Провадження № 2/161/3102/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

22 вересня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук
В.П.,

при секретарі Акайомовій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Волинської обласної дирекції про
визнання недійсними та зміни умов
договору, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Волинської обласної дирекції про
визнання недійсними та зміни умов
договору.

Позовні вимоги мотивує тим, що 04.10.2013
року між відповідачем, як кредитором,
та ним, як позичальником, було укладено
договір про припинення зобов'язань за
кредитним договором № 014/1101/82/36515 від
27.06.2007 року. Відповідно до умов даного
договору, з дати його укладення
припинилися боргові зобов'язання за
кредитним договором № 014/1101/82/36515 від
27.06.2007 року в розмірі 739 032,27 грн., а
кредитний договір вважається
розірваним.

Договір про припинення було укладено у
зв'язку з погашенням третьою особою -
ТОВ «ТРК «Третій регіон» до підписання
цього договору зобов'язань, що
випливають з кредитного договору.

Позивач вказує, що в п. 1 договору про
припинення неправильно було
розраховано пеню за порушення строків
повернення заборгованості за
кредитним договором, яка значно
перевищує розмір заборгованості. Тому,
вважає, що такий розрахунок пені є
несправедливим, проведеним всупереч
вимогам діючого законодавства,
оскільки даним пунктом встановлено
вимогу щодо сплати непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) за невиконання зобов'язань
по кредитному договору.

Вважає, що встановлення пені в розмірі,
яка 3,27 рази перевищує розмір
заборгованості по кредитному договору,
є несправедливим та суперечить
принципам розумності та
добросовісності, та є наслідком
дисбалансу договірних прав та
обов'язків на шкоду позичальника, як
споживача послуг банку, оскільки дана
умова договору встановлює вимогу щодо
сплати непропорційно великої суми
компенсації у разі невиконання
зобов'язань за спірним договором.

Просить суд визнати недійсною умову п. 1
договору про припинення зобов'язань за
кредитним договором № 014/1101/82/36515 від
27.06.2007 року, що був укладений 04.10.2013 року,
в частині визначення розміру
непогашеної позичальником
заборгованості в розмірі 739 032,27 грн.,
пені за порушення строків розрахунків
в розмірі 565 932,33 грн. та змінити умови п.
1 договору про припинення зобов'язань
за кредитним договором № 014/1101/82/36515 від
27.06.2007 року, що був укладений 04.10.2013 року,
встановивши розмір непогашеної
позичальником заборгованості в
розмірі 259 649,91 грн., а пеню за порушення
строків розрахунків в розмірі 86 549,97
грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1
подав заяву про розгляд справи без його
участі за наявними матеріалами справи
та просив позов задовольнити.

В судове засідання представник
відповідача Марченко І.І. подала заяву
про розгляд справи без її участі за
наявними матеріалами справи.

Суд вважає за можливе розглядати
справу у відсутності осіб, які не
з'явились за наявними матеріалами
справи.

Дослідивши та оцінивши представлені по
справі докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що позов
підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 04.10.2013 року між
відповідачем, як кредитором, та ОСОБА_1,
як позичальником, було укладено
договір про припинення зобов'язань за
кредитним договором № 014/1101/82/36515 від
27.06.2007 року. Відповідно до умов даного
договору, з дати його укладення
припинилися боргові зобов'язання за
кредитним договором № 014/1101/82/36515 від
27.06.2007 року в розмірі 739 032,27 грн., а
кредитний договір вважається
розірваним.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 6
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» договір про надання
фінансових послуг повинен містити
розмір фінансового активу, зазначений
у грошовому виразі, строки його
внесення та умови взаєморозрахунків.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» до
договорів із споживачами про надання
споживчого кредиту застосовуються
положення цього Закону про
несправедливі умови в договорах.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими.

Відповідно до п. 5 ч. З ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
несправедливими є, зокрема, умови
договору про встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

Пунктом 1 Договору про припинення
визначено, що розмір непогашеної
позичальником заборгованості за
Кредитним договором складає 739 032,27 грн.,
в тому числі: основна сума боргу
кредиту - 26 174,51 грн.; проценти
нараховані за користування кредитом -
146 925,43 грн.; розрахована пеня за
порушення строків повернення
заборгованості за Кредитним договором
- 565 932,33 грн.

Отже, пункт 1 Договору про припинення
встановлено пеню за порушення строків
повернення заборгованості в розмірі,
що більш як в 3,27 рази перевищує розмір
самої заборгованості (сума
заборгованості по кредиту = основна
сума боргу + проценти за користування
кредитом = 26 174,51 + 146 925,43 = 173 099,94 грн.; пеня
за порушення строків розрахунків за
кредитом/суму заборгованості по
кредиту = 565 932,33/173 099,94 = 3,27 рази).

Таким чином, на підставі наведеного,
суд приходить до висновку, що положення
Договору про припинення, яке містить
умови про розмір пені за порушення
строків повернення заборгованості є
несправедливим, а тому, це є підставою
для визнання такого положення
недійсним.

Враховуючи ту обставину, що
встановлення пені у розмірі, яка в 3,27
рази перевищує розмір заборгованості
по Кредитному договору, суд приходить
до висновку, що розмір пені слід
встановити 50% від суми заборгованості,
що складає 86 549,97 грн. (сума
заборгованості по кредиту 173 099,94 х 50% = 86
549,97 грн.). Отже, на дату укладення
договору про припинення розмір
непогашеної заборгованості
становитиме 259 649,91 грн. (26 174,51 + 146 925,43 + 86
549,97).

На стягненні судових витрат позивач не
наполягає.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 213, 214, 215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 203, 215, 651,652,1054
Цивільного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсною умову п. 1
договору про припинення зобов'язань за
кредитним договором № 014/1101/82/36515 від
27.06.2007 року, що був укладений 04.10.2013 року,
в частині визначення розміру
непогашеної позичальником
заборгованості в розмірі 739 032 (сімсот
тридцять дев'ять тисяч тридцять дві)
грн. 27 коп. та пені за порушення строків
розрахунків в розмірі 565 932 (п'ятсот
шістдесят п'ять тисяч дев'ятсот
тридцять дві) грн. 33 коп.

Змінити умови п. 1 договору про
припинення зобов'язань за кредитним
договором № 014/1101/82/36515 від 27.06.2007 року,
що був укладений 04.10.2013 року,
встановивши розмір непогашеної
позичальником заборгованості в
розмірі 259 649 (двісті п'ятдесят дев'ять
тисяч шістсот сорок дев'ять) грн. 91 коп.,
а пеню за порушення строків
розрахунків в розмірі 86 549 (вісімдесят
шість тисяч п'ятсот сорок дев'ять) грн. 97
коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 (десяти)
днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.П.
Пушкарчук