АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20листопада 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Київської
міської ради про визнання права
власності за набувальною давністю, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 15 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року ОСОБА_2звернувся до
суду з позовом до Київської міської
ради про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною
давністю.

Просив визнати за ним право власності
на гараж площею 18,3 кв.м., який
знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 15 вересня 2014 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
його позовні вимоги задовольнити
повністю.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_3 апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити.

Представник Київської міської ради
звернувся до суду з письмовими
запереченнями, у яких просив у
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 15 вересня 2014
року залишити без змін, а справу
слухати без участі представника
відповідача.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

При розгляді справи судом встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача -
ОСОБА_4.

____________________________________________________

№ апеляційного провадження 22-ц/796/13227/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Шевченко Т.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Вербова І.М.

Гараж по АДРЕСА_1, щодо якого позивач
ставить питання про визнання права
власності за набувальною давністю, не
зареєстрований на праві власності.

Звертаючись до суду з даним позовом
ОСОБА_2 зазначав, що після смерті
батька, він до теперішнього часу
продовжує користуватися спірним
гаражем. Рішенням виконавчого органу
Залізничної районної ради депутатів
трудщих м. Києва № 159 від 14 лютого 1977 р.
ЖЕКу-502 надано дозвіл укласти договір
на оренду гаражу з позивачем. 21 березня
1979 року був укладений договір № 41,
згідно умов якого у користування
позивача був переданий гараж. 22 березня
1984 р. та 22 березня 1989 р. також укладалися
відповідні договори оренди, за умовами
яких гараж передавався у користування
до грудня 1999 року. Протягом 2000 року
продовжував сплачути орендні платежі.

Враховуючи наведене та на підставі
ст.344 ЦК України, просив задовольнити
його позовні вимоги та визнати за ним
право власності на гараж за вказаною
адресою за набувальною давністю.

Відповідно до ч.1,2 ст. 344 Цивільного
кодексу України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років, набуває право власності
на це майно (набувальна давність), якщо
інше не встановлено цим Кодексом.
Особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.

За змістом ч. 4 ст. 344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України передбачено, що
правила статті 344 Цивільного кодексу
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав
чинності 1 січня 2004 року, у зв'язку з чим
стаття 344 цього Кодексу може
застосовуватися до правовідносин, які
виникли після 1 січня 2001 року.

Для набуття права власності на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери перебігу строку
набувальної давності недостатньо.
Умови набувальної давності
підтверджуються судовим рішенням.
Давнісний володілець повинен довести
факти добросовісності, відкритості,
безперервності і тривалості свого
володіння.

Заявляючи позов до Київської міської
ради позивач не зазначав, що саме цей
відповідач оспорює чи яким чином не
визнає його право власності на
спадкове майно.

Спірний будинок має статус об'єкта
самовільного будівництва та
відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.
Згідно з ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Матеріали справи не містять доказів
про те, коли та кому була надана
земельна ділянка на якій побудований
гараж на АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 не надав суду доказів на
підтвердження того, що він ставив
питання перед відповідними
уповноваженими на те органами
державної влади про здачу гаражу в
експлуатацію і йому в цьому відмовлено.

Доводи апеляційної скарги з приводу
помилковості висновків суду щодо
неналежності відповідача у справі не
знайшли свого підтвердження при
апеляційному розгляді справи з огляду
на наступне.

Як встановлено при розгляді справи
сторона позивача володіла гаражем на
підставі договорів оренди, які
спочатку укладалися з Київським
заводом медпрепаратів, а потім з ЖЕК-502,
який був ліквідований у 2001 році, після
чого гараж на баланс взятий не був.

Матеріали справи не містять доказів,
які б свідчили що спірний гараж
перебуває на балансі відповідача. Крім
того, як вірно встановлено судом, після
2001 року позивач не звертався ні до
відповідача в позасудовому порядку ні
до будь-яких інших органів для
вирішення питання правового режиму
спірного нерухомого майна, а,
натомість, весь час продовжував
свідомо користуватись ним.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не відносяться до підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 15 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко