АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-1732
Головуючий у1-й інстанції - Лозинська
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі
Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Мозолевської
Вікторії Вікторівни в інтересах
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" на заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 10 червня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м.Києва від 10 червня 2013
року відмовлено у задоволенні позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" (далі: ПАТ
"Дельта Банк") до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
(а.с.29-30).

Не погодившись з рішенням суду
представник ПАТ "Дельта Банк" -
Мозолевська В.В. подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
та неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконного та
необґрунтованого рішення, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі
(а.с.38-42).

Судова повістка, направлена ОСОБА_4,
повернулася без вручення із завіреною
штемпелем поштового відділення та
підписом начальника відділення зв'язку
відміткою «за зазначеною адресою не
проживає» (а.с. 78), що, враховуючи наявну
у матеріалах справи копію паспорта
відповідача із відміткою про місце
його реєстрації, відсутність заяви
ОСОБА_4 про зміну місця проживання та
положення ч.5 ст. 74, ч.1 ст. 77 ЦПК, є
належним повідомленням указаної особи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення представника ПАТ "Дельта
Банк" - Мозолевської В.В., яка підтримала
подану нею апеляційну скаргу та
просила суд її задовольнити, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційну
скаргу слід задовольнити з таких
підстав.

При ухваленні заочного рішення суд
першої інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

11 березня 2003 року між ТОВ "Український
промисловий банк" та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір №28/П-93,
відповідно до якого позивач надав
відповідачу кредит у розмірі 9 440 грн. з
розрахунку 25% річних за весь час
фактичного використання кредитом з
кінцевим терміном погашення до 11
березня 2004 року.

30 червня 2010 року між ТОВ "Український
промисловий банк" та ПАТ "Дельта Банк"
було укладено договір про передачу
актів та кредитних зобов'язань,
відповідно до якого в порядку, обсязі
та на умовах, визначених даним
договором, ТОВ "Український
промисловий банк" передає (відступає)
ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами, внаслідок чого АТ "Дельта
Банк" замінює АТ "Український
промисловий банк" як кредитора у
зазначених зобов'язаннях, а внаслідок
передачі від ТОВ "Український
промисловий банк" до АТ "Дельта Банк"
прав вимоги до боржників, до АТ "Дельта
Банк" переходить (відступає) право
вимагати (замість АТ"Український
промисловий банк") від боржників
повного та реального виконання
зобов'язань за кредитними та
забезпечувальними договорами.

Таким чином, ПАТ "Дельта Банк" набуло
права вимоги за кредитним договором
№28/П-93 від 11 березня 2003 року.

Відповідно до розрахунку
заборгованості, наданої позивачем,
станом на 19 лютого 2013 року
заборгованість ОСОБА_4 становить 15 679
грн. 11 коп., з яких: 7 900 грн. -
заборгованість за сумою кредиту; 6 954
грн. 63 коп. - заборгованість за
відсотками.

Позивачем не надано доказів поважності
причин пропуску строку позовної
давності із зверненням до суду з
вимогами про стягнення заборгованості
за договором споживчого кредиту, строк
якого закінчився 9 березня 2004 року.

Оскільки між позивачем та відповідачем
було укладено договір споживчого
кредиту та зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги,
вважається що позовна давність
сплинула і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки), суд вважав, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Однак, висновки суду щодо підстав для
відмови у задоволенні позовних вимог
не відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону,
оскільки районним судом невірно
застосовані до спірних правовідносин
норми матеріального права.

Вказані обставини, враховуючи
положення ст. 309 ЦПК України, дають суду
апеляційної інстанції підстави для
скасування оскаржуваного рішення
виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову за
спливом позовної давності районний суд
виходив з того, що відповідно до
роз'яснень п.31 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Водночас із правової позиції
Верховного Суду України за наслідками
розгляду заяв про перегляд судових
рішень з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, викладеної у
постанові від 20 листопада 2013 р. № 6-126 цс
13, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК є
обов'язковою для всіх судів України,
вбачається наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

В даному конкретному випадку під час
розгляду справи у районному суді заява
про застосування позовної давності
відповідачем не подавалась.

Під час апеляційного розгляду така
заява (із посиланням на неможливість її
подання під час розгляду справи у суді
першої інстанції) також не була подана.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
заявленого позову.

Керуючись ст.303, 307-309, 313-316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Мозолевської
Вікторії Вікторівни в інтересах
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 10 червня 2013
року скасувати.

Ухвалити нове рішення про задоволення
заявленого позову.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" 15 679 грн. 11 коп.
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 28/П-93 від 11
березня 2003 року станом на 19 лютого 2013
року та 229 грн. 40 коп. на відшкодування
судових витрат по сплаті судового
збору, а всього: 15 908 грн. 51 коп.
(П'ятнадцять тисяч дев'ятсот вісім грн.
51 коп.).

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
А.А. Пікуль

Судді:
Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко