РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Геєць Ю.В., при секретарі Замуруєвій
А.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
фізичної особи підприємця ОСОБА_2,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Інспекція з питань захисту
прав споживачів у Запорізькій області
про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним
позовом до фізичної особи підприємця
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Інспекція з питань
захисту прав споживачів у Запорізькій
області про захист прав споживача.

В обґрунтування позову позивачка
зазначила, що наприкінці лютого 2013 року
вона з метою пошуку та купівлі квартири
знайшла у періодичному виданні газети
„Привоз" оголошення про продаж
однокімнатної квартири по вул.
Узбекистанській у м. Запоріжжі за ціною
152 000,00 грн. Із розмови по телефону, що
був наданий у оголошенні, їй стало
відомо, що оголошення розміщено
агентством нерухомості. З метою
отримання повного комплексу
кваліфікованої допомоги з
купівлі-продажу нерухомості позивач
звернулась до агентства нерухомості,
та як з'ясувалось пізніше, таке
оголошення розміщено фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2

Позивачу відповідачем було
запропоновано підписати договір на
виконання послуг, пов'язаних з
придбанням квартир та пояснено, що
такий договір є типовим. Заповнивши у
пусті строчки дані ОСОБА_1, відповідач
запропонувала розписатись споживачеві
на вказаному договорі.

Позивач вважає, що вказаний правочин є
таким, що укладений з порушенням норм
діючого законодавства України,
зокрема, ст.ст. 15, 18 Закону України „Про
захист прав споживачів", з порушенням
прав споживача - отримувача послуг за
Договором - позивача ОСОБА_1 У зв'язку з
чим, такий договір на підставі ст.ст. 18,
19 Закону України „Про захист прав
споживачів" ст.ст. 203, 215, 216 Цивільного
кодексу України підлягає визнанню
недійсним.

Зокрема, при укладанні зазначеної
угоди були порушені її права як
споживача, оскільки угода укладена на
умовах, що обмежують права споживача та
містить несправедливі умови, угода
укладена внаслідок здійснення
відповідачем нечесної підприємницької
діяльності.

На підставі викладеного позивач
просила суд визнати недійсним договір
на виконання послуг пов'язаних з
придбанням квартир, укладений між нею
та відповідачем.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та її представник проти
задоволення позову заперечували,
посилаючись на те, що зміст
оспорюваного договору не суперечить
нормам Закону, умови договору
визначені на розсуд сторін правочину і
погоджені ними, що підтверджують
підписи сторін в договорі. Просили
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

Судом встановлено, що 28 лютого 2013 року
сторони уклали договір про надання
комплексу необхідних
інформаційно-консультативних послуг
для подальшого набуття ОСОБА_1 права
власності на однокімнатну квартиру у м.
Запоріжжі на її ім'я чи на ім'я третьої
особи (а.с. 52).

Згідно до п. 7 оспорюваного договору
відповідачем запропонована для огляду
замовнику ОСОБА_1 квартира, розташована
за адресою АДРЕСА_1, яка оглянута ОСОБА_1
28 лютого 2013 року, про що свідчить підпис
останньої у оспорюваному договорі.

Так, відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Позивачем заявлено вимогу про визнання
правочину - договору про надання
послуг, пов'язаних з придбанням
квартир, недійсним, з підстав
передбачених ч. 1 ст. 203 ЦК України, а
саме: зміст правочину не може
суперечити актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Виходячи із правового тлумачення
зазначених норм недійсним може бути
визнано правочин (договір) у випадках:
якщо зміст правочину суперечить
Цивільному Кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1
посилалася на порушення відповідачем
вимог ч. 1 ст. 15, ст.ст. 18 Закону України
„Про захист прав споживачів", які, на її
думку, дають підстави для визнання
договору про надання послуг, пов'язаних
з придбанням квартир недійсним.

Статями 6, 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до положень, закріплених у
ст. 18 Закону України „Про захист прав
споживачів" продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Згідно п. 7 ч. 1, ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону
України „Про захист прав споживачів"
забороняється здійснення нечесної
підприємницької практики. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Зокрема,
забороняються як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що при
укладенні оспорюваного договору,
ОСОБА_1 мала необхідний обсяг цивільної
дієздатності та її волевиявлення було
вільним та відповідало її внутрішній
волі, при цьому вона розуміла наслідки,
до яких може привести укладення нею
відповідного договору із відповідачем
і не заперечувала їх настання, про що
свідчить її підпис, баланс прав та
обов'язків сторін договору дотримано,
умови договору, не мають порушень та
обмежень прав споживача, передбачених
ст.ст. 15, 18, 19 Закону України „Про захист
прав споживачів". Факту односторонньої
зміни відповідачем умов договору не
встановлено.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628 ЦК
України).

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

За змістом зазначеної норми договір
про надання послуг є складним
зобов'язанням, що складається з двох
зобов'язань: правовідношення, в якому
виконавець повинен надати послугу, а
замовник має право вимагати виконання
цього обов'язку, та правовідношення, в
якому замовник зобов'язаний оплатити
надану послугу, а виконавець має право
вимагати від замовника відповідної
оплати.

Статтею 903 ЦК України визначені основні
обов'язкові умови договору про надання
послуг - одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
діяльності, а замовник зобов'язується
оплатити виконавцеві зазначену
послугу.

Обов'язкові основні умови договору
визначені у п. 1.1. оспорюваного договору
- замовник доручає, а виконавець
приймає на себе обов'язок провести
повний комплекс необхідних
інформаційно-консультативних послуг
по підшуканню та подальшому оформленню
договору купівлі-продажу
однокімнатної квартири вартістю не
більше 152 000 грн. на ім'я замовника чи
третьої особи за її вказівкою, та п. 4.1.
договору - за надані послуги і
виконання умов договору замовник
зобов'язується сплатити послуги
виконавця в розмірі 5600 грн.

Таким чином, обов'язкові умови договору
визначені згідно норм ЦК України, а
саме ст. 903 ЦК України.

Як обов'язкові так і інші умови
договору, визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, що підтверджують
підписи сторін на договорі.

Зміст договору не суперечить Закону
України „Про захист прав споживачів",
посилання позивачем на порушення
відповідачем вимог ст.ст. 15, 18, 19 Закону
в ході судового розгляду не знайшли
свого підтвердження, оскільки
обов'язкові умови договору викладені в
чіткій, зрозумілій формі, всі інші
умови договору, зазначені в п. 2, 3, 4, 5, 6
договору - спрямовані на виконання саме
обов'язкових умов договору, є такими що
надаються сторонами в процесі
виконання основних, обов'язкових умов
договору, і сприяють саме виконанню
обов'язкових умов, викладені в
доступній, чіткій і зрозумілій формі.

Баланс прав та обов'язків, як замовника,
так і виконавця за договором дотримано.

Так, виконавець отримує кошти за
договором лише після повного виконання
умов договору. Тобто виконавець
повністю залежить від волі та
порядності замовника, жодних коштів
наперед замовник виконавцю не сплачує
і виконавець має змогу отримати кошти
лише після повного виконання ним своїх
обов'язків за договором. Тобто права
замовника за договором повністю
захищені і обов'язок сплатити кошти
виникає лише після повного виконання
умов договору виконавцем, що зазначено
в п. 2.9, 4.1. Таким чином, обмежень прав
замовника не існує.

Із зазначеного вбачається, що права
замовника за договором повністю
захищені і підстав вважати
підприємницьку діяльність виконавця
нечесною чи агресивною, вважати умови
такими, що обмежують права споживача -
не має.

Аналізуючи умови укладеного сторонами
договору, суд приходить до висновку про
те, що оспорюваний позивачем правочин
не є такими, що має нечіткий характер,
за своїми умовами є непрозорим та
несправедливим, вводе в оману
споживача, оскільки умови надання
послуг, всі права та обов'язки сторін і
наслідки дій учасників договору чітко
визначені у ньому, умови оспорюваного
договору спрямовані на отримання
послуг консультаційного характеру,
сторонами виконувались і за своїм
змістом не суперечать вимогам ст. 203 ЦК
України, Закону України „Про захист
прав споживачів", а позивачкою не
доведено порушення її прав укладеним
договором.

За таких обставин, позивачу слід
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної
особи підприємця ОСОБА_2, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Інспекція з питань захисту прав
споживачів у Запорізькій області про
захист прав споживача - залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя:
Ю.В.Геєць