У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Остапчука Д.О., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: державний нотаріус
П'ятої Київської державної
нотаріальної контори Артеменко Оксана
Анатоліївна, Головне управління
юстиції у м. Києві, про визнання
недійсним договору довічного
утримання, за касаційною скаргою
ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, на
рішення Апеляційного суду м. Києва від
29 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась до Солом`янського
районного суду м. Києва з позовом до
ОСОБА_5, треті особи: державний нотаріус
П'ятої Київської державної
нотаріальної контори Артеменко О.А.,
Головне управління юстиції у м. Києві,
про визнання недійсним договору
довічного утримання.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим,
що 11 липня 2012 року Солом'янським
районним судом м. Києва ухвалено
рішення у справі за її заявою, про
визнання особи недієздатною та
встановлення піклування, яким ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатною. Над
ОСОБА_8 встановлено піклування та
призначено її опікуном позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла.

02 жовтня 2012 року ухвалою Апеляційного
суду м. Києва провадження у вказаній
справі було закрите у зв'язку зі смертю
ОСОБА_8

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції позивачу стало відомо, що
ОСОБА_8 уклала договір довічного
утримання (догляду) від 10 червня 2011 року
з ОСОБА_5, який не має з нею жодної
спорідненості, є її сусідом.

Згідно вищезазначеного договору
ОСОБА_8 передала, а ОСОБА_5 отримав у
власність квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що вказаний договір
довічного утримання, укладений з
порушенням норм чинного законодавства,
а саме ст. 225 ЦК України, оскільки в
момент вчинення правочину ОСОБА_8 не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними.

Крім того, вона вважає, що її права були
порушені, оскільки саме вона
призначалася опікуном ОСОБА_8 та є її
єдиною родичкою, здійснювала постійний
догляд за нею, а тому звернулася до суду
з вказаним позовом.

Рішенням Солом`янського районного суду
м. Києва від 12 березня 2014 року позов
задоволено. Визнано недійсним договір
довічного утримання (догляду) від 10
червня 2011 року, укладений між ОСОБА_8 та
ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
29 квітня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4, не
погоджуючись з даним судовим рішенням
апеляційної інстанцій подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення на неї, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків апеляційного
суду, обґрунтовано викладених в
мотивувальних частинах оскаржуваних
рішень.

Судом апеляційної інстанції повно
встановлені фактичні обставини справи
на основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів та вірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку
законності та обґрунтованості рішення
місцевого суду. Належним чином
перевірив встановлені судом фактичні
обставини справи з урахуванням
зібраних доказів та прийшов до
обґрунтованого висновку щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позовних, у зв'язку з чим
правильно скасував рішення місцевого
суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд обґрунтовано
виходив із недоведеності позивачем
того, що договором довічного утримання
порушені її цивільні права або
інтереси. Крім того, позивач не надала
доказів того, що вона є спадкоємцем за
законом після смерті ОСОБА_8 та
зверталась із заявою про прийняття
спадщини в установленому законом
порядку.

За таких обставин, правові підстави для
скасування оскаржуваного рішення
відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від
29 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова Д.О.
Остапчук