Провадження № 2/521/6670/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року Малиновський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Коблової О.Д.,

при секретарі судового засідання -
Гончарук Х.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.
Одеси звернулась позивач ОСОБА_1. із
зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що 07 травня 2005 року між ТОВ
«Адмірал-Будінвест» та ОСОБА_3 укладено
договір № 167 «Про дольову участь у
будівництві житла», за яким ОСОБА_3
зобов'язувався сплатити 34153 долари США
92 центи за курсом та у строки,
обумовлені додатком № 1 до договору, а
ТОВ «Адмірал-Будінвест»
зобов'язувалися здійснити будівництво
та передати ОСОБА_3 у власність
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

18 січня 2006 року між ТОВ
«Адмірал-Будінвест»ОСОБА_3 та
позивачем було укладено додаткову
угоду до договору № 167 «Про дольову
участь у будівництві житла», за якою
ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 права та
обов'язки інвестора за вказаним
договором, а також між ТОВ
«Адмірал-Будінвест» та ОСОБА_1 укладено
договір № 167 «Про дольову участь у
будівництві житла» у новій редакції.

16 січня 2007 року ОСОБА_1 отримано
свідоцтво від 16 січня 2007 року про право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновького районного суду
м. Одеси визнано додаткову угоду від 18
січня 2006 року до договору № 167 «Про
дольову участь у будівництві житла»,
укладену між ТОВ «Адмірал-Будінвест»
та ОСОБА_3, ОСОБА_1; договір № 167 «Про
дольову участь у будівництві житла»
(нова редакція) від 18 січня 2006 року,
укладену між ТОВ «Адмірал-Будінвест»
та ОСОБА_1 - недійсними. Визнано
недійсним свідоцтво від 16 січня 2007 року
серії ЯЯЯ № 505053 про право власності
ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2. Вказану
квартиру визнано об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 та виділено кожному з них по ?
частин цієї квартири у власність.
Однак, позивачка зазначає, що за період
з 17 січня 2006 року по квітень 2014 року нею
були сплачені кошти на утримання
зазначеної квартири. На підставі
зазначених обставин вона змушена
звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач уточнила
позовні вимоги, до змісту яких просила
стягнути з відповідачів 247 324 гривню у
солідарному порядку. Просила суд
ухвалити рішення, яким позов
задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення
позову заперечувала, надала пояснення
та письмові заперечення проти позову.
Просила у задоволенню позову
відмовити. Так, відповідачем було
зазначено, що позивач є
недобросовісним набувачем, а
відповідач ніколи там не проживала і не
знала, що у даній квартирі є, якою вона
була під час прийому-передачі, та який
ремонт,коли проводився,та чи взагалі
проводився. На усі спроби потрапити до
спільної з чоловіком квартири
викликалася міліція, на відповідача
був вчинений напад позивачем ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 Також позивач зазначає, що
рішенням Малиновського районного суду
м.Одеси від 16 грудня 2013 року,яке було
залишене без змін ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 28 березня 2014
року, та Ухвалою Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 16 липня 2014 року вказану
квартиру визнано об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 та виділено кожному з них по ?
частин цієї квартири у власність.
Проте, на сьогоднішній день
відповідачка не має змоги
зареєструвати право власності та
реалізувати свої права як власника, у
зв'язку з застосуванням позивачем
запобіжних заходів, а саме накладення
арешту на квартиру.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав
частково, згоден на ? частину заявлених
вимог.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги виниклі
обставини та пояснення сторін за суттю
спору і підставами звернення в суд,
надавши належну юридичну оцінку
виниклим між сторонами по справі
правовідносинам, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не
підлягають задоволенню.

Заслухавши думку сторін, дослідивши і
проаналізувавши докази, які містяться
в матеріалах справи, суд на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилалась як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дійшов наступних висновків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.2 постанови від 18.12.2009
року №14 «Про судове рішення у
цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК України, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність і допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 07
травня 2005 року між ТОВ
«Адмірал-Будінвест» та ОСОБА_3 укладено
договір № 167 «Про дольову участь у
будівництві житла», за яким ОСОБА_3
зобов'язувався сплатити 34153 долари США
92 центи за курсом та у строки,
обумовлені додатком № 1 до договору, а
ТОВ «Адмірал-Будінвест»
зобов'язувалися здійснити будівництво
та передати ОСОБА_3 у власність
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

18 січня 2006 року між ТОВ
«Адмірал-Будінвест»ОСОБА_3 та
позивачем було укладено додаткову
угоду до договору № 167 «Про дольову
участь у будівництві житла», за якою
ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 права та
обов'язки інвестора за вказаним
договором, а також між ТОВ
«Адмірал-Будінвест» та ОСОБА_1 укладено
договір № 167 «Про дольову участь у
будівництві житла» у новій редакції.

16 січня 2007 року ОСОБА_1 отримано
свідоцтво від 16 січня 2007 року про право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного суду
м.Одеси від 16 грудня 2013 року,яке було
залишене без змін ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 28 березня 2014
року, та Ухвалою Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 16 липня 2014 року визнано
додаткову угоду від 18 січня 2006 року до
договору № 167 «Про дольову участь у
будівництві житла», укладену між ТОВ
«Адмірал-Будінвест» та ОСОБА_3, ОСОБА_1;
договір № 167 «Про дольову участь у
будівництві житла» (нова редакція) від
18 січня 2006 року, укладену між ТОВ
«Адмірал-Будінвест» та ОСОБА_1 -
недійсними. Визнано недійсним
свідоцтво від 16 січня 2007 року серії ЯЯЯ
№ 505053 про право власності ОСОБА_1 на
квартиру АДРЕСА_3. Вказану квартиру
визнано об'єктом права спільної
сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та
виділено кожному з них по ? частин цієї
квартири у власність.

Проте, судом встановлено з пояснень
сторін та доказів наявних матеріалах
справи, що рішення суду не виконано,
відповідач ОСОБА_2 не має можливості
реалізувати своє право власності, у
зв'язку з вчиненням перешкод позивачем.
Так, в матеріалах справи наявне
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, видане ОСОБА_1.
Відповідно до витягу про реєстрації
права власності на нерухоме майно та
технічного паспорту, зазначена
квартира належить позивачу.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Так, у заявлених вимогах позивач
зазначає перелік послуг та витрачених
коштів, які вона витратила на ремонт та
утримання квартири. Проте докази, що
підтверджують достовірність наданих
фактів у суду відсутні.

Як зазначалося вище, на момент
винесення рішення право власності
ОСОБА_2 не встановлено. Рішення суду,
яким визнано право власності на ?
частини зазначеної квартири за
адресою: квартиру АДРЕСА_1, не виконано.

А від так з матеріалів справи
вбачається, зокрема, з свідоцтва про
право власності, що позивач була
власником зазначеної квартири.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Тому, суд вважає, що будь-які дії, які
були спрямовані позивачем на ремонт та
утримання квартири проводилися з
власної ініціативи, на власний розсуд,
так як позивач вважала та мала законні
підстави, у вигляді свідоцтва про право
власності, вважати себе власником
квартири.

Окрім того, стороною позивача не надано
належних доказів того, що, відповідачем
по справі, було створені будь-які
договірні відносини з приводу
поліпшення чи ремонту зазначеної
квартири, чи позивач діяв за дорученням
відповідача.

Відповідно до ст.. 1158 ЦК України, якщо
майновим інтересам іншої особи
загрожує небезпека настання
невигідних для неї майнових наслідків,
особа має право без доручення вчинити
дії, спрямовані на їх попередження,
усунення або зменшення. Особа, яка
вчинила дії в майнових інтересах іншої
особи без її доручення, зобов'язана при
першій нагоді повідомити її про свої
дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою
особою, надалі до відносин сторін
застосовуються положення про
відповідний договір. Якщо особа, яка
розпочала дії в майнових інтересах
іншої особи без її доручення, не має
можливості повідомити про свої дії цю
особу, вона зобов'язана вжити усіх
залежних від неї заходів щодо
попередження, усунення або зменшення
невигідних майнових наслідків для
іншої особи. Особа, яка вчиняє дії в
майнових інтересах іншої особи без її
доручення, зобов'язана взяти на себе
всі обов'язки, пов'язані із вчиненням
цих дій, зокрема обов'язки щодо
вчинених правочинів.

Відповідно до ст.. 1160 ЦК України, особа,
яка вчинила дії в майнових інтересах
іншої особи без її доручення, має право
вимагати від цієї особи відшкодування
фактично зроблених витрат, якщо вони
були виправдані обставинами, за яких
були вчинені дії. Якщо особа, яка
вчинила дії в майнових інтересах іншої
особи без її доручення, при першій
нагоді не повідомила цю особу про свої
дії, вона не має права вимагати
відшкодування зроблених витрат

В конкретному випадку з врахуванням
усіх наявних матеріалів справи та
доказів досліджених судом в ході
розгляду справи по суті, суд вважає, що
проведення ремонтних робіт квартири не
виправдовувалось загрозою небезпеки
настання невигідних майнових
наслідків для відповідача.

Відповідно до вимог ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку про необхідність
відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 224, 294-296 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення коштів - відмовити
в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10-ти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
О.Д. Коблова