АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7005/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Підберезний Г.А. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів - Пищиди
М.М., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 червня 2014 року
по справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Валок» до
ОСОБА_2 про визнання договору поруки
недійсним, -

В С Т А Н О
В И Л А:

27 вересня 2013 року ТОВ «Валок»
звернулися до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 15.08.2009
року між ТОВ «Валок» і ОСОБА_2 був
укладений договір поруки, до якого ТОВ
«Валок» взяло на себе зобов'язання за
договорами позики №1 і №2 від 15.08.2009
року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
При укладені договору директор ТОВ
«Валок» ОСОБА_4 діяв на підставі
протоколу № 20 загальних зборів від
15.08.2009 року, який рішенням
Господарського суду АРК від 19.07.2011 року
визнаний недійсним. Крім того,
відповідно до ч.5.3 розділу 5 статуту ТОВ
«Валок» для можливості укладання
договору поруки необхідно було
волевиявлення 100% учасників товариства.
Як вбачається з протоколу № 20
загальних зборів від 15.08.2009 року, на
зборах були присутні учасники: ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, а ОСОБА_6, який
відповідно до ч.1.2. розділу 1 статуту ТОВ
«Валок» володіє 30% голосів присутній не
був. Позивач просив суд визнати
недійсним договір поруки між ТОВ
«Валок» і ОСОБА_2 від 15.08.2009 року.

Рішенням Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 26 червня 2014
року ухвалено: позовні вимоги ТОВ
«Валок» до ОСОБА_2 про визнання
договору поруки недійсним -
задовольнити; визнати недійсним
договір поруки між ТОВ «Валок» і ОСОБА_2
від 15.08.2009 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та закрити
провадження у справі, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги в її межах та межах
позовних вимог, дійшла висновку, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
15.08.2009 року між ТОВ «Валок» і ОСОБА_2 був
укладений договір поруки, до якого ТОВ
«Валок» взяло на себе зобов'язання за
договорами позики №1 і №2 від 15.08.2009
року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
При укладені договору директор ТОВ
«Валок» ОСОБА_4 діяв на підставі
протоколу № 2С загальних зборів від
15.08.2009 року, який рішенням
Господарського суду АРК від 19.07.2011 року
визнаний недійсним. Отже строк
позовної давності починає
відраховуватися з 19.07.2011 року. Крім
того, відповідно до ч.5.3 розділу 5
статуту ТОВ «Валок» для можливості
укладання договору поруки необхідно
було волевиявлення 100% учасників
товариства. Як вбачається з протоколу
№ 20 загальних зборів від 15.08.2009 року, на
зборах були присутні учасники: ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, а ОСОБА_6, який
відповідно до ч.1.2. розділу 1 статуту ТОВ
«Валок» володіє 30% голосів присутній не
був.

Задовольняючи позовні вимоги,
районний суд виходив з того, що ОСОБА_4,
який перебував на посаді директора ТОВ
«Валок», всупереч частині 5.3 розділу 5
статуту товариства, уклав спірну угоду,
що і як наслідок таких дій у суду є
підстави для визнання договору поруки
від 15.08.2009 року - недійсним. При цьому
суд керувався ст. 207 ЦК України.

Судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Однак, судом першої інстанції не
виконанні вказані вимоги закону.

Визнавши правочин недійсним, суд
першої інстанції не застосував норми
матеріального права, які регулюють
дані правовідносини.

Так, вирішуючи спір про визнання
договору недійсним, суд має встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання договору (його
частини) недійсним і настання
відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту договору вимогам
закону, додержання встановленої форми
договору; правоздатність сторін за
договором; у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони, тощо.

Загальні підстави визнання недійсними
правочину і настання відповідних
наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК
України.

Так, відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу,
відповідно до яких, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Згідно роз'ясненням постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", п.7 - правочин
може бути визнаний недійсним лише з
підстав, визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Частиною 1 ст. 553, ч. 1 ст. 547 ЦК України
встановлено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі.

Суд першої інстанції не звернув увагу
на те, що матеріали справи містять
рішення суду, яке набрало законної
сили, постановлене з приводу спору між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав.

Не звернув увагу суд першої інстанції
на те, що преюдиціальність
(обов'язковість) судового рішення, яке
набрало законної сили, є підставою для
закриття провадження у справі у
відповідності до п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК
України.

Так, позивач ТОВ «Валок» 10.01.2011 року
звернувся з позовом до ОСОБА_2 про
визнання договору поруки від 15 серпня
2009 року недійсним з підстав, що
директор ТОВ «Валок» ОСОБА_4 під час
укладення і підписання вказаного
договору не мав на це повноважень.
Ухвалою Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 05 квітня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 28 травня 2013 року (а.с.153-155
том1) закрито провадження у справі на
підставі п. 2 ч.1 ст.205 ЦПК України,
оскільки встановлено, що ТОВ «Валок»
звернулось до ОСОБА_2 з позовом про
визнання недійсним договору поруки,
укладеного 15.08.2009 року, однак заявлені
ТОВ «Валок» вимоги до ОСОБА_2 були
предметом розгляду в інших справах, а
саме: Кіровським районним судом м.
Дніпропетровська від 27.10.2010 року, яким
ТОВ «Валок» було відмовлено у
задоволенні позову про визнання
недійсним спірного договору поруки та
вказане рішення суду залишено без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09.02.2011
року (а.с.9-11 том1).

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо набрали
законної сили рішення суду або ухвала
суду про закриття провадження у справі
у зв'язку з відмовою позивача від
позову або укладенням мирової угоди
сторін, ухвалені або постановлені з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

Задовольняючи позов, судом першої
інстанції зазначені обставини справи
та наведені вище норми закону не
враховані.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі ч.1 ст.310 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує із закриттям провадження у
справі за позовом ТОВ «Валок» до ОСОБА_2
про визнання договору поруки
недійсним, оскільки процесуальний
закон не допускає повторного розгляду
справи з тих же підстав, про той же
предмет і між тими ж сторонами
відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.205 ЦПК
України та вищенаведених обставин
справи.

Керуючись ст.ст.303,304,307, 310, ч.1 п.2 ст.205, ч.1
ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 червня 2014 року -
скасувати із закриттям провадження у
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Валок» до
ОСОБА_2 про визнання договору поруки
недійсним.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Л.А. Черненкова

Судді
М.М. Пищида

О.Г. Дерев’янко