НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 січня 2014 рокуСправа № 322/1172/13-ц

Новомиколаївський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання
Гавриш О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Приватного підприємства
«Грандфінресурс»

про: захист прав споживача,
визнання договору недійсним, стягнення
коштів.

28 листопада 2013 року до
Новомиколаївського районного суду
Запорізької області надійшов
вищезазначений цивільний позов, в
якому позивач просить суд: визнати
недійсним договір № 220101 від 03 вересня
2013 року, укладений між позивачем та
відповідачем, стягнути з відповідача
(п/р № 7574 в ПАТ «ПУМБ» м. Київ, МФО
334851, ) на користь позивача
кошти, перераховані за договором № 220101
від 03 вересня 2013 року в розмірі 19 513,89
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив наступне.

03.09.2013 між позивачем та відповідачем
було укладено договір № 220101 з
додатками № 1, 2 про надання послуг,
предметом якого є надання позивачеві
послуг, спрямованих на отримання
грошових коштів у позику у сумі 250 000
грн. (додаток № 1), на умовах діяльності
Програми «Альянс Україна» (додаток № 2),
що базується на створенні груп
учасників, метою яких є придбання
бажаних товарів з розстроченням
платежу на досить тривалий час або
надання позики.

На виконання умов договору 03.09.2013 року
позивачем був сплачений одноразовий
комісійний внесок та адміністративний
платіж на загальну суму 18 125,00 грн., а
також 15.10.2013 було внесено платіж на суму
1 388,89 грн. (щомісячний чистий внесок).

Позивач вважає, що зазначений договір,
укладений між ним і відповідачем, є
недійсним, а діяльність відповідача
ввела позивача в оману як споживача.

Позивач зазначає, що відповідно до п. 7
ч. 1, ч.ч. 3, 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає будь-яку діяльність
(дії або бездіяльність), що вводить
споживача в оману або є агресивною.
Забороняються як такі, що вводять в
оману: утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Крім цього, позивач вказує, що
правовідносини, які виникли між ним та
відповідачем є правовідносинами у
сфері надання фінансових послуг, так як
відповідач здійснює в інтересах
клієнтів програми операції з
фінансовими активами (грошовими
коштами), з метою одержання прибутку.
Тому договір про надання фінансових
послуг, зокрема підпадає під конкретну
фінансову послугу у вигляді
адміністрування фінансових активів
для надання коштів у групах, отже такі
послуги можуть надаватися лише
фінансовими установами, які мають
відповідну ліцензію. Проте,
відповідної ліцензії відповідач не
має.

Позивач зазначив, що відповідно до ч. 1
ст. 227 ЦК України, правочин юридичної
особи, вчинений нею без відповідного
дозволу (ліцензії) може бути визнаний
судом недійсним.

Разом з цим, позивач посилається на
положення ч. 2 ст. 215 ЦК України,
відповідно до якої, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). Визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Виходячи з наведеного, позивач просив
задовольнити позов та підтримав його в
судовому засіданні в повному обсязі.

16.12.2013 судом були отримані письмові
заперечення відповідача проти позову,
обґрунтовані наступним.

Відповідач зазначає, що недійсність
спірного договору, укладеного між ним
та позивачем, законом не встановлена.

Твердження позивача про те, що правочин
вчинено з використанням нечесної
підприємницької діяльності, що вводить
в оману, та з використанням
пірамідальної схеми, не відповідає
дійсності.

Так відповідач стверджує, що укладена
між сторонами угода є видом цивільного
договору, сторони врегулювали свої
відносини на свій розсуд, змістом
договору є, власне ті умови, на яких
сторони погоджуються виконувати взяті
на себе зобов'язання, що має наслідком
виконання зобов'язань для кола осіб,
які його підписали. Доводи позивача
щодо укладення угоди внаслідок обману,
на думку відповідача, спростовуються
статтею 15 додатку № 2 до договору,
відповідно до якої учасник
підтверджує, що отримав усі коректно
викладені пояснення від представника
ПП «Грандфінресурс», уважно прочитав
та зрозумів умови даного договору та
правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом, а також власноруч написаною
заявою.

На думку відповідача, доводи про те, що
діяльність ПП «Грандфінресурс» є
функціонуванням «пірамідальної
схеми», суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», у зв'язку з відсутністю
головних ознак «пірамідальної схеми» -
безтоварності та сплати компенсації
одним учасникам за рахунок інших,
оскільки схему придбання товарів по
програмі «Альянс Україна» можна
порівняти з придбанням товару в групах,
де придбається товар учасниками за
рахунок об'єднання внесків кожного з
них. Різниця між споживачами -
учасниками схеми є тільки в часі
одержання товару (грошових коштів)
кожним з учасників, за умови виконання
своїх зобов'язань відповідно до
договору та додаткам до нього. Отже,
відповідач стверджує, що отримання
кожним споживачем товару (грошових
коштів) здійснюється виключно
відповідно до платежів, здійснених ним
самим, і незалежно від платежів інших
клієнтів ПП «Грандфінресурс».

Відповідач зазначає, що ПП
«Грандфінресурс» не внесено до
Державного реєстру фінансових установ,
оскільки ПП «Грандфінресурс» не надає
фінансові послуги і не є фінансовою
установою згідно з законодавством
України. На сьогоднішній день вид
діяльності ПП «Грандфінресурс» не
підлягає ліцензуванню, оскільки не
відповідає, законодавчо встановленим
критеріям фінансових послуг, тому що
перелік фінансових послуг є виключним.

У запереченнях зазначається, що ПП
«Грандфінресурс» є адміністратором
програми «Альянс Україна», діяльність
якої передбачає отримання учасниками
грошової суми, яка не має конкретного
призначення, а не придбання учасниками
певного товару. Учасник купує у
підприємства послугу з
адміністрування та контролю, що не є
фінансовою послугою.

Виходячи з наведеного, відповідач
просив відмовити в задоволенні позову.

14.01.2014 судом була отримана заява
представника відповідача про розгляд
справи за його відсутності, в якій
також зазначається про те, що
відповідач не визнає позов.
Представник відповідача у судове
засідання не прибув.

У судовому засіданні 14.01.2014 судом було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та
з'ясувавши обставини цивільної справи,
заслухавши пояснення позивача та
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності,

встановив:

03.09.2013 між відповідачем (Адміністратор)
та позивачем (Учасник) було укладено
договір № 220101.

Відповідно до підпункту 1.1 цього
договору відповідач зобов'язується від
імені та за рахунок позивача вчинити
певні юридичні дії, спрямовані на
отримання учасником грошової суми,
зазначеної у додатку №1 до договору (250
000,00 грн.), на умовах діяльності програми
«Альянс Україна», згідно з додатком № 2
до договору, в тому числі: сформувати
реєстр учасників, забезпечити його
адміністрування; організовувати та
проводити захід по розподілу грошового
фонду, надати учаснику відповідну суму,
заявлену для отримання на умовах
діяльності програми.

На виконання умов зазначеного договору
позивачем було сплачено
адміністративний платіж в розмірі 17
500,00 грн., адміністративні витрати в
розмірі 625,00 грн. та чистий внесок в
розмірі 1 388,89 грн., що підтверджується
наданими позивачем квитанціями, а
також не заперечується відповідачем у
запереченнях проти позову.

Відповідно до термінів, визначених у
Додатку № 2 до Договору від 03.09.2013,
укладеного між позивачем та
відповідачем:

- Заходом по розподілу грошового фонду
є захід по розподілу Фонду Реєстру, за
результатами якого надається Дозвіл
шляхом дії механізмів, передбачених
цим договором;

- Дозволом є право на отримання
відповідної грошової суми, який
надається Учаснику за результатами
Заходу по розподілу грошового фонду;

- Фондом Реєстру є сума Чистих внесків,
сплачених Учасниками, що витрачаються
на їх користь і знаходяться на
спеціальному рахунку Адміністратора в
установі банку. Чистий внесок є
частиною Загального платежу, за
рахунок якої Адміністратор здійснює
оплату грошової суми заявленої для
отримання на умовах діяльності
Програми «Альянс Україна» та розмір
якої визначається шляхом ділення
відповідної грошової суми, на
кількість платежів, зазначених у
додатку № 1 до договору та відповідає
графіку платежів.

Згідно з п. 1.3 статті 1 Умов
Програми «Альянс Україна» послуги, які
є предметом Договору, надаються шляхом
формування реєстрів Учасників
Програми «Альянс Україна», метою яких є
отримання відповідної грошової суми
зазначеної у додатку № 1 до Договору.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Умов
Програми «Альянс Україна»
Адміністратор організовує комітет по
розподілу грошового фонду (надалі
Захід). Після вчасної сплати чергового
Загального платежу, Учасник Програми
набуває право брати участь у
найближчому Заході, коли Фонд Реєстру є
достатнім.

Пунктом 4.3 ст. 4 Умов Програми
«Альянс Україна» передбачено, що Захід
по розподілу грошового фонду
проводиться Комітетом по розподілу
грошового фонду, утвореного наказом
Адміністратора.

Згідно з п. 4.5 ст. 4 Умов Програми
«Альянс Україна», дозволи на отримання
відповідних грошових сум, заявлених
для придбання на умовах діяльності
Програми «Альянс Україна» надаються у
кількості, встановленій
Адміністратором, із врахуванням Фонду
Реєстру, сформованого не пізніше двох
днів до дати проведення Заходу. При
цьому, відповідно до п. 4.6 цієї статті, у
випадку, коли у визначений строк
проведення Заходу, коштів, які
утворюють Фонд Реєстру, не вистачило на
один Захід, тоді накопичена сума
включається до Фонду Реєстру на
наступний Захід, про що складається
відповідний протокол, в якому
визначається дата проведення
наступного Заходу.

Пунктом 4.15 статті 4 Умов Програми
«Альянс Україна» визначено, що Дозвіл,
отриманий Учасником за результатами
Заходу є підставою для надання
відповідної грошової суми. Проте, зі
змісту статті 5 Умов Програми «Альянс
Україна» вбачається, що отриманий
Учасником Дозвіл не є безумовною
підставою для отримання ним
відповідної грошової суми і діє лише за
умов виконання учасником вимог цієї
статті. При цьому, згідно з п. 2.5
спірного договору, Адміністратор
гарантує надати саме Дозвіл, а не
грошову суму, якщо Учасник виконає всі
умови даного договору та додатків до
нього. Так само у статті 12 Умов Програми
«Альянс Україна» передбачено гарантію
Адміністратора надати Учаснику
відповідну грошову суму, лише за умов
виконання останнім всіх умов договору
та додатків до нього.

Вирішуючи питання про наявність
підстав для задоволення позову, суд
виходить з наступного.

Частина перша статті 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» забороняє
нечесну підприємницьку практику, яка
включає будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману.

Згідно з пунктом 7 частини третьої
статті 19 Закону України «Про захист
прав споживачів» забороняються як
такі, що вводять в оману утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції.

Відповідно до частини шостої статті 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, даний Закон установив
недійсність правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності.

Зазначена правова позиція була
неодноразово викладена Верховним
Судом України, зокрема в постановах від
27 березня 2013 року по справі № 6-22цс13
(реєстраційний № у ЄДРСР 30604038), від
16.01.2013 по справі № 6-161цс12 (реєстраційний
№ у ЄДРСР 28841870), та відповідно до
приписів частини першої статті 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Судом також врахована і правова
позиція Верховного Суду України,
викладена у постанові від 11 вересня 2013
року по справі № 6-40цс13 (реєстраційний
№ у ЄДРСР 33609037), відповідно до якої
поняття «пірамідальна схема» у
розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення інших
споживачів схеми; в) відсутність
продажу або споживання товару. Для
кваліфікації «пірамідальної схеми»
необхідна наявність усіх зазначених
ознак, а відсутність таких ознак
виключає можливість визнання схеми, як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

З вищенаведених Умов Програми «Альянс
Україна» вбачається, що цій програмі
притаманні всі ознаки «пірамідальної
схеми», оскільки відповідач без
залучення власних коштів, формує групи
клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалась передача права на
отримання грошової суми одному з
учасників групи, що є компенсацією за
рахунок коштів інших учасників групи,
залучених до умов діяльності програми
«Альянс Україна».

Належне функціонування такої програми
залежить від постійного залучення
нових клієнтів, оскільки в іншому
випадку останні з учасників цієї
програми отримуватимуть грошові суми,
на які вони розраховували, лише після
фактичного внесення цих сум за рахунок
їх власних чистих платежів, з огляду на
те, що інших джерел формування фонду
реєстру умовами програми не
передбачено.

Також, поряд з вказаною ознакою
«пірамідальної схеми» - сплати
компенсації одним учасникам за рахунок
інших, Програмі «Альянс Україна»
притаманна і така ознака як
безтоварність, адже Умовами програми
передбачено отримання учасниками
грошових сум, за рахунок ними же
сплачених грошових коштів, а не
придбання конкретно визначеного
товару.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку про те, що умови спірного
договору є несправедливими і
непрозорими, відповідач здійснює
нечесну підприємницьку практику, що
свідчить про наявність істотного
дисбалансу договірних прав і
обов'язків на шкоду споживачеві.

Беручи до уваги встановлені у справі
обставини, суд дійшов висновку про те,
що договір від 03.09.2013 № 220101, укладений
між позивачем та ПП «Грандфінресурс», є
нікчемним як такий, що вводить
споживача в оману, тобто укладений з
використанням відповідачем нечесної
підприємницької діяльності.

Таким чином, доводи відповідача,
викладені у запереченнях проти позову,
не знайшли підтвердження під час
розгляду справи.

Решта доводів позивача щодо
недійсності оскаржуваного договору, у
зв'язку з відсутністю у відповідача
свідоцтва фінансової установи, судом
не беруться до уваги, оскільки, згідно з
частиною другою статті 215 ЦК України,
нікчемний правочин є недійсним в силу
закону та визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається, а
відтак в задоволенні позовних вимог
про визнання недійсними договору від
03.09.2013 № 220101, слід відмовити.

Виходячи зі змісту статті 216 ЦК України,
відповідно до якої, недійсний правочин
не створює юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з його недійсністю, а
кожна із сторін такого правочину
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, суд визнає
обґрунтованими вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача сплаченої ним
суми за договором від 03.09.2013 № 220101 у
розмірі19 513,89 грн.

Відповідно до частини першої статті 88
ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, суд присуджує
з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

До позовної заяви додано квитанцію від
27.11.2013 № 70, якою підтверджується сплата
позивачем судового збору в розмірі 229,40
грн., отже, враховуючи задоволення
майнових вимог позивача у повному
обсязі, відповідна сума підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК
України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до Приватного
підприємства «Грандфінресурс» -
задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного
підприємства «Грандфінресурс»
(ідентифікаційний код 31469012) на користь
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1) 19 513,89
грн. (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот
тринадцять гривень 89 коп.), сплачені за
договором № 220101 від 03 вересня 2013 року,
укладеним між ОСОБА_1 та Приватним
підприємством «Грандфінресурс».

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Стягнути з Приватного підприємства
«Грандфінресурс» (ідентифікаційний
код 31469012) на користь ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) судовий збір
в розмірі 229,40 грн. (двісті двадцять
дев'ять гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Новомиколаївський районний суд
Запорізької області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення у повному обсязі складено
17.01.2014.

Суддя С.С.
Гасанбеков