Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0609/2-2747/10
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Жигановської О.С.

суддів: Коломієць
О.С., Якухно О.М.

при секретарі судового

засідання
Крижанівській М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору
дарування дійсним та визнання права
власності на нерухоме майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Корольовського районного
суду м.Житомира від 22.06.2010 року

в с т а н о в
и л а :

У квітні 2010 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання дійсним договору
дарування 66/100 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 та визнання за нею права
власності на це нерухоме майно. В
обґрунтування позову зазначила, що
19.01.2010 року між нею та відповідачами був
укладений договір позики в розмірі 60
тис. грн. В разі неповернення
зазначеної суми у визначений договором
термін, відповідачі зобов'язалися
здійснити відчуження в рахунок
погашення позики шляхом дарування 66/100
частин вказаного будинку. Не провівши
повернення коштів, відповідачі в
рахунок погашення позики уклали з нею
22.03.2010 року договір дарування, за яким
безоплатно передали у її власність
вищевказану нерухомість. Оскільки між
сторонами досягнуто домовленості по
всіх істотних умовах договору
дарування, відбулось повне його
виконання, але відповідачі ухиляються
від його нотаріального посвідчення,
тому просила задовольнити позовні
вимоги.

Рішенням Корольовського
районного суду м.Житомира від 22.06.2010
року позов задоволено. Визнано договір
дарування, укладений 22.03.2010 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_2, за яким
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 передали безоплатно у
власність (подарували) ОСОБА_2 66/100
частин житлового приміщення по
АДРЕСА_1, дійсним з моменту укладення
без наступного нотаріального
посвідчення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення
нормматеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове - про відмову у
задоволенні позову. Зокрема, апелянт
посилається на те, що на час укладення
договору дарування вона була власником
спірного будинку, але не залучена до
участі у справі, тому рішенням суду
порушуються її права.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.03.2010 року
між сторонами у простій письмовій
формі укладено договір дарування 66/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.5),
який відповідачі відмовились
посвідчувати у нотаріальному порядку
(а.с.6).

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд
1-ї інстанції виходив з того, що сторони
досягли згоди щодо всіх істотних умов
договору, однак відповідачі ухиляються
від його нотаріального посвідчення, а
тому наявні правові підстави для
визнання цього договору дійсним.

Проте, погодитись з такими
висновками неможливо, мотивуючи
наступним.

Частиною 2 статті 719 ЦК України
передбачено, що договір дарування
нерухомої речі укладається у письмовій
формі і підлягає нотаріальному
посвідченню.

Відповідно до ст.4 Закону України
„Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" право
власності на нерухоме майно та інші
речові права підлягає обов'язковій
державній реєстрації.

Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Разом з тим, частина 2 статті 220 ЦК
України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів, відповідно до
ст.ст.210, 640 ЦК, пов'язується з державною
реєстрацією, а тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін (п.13 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009 року „Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними").

Оскільки спірний договір
дарування частини житлового будинку
підлягає як нотаріальному посвідченню
так і державній реєстрації, тому суд 1-ї
інстанції безпідставно визнав його
дійсним.

Враховуючи наведене, рішення
місцевого суду підлягає скасуванню в
порядку п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з
ухваленням нового - про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 22.06.2010
року скасувати і ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договору дарування дійсним та визнання
права власності на нерухоме майно.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: