Справа №583/600/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Плотникова Н. Б.Номер
провадження 22-ц/788/1802/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 5
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Бойка В. Б. , Семеній Л. І. ,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 19 серпня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
треті особи: Охтирська міська рада
Сумської області, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Сумській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8,

про зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4
до ОСОБА_5, треті особи: Охтирська
міська рада Сумської області,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Сумській області, ОСОБА_8, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

про визнання права власності на
господарські споруди,

в с т а н
о в и л а :

20 лютого 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом.

Вказував що він разом із ОСОБА_11, ОСОБА_6
і ОСОБА_7 є власниками квартири АДРЕСА_3.

Відповідач ОСОБА_3, який є власником
сусідньої однокімнатної квартири №3,
без відповідних дозволів та погоджень
перепланував коридор ІІ своєї
квартири, заклавши дверний вихідний
отвір на ганок і встановивши на місці
віконного прорізу вхідний подвійний
дверний блок, та перебудував ганок
таким чином, що це приміщення
розташувалось впритул до зовнішньої
стіни належної йому квартири №2. Також
відповідач без дозволів та погоджень
розібрав лаз і заклав дверний вихід на
спільне горище житлового будинку. Такі
перебудування більше ніж у 10 разів
зменшують коефіцієнт природної
освітленості коридору 2-1 позивача,
позбавляють його можливості
обслуговувати зовнішню стіну і вікно
його квартири, а також горище і дах,
надають можливість мешканцям квартири
відповідача через вікно втручатись у
приватне життя його родини, та
порушують вимоги правил пожежної
безпеки.

Крім того, зазначав, що ОСОБА_3 без
погоджень з іншими власниками квартир
закриває хвіртку зі сторони
пров.Правдинського на замок, ключів від
якого не дає, що перешкоджає вільному
доступу з цього боку вулиці на спільне
подвір'я.

Просив зобов'язати ОСОБА_3:

- привести вхід квартири АДРЕСА_1 у
попередній стан, перенісши вхідний
дверний блок на попереднє місце;

- перебудувати ганок з дотриманням
державних будівельних норм та правил,
зокрема щодо відстаней від віконних
прорізів, привівши його у попередній
стан;

- відновити за власний рахунок дверний
прохід на спільне горище будинку по
АДРЕСА_3 у м.Охтирка, привівши його у
попередній стан;

- не створювати перешкод йому та членам
його родини у вільному проході та
проїзді на територію спірного
домоволодіння через хвіртку
встановлену зі сторони
пров.Правдинського у м.Охтирка. та
передати дублікат ключів від замка на
цій хвіртці.

05 травня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду із зустрічним
позовом (а.с.66-68), у якому посилаючись на
зведення цих споруд за власні кошти,
просили визнати за ними право спільної
власності на паркан із 11 бетонних
стовпів, 36 бетонних секцій та металеву
хвіртку, за умовними технічними
позначеннями №4 та №5, що розташовані
вдовж АДРЕСА_4 на території
будинковолодіння по АДРЕСА_3.

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 19 серпня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 відновити
становище, яке існувало до порушення
права, шляхом перенесення вхідного
дверного отвору до квартири АДРЕСА_1 на
попереднє місце його розташування -
зовнішню стіну коридору 3-1 довжиною 2
метри квартири АДРЕСА_1, та шляхом
перебудови ґанку (літ.а 15) з дотриманням
відстані не менше 1 м від віконного
прорізу коридору 2-1 квартири АДРЕСА_3 та
з дотриманням будівельних норм та
правил.

Зобов'язано ОСОБА_3 відновити
становище, яке існувало до порушення
права, шляхом відновлення лазу на
горище домоволодіння по АДРЕСА_3 над
кімнатою 3-4 квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не створювати
перешкод ОСОБА_5 у вільному проході та
проїзді на територію домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_3, через
хвіртку, встановлену зі сторони
пров.Правдинського м.Охтирка, та
зобов'язано ОСОБА_3 передати ОСОБА_5
дублікат ключів від замка даної
хвіртки.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_5
залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3,
ОСОБА_4 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4
посилаючись на неповноту з'ясування
обставин, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам, порушення
норм матеріального і процесуального
права, просять зазначене рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 і про задоволення їх зустрічних
позовних вимог.

Зазначають, що зобов'язавши ОСОБА_3
перенести вхідний отвір до квартири №3
та перебудувати ганок, суд не вказав як
саме це слід зробити і не привів
конкретних будівельно-технічних умов
можливості таких перебудов.

Вважають, що позивач не довів
будь-якого порушення його прав, а також
прав його дітей, які за вказаною
адресою взагалі не проживають.

Вказують, що суд не встановив де саме
був розташований лаз на горище на
момент придбання квартири ОСОБА_3 і хто
саме зніс вхід на горище, та чи на даний
час наявна технічна можливість
відновлення цього лазу.

Доводять, що ОСОБА_5 ніколи не
користувався хвірткою з виходом на
АДРЕСА_4, ключі від якої знаходяться
виключно у ОСОБА_4, яка є власником
квартири №4.

Вважають безпідставним посилання суду
на висновки будівельно-технічної
експертизи в іншій цивільній справі.
Посилаються на те, що суд не надав
належної правової оцінки цьому
висновку про те, що підвищена вологість
і пліснява у кімнатах квартири
позивачів викликана неправильним
використанням колодязя та погребу, а
також, що висновки експертизи про вплив
прибудованого ганку на зменшення
природного коефіцієнту освітлення
коридору 2-1 квартири №2 зроблені без
належного дослідження.

Заслухавши пояснення представника
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, заперечення ОСОБА_5 та
його представника і ОСОБА_8, дослідивши
матеріали даної справи, інвентарної
справи КП «Охтирське МБТІ», та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судом, одноповерховий
чотириквартирний житловий будинок
АДРЕСА_3, згідно з свідоцтвом про право
власності на будівлю від 18 вересня 1952
року №115, виданим на підставі рішення
виконкому Охтирської міської ради від
03 серпня 1952 року №21, перебував у
державній власності (а.с.251, 252).

На підставі рішення виконкому
Охтирської міської ради від 15 квітня 1993
року №164 мешканці цих квартир
приватизували займане житло та
отримали відповідні свідоцтва про
право власності (а.с.8, 254, 255, 256).

У подальшому на підставі
цивільно-правових угод та спадкування
власники квартир неодноразово
змінювались. На даний час власниками є:

- двокімнатної квартири №1, загальною
площею 58,3 кв.м, житловоюю площею 31,6 кв.м,
до якої належить 1/4, сараю з прибудовою
«Дд», 1/4 вбиральні «Г», 1/4 огорожі №1-3,
відповідно до свідоцтва про право
власності від 20 квітня 1993 року,
виданого виконкомом Охтирської
міської ради, свідоцтва про право на
спадщину за законом від 08 липня 2005 року
- ОСОБА_9 (3/4 частини) та ОСОБА_10 (1/4
частина) (а.с.254, 257),

- трикімнатної квартири №2, загальною
площею 48,9 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м,
до якої належить житловий будинок
А1ж-а14, погріб аІХ, сар.прибуд. «д1, д»,
убиральня «Г», огорожа №1-5, відповідно
до свідоцтва про право власності від 03
січня 1995 року, виданого виконкомом
Охтирської міської ради - ОСОБА_5,
ОСОБА_8. ОСОБА_7, ОСОБА_6 на праві
спільної часткової власності (по 1/4
частини кожний) ( а.с.8),

- однокімнатної квартири №3, загальною
площею 31,7 кв.м, житловою площею 14,2 кв.м,
до якої належить 1/4 сараю «Д», 1/4
убиральні «Г», 1/4 погреба «а9», 1/4
огорожі №1-3, на підставі договору
купівлі-продажу від 12 серпня 2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Охтирського міського нотаріального
округу ОСОБА_12 - ОСОБА_3 (а.с.103),

- двокімнатної квартири №4, загальною
площею 57,5 кв.м, житловою площею 40,1 кв.м,
до якої належить 1/4 сараю «Д», 1/3
вбиральні «Г», 1/4 огорожі №1-3, на
підставі договору купівлі-продажу від
28 квітня 2005 року, посвідченого
приватним нотаріусом Охтирського
міського нотаріального округу ОСОБА_12 -
ОСОБА_4 (а.с.108).

Згідно з довідкою Управління
Держземагенства в Охтирському районі
від 02 червня 2014 року, земельна ділянка
по АДРЕСА_3 у м.Охтирка не
приватизовувалась (а.с.139).

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області 03 вересня 2013 року
(а.с.73-75, залишеним у цій частині без
змін рішенням апеляційного суду
Сумської області від 03 грудня 2013 року
(а.с.53-55) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою і за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_8,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні будинковолодінням та
земельною ділянкою, та позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_5, ОСОБА_8, Охтирської міської
ради про усунення перешкод у
користуванні будинковолодінням та
земельною ділянкою, визнання права
власності на частку у спільному майні
(справа №1813/4579/2012), встановлено, і це
підтверджується матеріалами
інвентарної справи та копією
технічного паспорту, що станом на 12
серпня 2010 року, тобто на час її
придбання відповідачем, зазначена
квартира №3 складалась з наступних
приміщень: кухні 3-1 площею 8,4 кв.м,
житлової кімнати 3-2 площею 14,2 кв.м.,
кладової 3-3 площею 5,2 кв.м, коридору ІІ
площею 3,90 кв.м.

Також вказаним рішенням суду
встановлено факти перепланування
ОСОБА_3 без дозволів та погоджень
коридору ІІ і влаштування на частині
його площі санвузла, на місці віконного
отвору обладнання подвійного дверного
блоку, та закладення дверного прорізу з
виходом на ганок. Переобладнаний
вхідний дверний отвір квартири №3
виходить на перебудований ганок, що
одним боком межує з зовнішньою
цегляною стіною квартири №2, таким
чином, що вікно коридору 2-1 цієї
квартири №2 розташоване на відстані 0,7
м від зовнішньої стіни квартири №3 із
вхідним дверним блоком. Приміщення
коридору квартири №2 має одностороннє,
бокове освітлення скрізь зазначене
вікно.

Згідно з висновком
будівельно-технічної експертизи
Сумського відділення при Харківському
НДІСЕ від 30 квітня 2013 року №271 у
вищенаведеній цивільній справі,
збудований ОСОБА_3 без проекту ганок до
квартири №3 не відповідає вимогам
державних будівельних норм і правил та
правил пожежної безпеки (п.5.40 ДБН
В.1.1.7-2002) у частині розташування на
відстані меншій ніж 1 метр від віконних
прорізів коридору 2-1 квартири №2, що
впливає на природне освітлення цього
приміщення, зменшуючи коефіцієнт
природної освітленості більш, ніж у 10
разів (а.с.186-192).

З наданих сторонами фототаблиць (а.с.86,
123-124, 166, 206) і показів свідків ОСОБА_10 та
ОСОБА_13, місцевий суд встановив, що у 2010
році під час ремонту даху над квартирою
№3 ОСОБА_3 без погодження з іншими
співвласниками демонтував зовнішній
вхід на горище житлового будинку.

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
перепланування коридору ІІ квартири
АДРЕСА_1 здійснені відповідачем з
порушенням вимог ДБН і правил пожежної
безпеки та перешкоджають йому
обслуговувати зовнішню стіну квартири
№2, що порушує його права, а тому на
законних передбачених ч.4 ст. 357, ч.2 ст.383,
ч.1 ст.321, ст.391 ЦК України підставах
зобов'язав ОСОБА_3 відновити становище,
яке існувало до порушення цих прав,
шляхом перенесення вхідного дверного
отвору до квартири №3 на попереднє
місце його розташування та з
дотриманням будівельних норм і правил.

Ґрунтується на встановлених фактах і
висновок суду про те, що внаслідок
демонтажу лазу на горище житлового
багатоквартирного будинку відповідач
обмежив позивача у можливості доступу
до цього приміщення загального
користування, а тому суд правильно
відповідно положень ч.1, 2 ст.358, ч.2 ст.382,
ст.391 ЦК України захистив це порушене
право, зобов'язавши відповідача
відновити лаз на горище будинку у
попередньому стані.

Правильним колегія суддів вважає
рішення місцевого суду і у частині
вирішення спору щодо права власності
ОСОБА_3 на бетонну огорожу з металевою
хвірткою №4 і №5 зі сторони провулка
Правдинського та створення позивачу
перешкод в користуванні цією хвірткою.

Так сторони визнали той факт, що ці
споруди придбані та встановлені
ОСОБА_14 і ОСОБА_15 без погодження з
іншими співвласниками за власні кошти
на місці раніше існувавшого паркану та
хвіртки. Вказані обставини
підтверджуються показами свідка
ОСОБА_13, матеріалами інвентарної
справи (аркуші 32, 40), та платіжними
квитанціями (а.с.112, 113).

Ці споруди є відмінними від іншої
огорожі з воротами №1-3, яка знаходиться
зі сторони АДРЕСА_3, що підтверджується
і додатковим рішенням Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 01 жовтня 2013 року у вищеназваній
справі №1813/4579/2012, про зобов'язання
ОСОБА_15 передати ОСОБА_3 дублікат
ключів від воріт та хвіртки по АДРЕСА_3
(а.с.76-77).

У правовстановлюючих документах всіх
нинішніх співвласників зазначено
право власності по 1/4 частині огорожі
№1-3 і лише у свідоцтві від 03 січня 1995
року про право власності сім'ї ОСОБА_15
йдеться про відповідну частку огорож
№1-5.

В силу положень ст.186, ч.2 ст.382 ЦК України
ці спірні споруди №4, 5 є приналежністю
головної речі - багатоквартирного
житлового будинку та без реального
розподілу допоміжних будівель та
споруд і земельної ділянки не можуть
бути самостійним об'єктом визнання
права власності.

Вимоги про компенсацію вартості робіт
та матеріалів не заявлялись.

У свою чергу, виходячи з положень ч.1
ст.358. ч.2 ст.382 ЦК України, позивач, як
власник квартири у багатоквартирному
житловому будинку має право
безперешкодно ними користуватися, а
тому встановивши перешкоди в цьому з
боку ОСОБА_3, суд згідно зі ст.391 ЦК
України поклав на останнього
відповідні обов'язки.

Відповідачі клопотання про
призначення експертизи у даній справі
не заявляли, тому місцевий суд на
законних визначених ст.57, 58, 66, 134, 159 ЦПК
України підставах як належний доказ у
даній справі безпосередньо дослідив та
оцінив висновок будівельно-технічної
експертизи від 30 квітня 2013 року №271 у
цивільній справі №1813/4579/2012 по спору між
цими ж сторонами про усунення перешкод
у користуванні цим же
будинковолодінням.

Питання конкретизації технічних
можливостей та умов для приведення
перебудов у попередній стан сторони не
позбавлені можливості вирішити при
його виконанні або в порядку ст.ст.220, 221
ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги
зазначених висновків також не
спростовують.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

При відмові у задоволенні апеляційної
скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з них відповідно
до ст.ст.84, 88 ЦПК України у рівних
частках слід відшкодувати понесені
ОСОБА_5 витрати (сплатив 1500 грн.) на
правову допомогу за апеляційний
перегляд.

Фахівець у галузі права ОСОБА_16, який за
договором від 13 жовтня 2014 року про
надання юридичних послуг представляв
інтереси даного позивача в апеляційній
інстанції, надав розрахунок від 16
жовтня 2014 року, згідно з яким він
витратив дві години на складання
заперечень на апеляційну скаргу та
одну годину брав участь у судовому
засіданні.

У той же час, фактично засідання суду
апеляційної інстанції тривало лише 46
хв.

Згідно зі ст.1 Закону України від 20
грудня 2011 року «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
ум цивільних та адміністративних
справах» розмір компенсації таких
витрат не може перевищувати 40
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за годину роботи
фахівця. Законом України «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
розмір мінімальної заробітної плати
визначено у 1218 грн.

Враховуючи викладене, а також характер
спірних правовідносин, ступінь
складності справи та наданий фахівцем
обсяг правової допомоги і необхідний
та достатній для цього час, виходячи з
принципів розумності, виваженості і
справедливості, колегія суддів вважає
необхідним відшкодування на користь
позивача цих витрат визначити у
розмірі 600 грн., тобто по 300 грн. з
кожного апелянта.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити, а рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 19 серпня 2014 року залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 по 300 грн. з кожного
відшкодування витрат на правову
допомогу в апеляційній інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -