавався дозвіл на його
будівництво.

Достатніх та допустимих доказів того,
що саме ОСОБА_1 разом з покійним
чоловіком будували спірний будинок, в
тому числі і його другий поверх, а також
доказів того, що будівельні матеріали,
зазначені у квитанціях (а.с. 53, 54, 55),
доданих до матеріалів справи, були
використані саме на його будівництво,
суду надано не було. Не доведено суду і
наявність будь-яких угод між ОСОБА_1 чи
між її покійним чоловіком з підрядними
чи іншими організаціями, з приводу
будівництва саме вказаних будинку,
хліва, гаражів.

Покази свідків з цього приводу, а також
наявна у матеріалах справи копія
заповіту (а.с. 60), укладеного 13.12.2010 року
ОСОБА_3 на користь сина ОСОБА_7, яким
вона заповіла останньому другий поверх
будинку по АДРЕСА_1 та гараж у цокольній
його частині, не можуть братись судом
до уваги, оскільки не відповідають
вимогам ч.2 ст. 59 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилань на докази, які б спростовували
висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав в межах доводів
апеляційної скарги для його скасування
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 14
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду Н.О.
Федорова