Справа № 168/1136/13-ц Провадження №
22-ц/773/180/14 Головуючий у 1 інстанції:
Кошелюк Л.О. Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Мельничук Т.Ю.,

з участю представника позивача Місюри
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за апеляційною скаргою
позивача публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення
Старовижівського районного суду
Волинської області від 11 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

17 жовтня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення боргу. Позовні вимоги
мотивував тим, що 12 жовтня 2005 року між
сторонами був укладений договір,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 10000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

При укладанні договору сторони
керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, яка
регулює відносини щодо договору
приєднання. Відповідач ствердив свою
згоду на те, що підписана ним заява
разом з Умовами та правилами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір.

ОСОБА_2 своїх зобов'язань не виконав
належним чином, внаслідок чого
утворилась заборгованість, яка станом
на 31 серпня 2013 року становила 22236,54 грн.,
яку позивач просив стягнути з
відповідача на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Рішенням Старовижівського районного
суду Волинської області від 11
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» зазначає, що
вищезазначене рішення винесене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, є незаконним та
необґрунтованим через недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Просить скасувати
рішення суду першої інстанції від 11
грудня 2013 року і ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі та стягнути з відповідача
судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 подав письмове
заперечення на апеляційну скаргу, в
якому зазначив, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
принципів рівності перед законом і
судом всіх учасників цивільного
процесу, повного, всебічного та
об'єктивного з'ясування всіх обставин
справи, правильної оцінки доказів.
Просить відхилити апеляційну скаргу та
залишити рішення Старовижівського
районного суду Волинської області від
11 грудня 2013 року без змін.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав з
підстав, в ній зазначених.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
апеляційного розгляду даної справи, що
підтверджується відповідним поштовим
повідомленням. Оскільки про причини
своєї неявки суд не повідомив, про
відкладення розгляду справи не
клопотав, то у відповідності з вимогами
ст. 305 ЦПК України колегією суддів було
визнано за можливе апеляційний розгляд
даної справи проводити за відсутності
відповідача.

Заслухавши пояснення представника
позивача Місюри І.В., перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з таких
мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач пропустив строк позовної
давності, про застосування якої заявив
відповідач.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обгрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обгрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2005 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав кредит в
розмірі 10000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідач ствердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами та
правилами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та банком
договір, що підтверджується підписом у
заяві (а.с. 7).

Факт укладення кредитного договору та
отримання кредитних коштів відповідач
не заперечує.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, наданого позивачем,
станом на 31 серпня 2013 року утворилась
заборгованість за договором в сумі
22236,54 грн., з яких заборгованість за
кредитом 5099,71 грн., заборгованість за
процентами 15601,76 грн., штраф (фіксована
частина) 500 грн., штраф (процентна
складова) 1035,07 грн. (а.с. 4-6).

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином у встановлений строк (термін)
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Як передбачено ч. 1 ст. 634 ЦК України
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За визначенням, викладеним у ст. 257 ЦК
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідач, заявляючи про застосування
позовної давності, наголошував на тому,
що він користувався кредитною карткою
до 27 березня 2008 року і саме з цього часу
починається перебіг загальної
позовної давності (а.с. 41).

Відмовляючи в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності суд першої
інстанції не врахував положення
укладеного між сторонами кредитного
договору, що складається із заяви
позичальника разом з Умовами та
правилами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою.

Як визначено у п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна зі сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично лонгується на такий же
строк.

Згідно п.п. 9.3, 9.5 Умов та правил надання
банківських послуг карткові рахунки
відкриті на невизначений строк за
винятком настання умов, визначених п.п.
9.6, 9.7 вказаних Умов. Відповідний
картковий рахунок може бути закритий
на підставі заяви держателя, або банк
має право закрити картковий рахунок,
письмово повідомивши держателя. При
цьому держатель зобов'язаний, не
пізніше 30 днів з дня повідомлення
повернути карту в банк, після чого
обслуговування карти припиняється.
Держатель зобов'язаний погасити усі
види заборгованості перед банком, в
тому числі ті, які виникли протягом 30
днів з моменту повернення карти. Банк
закриває картковий рахунок в строк не
раніше 30 днів з дня припинення
обслуговування карти (а.с. 10).

Відповідач не надав суду доказів того,
що він звертався в банк із заявою про
закриття карткового рахунку в порядку,
визначеному п. 9.5 вказаних Умов, або
інформував банк про припинення дії
договору згідно п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що кредитний
договір пролонговувався та діє по
даний час.

Відповідач продовжує користуватися
кредитними коштами. Картковий рахунок
не закритий. Строк дії платіжної картки
як спеціального платіжного засобу у
вигляді пластикової чи іншого виду
картки на можна ототожнювати зі
строком дії договору, оскільки картка є
лише спеціальним засобом для отримання
та перерахування коштів.

Крім того, як вбачається з виписки по
рахунку, кошти на погашення
заборгованості за кредитним договором
надходили у лютому місяці 2013 року
шляхом списання з дебетної карти
відповідача згідно п. 4.6 Умов та правил
надання банківських послуг (а.с. 46, 57).
Положення укладеного між сторонами
кредитного договору в частині права
банку здійснювати списання з рахунку
клієнта в межах сум, що підлягають
сплаті банку за цим договором
недійсними не визнавались.

До матеріалів цивільної справи
долучено довідку Старовижівського
відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27
березня 2008 року № 718 про те, що у
позичальника ОСОБА_2 відсутня
заборгованість по кредитах станом на 27
березня 2008 року, на яку відповідач
посилається як на доказ відсутності
заборгованості. Проте із виписки по
рахунку вбачається, що 27 березня 2008
року на погашення заборгованості
внесено 7320 грн., у зв'язку з чим
відбулось погашення простроченої
заборгованості за 393 дні прострочки.
Отже, вказана довідка свідчить лише про
відсутність на дату її видачі
простроченої заборгованості за
кредитом.

Оскільки при вирішенні даного спору
суд першої інстанції порушив норми
матеріального права, тому відповідно
до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
рішення суду в даній справі підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Отже, з ОСОБА_2 слід стягнути в користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» 22236,54 грн.
заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути (229,40+114,70) 344,10 грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Старовижівського районного
суду Волинської області від 11 грудня 2013
року в даній справі скасувати і
ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» 22236 (двадцять дві
тисячі двісті тридцять шість) грн. 54
коп. заборгованості за кредитним
договором та 344 (триста сорок чотири)
грн. 10 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді