Справа № 567/12/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської
області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Острозі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Сіянцівської сільської ради
Острозького району Рівненської
області про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування за заповітом, -

встановив:

до Острозького районного суду
звернулася ОСОБА_1 з позовом до
Сіянцівської сільської ради
Острозького району Рівненської
області про визнання за нею права
приватної власності на садибний
житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями в
порядку спадкування за заповітом,
мотивуючи свої вимоги тим, що вона, як
спадкоємець за заповітом після смерті
ОСОБА_3, успадкувала належний їй
садибний житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями, що
розташований по АДРЕСА_1, який
відносився до колгоспного двору.
Зазначає, що станом на 1991 рік в будинку
проживала та була зареєстрована лише
ОСОБА_3, яка як член бувшого колгоспного
двору була одноособовим власником
вищевказаного житлового будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, та після її
смерті відкрилась спадщина, до складу
якої входить зокрема вищевказаний
житловий будинок. Згідно заповіту від
03.08.2009 р. ОСОБА_3 на випадок своєї смерті
заповіла все належне їй майно на
користь позивача. Зазначає, що належним
чином прийняла спадщину, звернувшись
до нотаріуса з відповідною заявою,
проте за відсутності передбаченого
чинним законодавством
правовстановлюючого документа
нотаріус відмовив їй в оформленні
спадкових прав, у зв'язку з чим вона
позбавлена можливості на сьогоднішній
день в позасудовому (нотаріальному)
порядку оформити право власності на
садибний житловий будинок, оскільки
ОСОБА_3 за життя не виготовила на своє
ім'я відповідної технічної
документації на будинок, не отримала
свідоцтва про право власності на нього
та не здійснила державної реєстрації
права власності на даний житловий
будинок, що й спонукало ОСОБА_1
звернутися до суду з даним позовом.
Судові витрати позивач просила
покласти на неї.

Позивач та її представник в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги в
повному обсязі та просили їх
задовольнити з підстав, наведених у
позовній заяві.

Представник відповідача - Сіянцівської
сільської ради Острозького району
Рівненської області в судове засідання
не з'явився, в поданій до суду письмовій
заяві позовні вимоги визнав у повному
обсязі, просив розгляд справи
здійснювати у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та
її представника, перевіривши матеріали
справи, дослідивши надані сторонами та
витребувані судом докази, прийшов до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Визнання відповідачем позову не
суперечить закону та не порушує прав чи
інтересів третіх осіб, а тому
приймається судом.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Судом встановлено та підтверджується
наявними у матеріалах справи доказами,
зокрема, випискою Сіянцівської
сільської ради Острозького району № 341
від 23.11.2013р. з погосподарської книги № 4
(особовий рахунок НОМЕР_1), що за ОСОБА_3
обліковується житловий будинок з
надвірними будівлями за адресою
АДРЕСА_1, та згідно довідок
Сіянцівської сільської ради
Острозького району №540, 542 від 23.12.2013 р.
вказане домогосподарство згідно даних
погосподарського обліку було
зареєстровано як колгоспний двір та
станом на 1991 рік в ньому була
зареєстрована та проживала ОСОБА_3

Відповідно до ст.ст.17, 18 Закону України
«Про власність» до правовідносин, що
виникли до введення в дію зазначеного
закону, застосовується діюче на той час
законодавство і спори щодо майна
колишнього колгоспного двору, яке було
придбане до 15 квітня 1991 року, мають
вирішуватись за нормами, що регулювали
власність такого двору. Отже, право
власності на майно, яке належало до
колгоспного двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили права на частку в його
майні та згідно ст.123 ЦК УРСР (в
редакції, яка діяла на час існування
правовідносин, що регулювали власність
колгоспного двору) розмір частки члена
двору встановлюється виходячи з
рівності часток усіх членів двору,
включаючи неповнолітніх і
непрацездатних.

На підставі вищевикладеного, суд, за
відсутності даних про втрату членом
бувшого колгоспного двору права на
частку в майні колишнього колгоспного
двору, приходить до висновку, що
спірний житловий будинок належав
ОСОБА_3, та вона була одноособовим
власником вищезазначеного садибного
житлового будинку з надвірними
будівлями.

Згідно довідки КП «Рівненське ОБТІ» №
13784 від 23.12.2013 р. право власності на
садибний житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1, не
зареєстровано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 07.03.2012 року.

За життя ОСОБА_3 03.08.2009 р. склала заповіт,
посвідчений секретарем виконавчого
комітету Сіянцівської сільської ради
Острозького району Рівненської
області та зареєстрований в реєстрі за
№11, у якому зробила заповітне
розпорядження, відповідно до якого
житловий будинок, що знаходиться в
с.Садки Острозького району Рівненської
області, присадибну земельну ділянку
та все інше майно, зокрема, право на
земельну частку (пай) ОСОБА_3 заповіла
племінниці ОСОБА_1

На день смерті ОСОБА_3 складений нею
заповіт змінено чи скасовано не було,
що підтверджується витягом зі
Спадкового реєстру № 30120464 від 06.04.2012 р.
та матеріалами оглянутої в суді
спадкової справи № 114/2012 р., померлої
ОСОБА_3

Згідно оглянутих у судовому засіданні
матеріалів витребуваної спадкової
справи №114/2012, заведеної після смерті
ОСОБА_3О р., спадкоємцем за заповітом є
позивач ОСОБА_1, про що свідчить заява
останньої про прийняття спадщини та
видане на її ім'я свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 09.10.2013 р. на
частину спадкового майна, що
складається із земельної ділянки
площею 3,6152 га, що знаходиться на
території Сіянцівської сільської ради
Острозького району Рівненської
області, призначеної для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка належала спадкодавцю
на підставі державного акту на право
приватної власності на землю, виданого
09.01.2002 року Сіянцівською сільською
радою Острозького району.

Згідно довідки Острозької районної
державної нотаріальної контори №
1097/01-16 від 25.12.2013 р. спадкоємцем за
заповітом після смерті ОСОБА_3, є ОСОБА_1
Відомості про інших спадкоємців, окрім
ОСОБА_1, в нотаріальній конторі
відсутні.

Після смерті ОСОБА_3, позивач здійснює
догляд за вищевказаним житловим
будинком, обробляє земельну ділянку на
якій він знаходиться, що
підтверджується довідкою Сіянцівської
сільської ради Острозького району № 547
від 25.12.2013 р.

Встановлені судом обставини свідчать
про те, що позивач належним чином
прийняла спадщину, що відкрилась після
смерті її тітки ОСОБА_3, та є єдиним її
спадкоємцем за заповітом.

У відповідності до ч.1 ст.1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Так як житловий будинок з
господарсько-побутовими приміщеннями
за вищевказаною адресою належав для
ОСОБА_3, а відтак вказане нерухоме майно
входить до складу спадщини, яка
відкрилась після смерті ОСОБА_3, право
на який має позивач, як спадкоємець за
заповітом, складеним 03.08.2009 р.

Відповідно до ст.1223 ЦК України особи,
визначені у заповіті мають право на
спадкування, тобто ОСОБА_1 має право на
перехід до неї в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_3 права
власності на садибний житловий будинок
з господарсько-побутовими будівлями по
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

З огляду на те, що ОСОБА_1 є єдиним
спадкоємцем після смерті тітки ОСОБА_3,
та належним чином прийняла спадщину, а
тому має право на перехід до неї в
порядку спадкування за заповітом права
власності на спірний садибний житловий
будинок з господарсько-побутовими
будівлями.

Отже, вимога ОСОБА_1 про визнання за нею,
як за спадкоємцем за заповітом після
смерті ОСОБА_3, права власності на
садибний житловий будинок в АДРЕСА_1, є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З матеріалів справи судом встановлено,
що ОСОБА_1 з метою оформлення своїх
спадкових прав зверталася до
нотаріуса, який відмовив їй у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
житловий будинок, мотивуючи
відсутністю правовстановлюючих
документів на нерухоме майно.

В ході судового розгляду судом також
встановлено, що позивачка зверталася
до відповідача із заявою в якій просила
видати свідоцтво про право власності
на спірний житловий будинок, у видачі
якого їй сільська рада відмовила,
мотивуючи тим, що спірний житловий
будинок обліковується за ОСОБА_3 та
видача свідоцтва про право власності
на померлих осіб чинним законодавством
не передбачена, що й спонукало
позивачку звернутися до суду за
захистом своїх майнових прав та
інтересів.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом;
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є визнання права.

Таким чином, обраний позивачкою спосіб
захисту своїх прав відповідає чинному
законодавству.

Беручи до уваги встановлені судом
обставини справи, суд приходить до
висновку про наявність фактичних та
правових підстав для задоволення
позову.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.10, 11, 61, 174, 208-209, 212-215, 218
ЦПК України, ст.ст.11, 16, 328, 1217, 1218, 1223, 1233
ЦК України, ст.ст.123, 529, 549 ЦК УРСР (в
редакції 1963 р.), ст.ст.17, 18 Закону України
«Про власність», суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем за
заповітом після смерті ОСОБА_3, право
приватної власності на садибний
житловий будинок (А-1), що складається з :
коридору - 1-1, коридору - 1-2, кухні - 1-3,
житлової - 1-4, житлової - 1-5, загальною
площею 53,1 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м.,
вартістю 24 175 грн., та
господарсько-побутові будівлі :
веранду - а- вартістю 4 075 грн., сходи - а-1
вартістю 95 грн., погріб - Б - вартістю 3 223
грн., господарську будівлю - В - вартістю
8 833 грн., сарай - в - вартістю 487 грн.,
сарай - в-1 - вартістю 888 грн., вбиральню -
Г - вартістю 522 грн., колодязь - К -
вартістю 1 942 грн., огорожу № 1 - вартістю
2 480 грн., ворота № 2 - вартістю 1 047 грн.,
всього загальною вартістю 47 767 грн., що
розташовані в АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Острозький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Сторони, які не були присутніми під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу в цей же строк з дня
отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Василевич О.В.