У х в а л а

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - головне
управління юстиції у м. Києві про поділ
спадкового майна та стягнення
компенсації, за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа - головне управління юстиції у м.
Києві про встановлення факту, визнання
майна таким, що не є спільною сумісною
власністю подружжя, визнання права
власності на спадкове майно, поділ
спадкового майна, за зустрічним
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3, третя особа - головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання права власності на спадкове
майно та поділ спадкового майна,
припинення права власності, стягнення
компенсації за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 11 січня 2013
року та ухвалу апеляційного м. Києва
від 04 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання права на спадщину та поділ
спадкового майна, стягнення
компенсації, з урахуванням уточнених
позовних вимог просила визнати за нею
право на спадщину за законом на ј
частину спадкового майна та залишити
це майно у власності ОСОБА_4 з виплатою
їй компенсації його вартості у розмірі
220 728 грн., а також
визнати за нею право власності на
депозитний вклад на суму 1 606 грн. 19 коп.
та рахунок на суму 10 000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_7,
спадкоємцями якого за законом є вона,
його дружина - ОСОБА_4 та діти: ОСОБА_5,
ОСОБА_6 Всі спадкоємці звернулися до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини. Відповідачі не
визнають частину майна померлого
таким, що підлягає спадкуванню, а
ОСОБА_4 не подає до нотаріальної
контори правовстановлюючі документи
на спадкове майно, що унеможливлює
отримання нею свідоцтва про право на
спадщину.

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернулася із
зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про поділ спадкового майна,
просила стягнути з кожного з
відповідачів по 127 584 грн. 25 коп. на її
користь.

Позовні вимоги обгрунтувала тим, що
перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 до його
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, але з березня 2003
року вони проживали окремо. У цей
період вона придбала за власні кошти
автомобіль марки «Деу Ланос» та
приватизувала земельну ділянку, тому
це майно належить їй на праві власності
та не входить до складу спадщини. Крім
того, вона повернула борг у розмірі 400 000
грн. за договором безпроцентної
цільової позики, укладений ОСОБА_7 під
час їхнього окремого проживання, який
він не повернув. У цей період вона
провела ремонт квартири АДРЕСА_1 на
суму 194 216 грн., встановила броньовані
двері у квартирі АДРЕСА_2 вартістю 3 200
грн. Також за свій рахунок вона
поховала чоловіка та встановила
пам'ятник, витративши на це 10 029 грн.
Зазначені суми мають бути поділені між
спадкоємцями у рівних частках.

У квітні 2011 року до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги тим, що вони є дітьми
ОСОБА_7, просили визнати право
власності за ними на їх частки
спадкового майна.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 11
січня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 23 квітня 2013 року, позовні
вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано право власності у порядку
спадкування на майно спадкодавця -
ОСОБА_7 за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
за кожним на:

1/8 частину квартири АДРЕСА_1, вартістю
частки 73 125 грн.;

1/8 частину квартири АДРЕСА_2, вартістю
частки 55 000 грн.;

1/48 частину квартири АДРЕСА_3, вартістю
частки 9 791 грн. 66 коп.;

1/48 частину квартири АДРЕСА_4, вартістю
частки 9 583 грн. 33 коп.;

1/8 частину гаража НОМЕР_3 у
гаражно-будівельному кооперативі
«Зоря» по АДРЕСА_5, вартістю частки 8 375
грн.;

1/4 частину автомобіля марки «Шевроле
Лачетті», 2007 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
частки 12 025 грн. 75 коп.;

1/4 частину коштів на депозитному вкладі
НОМЕР_4 «Постійний» від 2 серпня 2007 року
у відділенні № 4 товариства з обмеженою
відповідальністю комерційного банку
«Столиця» на ім'я ОСОБА_7 із залишком
коштів на вкладному (депозитному)
рахунку НОМЕР_5 у розмірі 10 000 грн. та
нарахованими процентами (рахунок
НОМЕР_5) у розмірі 1 606 грн. 19 коп., сумою
частки 2 901 грн. 54 коп.

Припинено право власності ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та
визнано за ОСОБА_4 право власності на:
квартиру АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2; 1/6
частину квартири АДРЕСА_3; 1/6 частину
квартири АДРЕСА_4; гараж НОМЕР_3 у
гаражно-будівельному кооперативі
«Зоря» по АДРЕСА_5; автомобіль марки
«Шевроле Лачетті», 2007 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 право особистої
власності на автомобіль марки «Деу
Ланос», 2004 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 грошову компенсацію у
розмірі по 66 573 грн. 59 коп. кожному.

В іншій частині позовних вимог сторін
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року
скасовано ухвалу апеляційного суду м.
Києва у частині залишення без змін
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 11 січня 2013 року про
задоволення позову ОСОБА_3 та стягнення
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової
компенсації у розмірі 66
573 грн. 59 коп., а в іншій частині рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 11 січня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 23 квітня
2013 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
04 березня 2014 року рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 11 січня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення в частині визнання за нею права
власності у порядку спадкування на
майно спадкодавця - ОСОБА_7 - на 1/48
частину квартири АДРЕСА_6, вартістю
частки 9 583 грн. 33 коп., припинення права
власності її на вказане майно та
визнання права власності на таке майно
за ОСОБА_4, стягнення із ОСОБА_4 на її
користь грошової компенсації у розмірі
66 573 грн. 59 коп., посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Судові рішення переглядаються лише в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 грошової компенсації у розмірі
66 573 грн. 59 коп., оскільки ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року
скасовано ухвалу апеляційного суду м.
Києва у частині залишення без змін
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 11 січня 2013 року про
задоволення позову ОСОБА_3 та стягнення
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової
компенсації у розмірі 66
573 грн. 59 коп., а в іншій частині рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 11 січня 2013 року, зокрема в частині
визнання за ОСОБА_3 права власності на
1/48 частину квартири АДРЕСА_7 та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 23 квітня
2013 року залишено без змін.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Судами установлено, що з 11 серпня 1982
року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі, а з березня 2003
року подружжя проживало окремо.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Спадкоємцями померлого є його дружина
ОСОБА_4, діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також
мати - ОСОБА_3

До складу спадкового майна, щодо поділу
якого між сторонами спору не виникло,
увійшли: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1; 1/2
частина квартири АДРЕСА_3; 1/2 частина
квартири АДРЕСА_2; 1/2 частина металевого
гаража НОМЕР_3 по АДРЕСА_5.

Спірним майном, що увійшло до складу
спадщини є: квартира АДРЕСА_4;
автомобілі марок «Деу Ланос» та
«Шевроле Лачетті»; депозитний вклад у
розмірі 11 606 грн. 19 коп.; борг
спадкодавця за договором позики у
розмірі 400 000 грн.; кошти на ремонт
квартири, встановлення дверей та
пам'ятника.

У визначений законом строк всі
спадкоємці звернулися до нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини.

Відхиляючи апеляційну скаргу та
залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 грошової компенсації
у розмірі 66 573 грн. 59 коп.,
апеляційний суд виходив із того, що в
апеляційній скарзі ОСОБА_3 не ставить
питання про скасування рішення суду в
частині грошової компенсації у розмірі
66 573 грн. 59 коп.

Проте з таким висновком погодитися не
можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення. Справа розглядається в
апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції передбачений в ст. 315 ЦПК
України, в якій, зокрема, зазначаються:
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленні ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

У судовому рішенні апеляційний суд має
дати відповіді на всі доводи
апеляційної скарги, інакше буде
порушення вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка є частиною національного
законодавства України щодо
справедливого судового розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилалася
на ст. 1282 ЦК України, відповідно до ч. 1
якої спадкоємці зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але в межах вартості майна,
одержаного у спадщину. Кожен із
спадкоємців зобов'язаний задовольнити
вимоги кредитора особисто, у розмірі,
який відповідає його частці у спадщині.

А тому апеляційний суд помилково
вважав, що ОСОБА_3 не ставить питання
про скасування рішення суду в частині
стягнення грошової компенсації у
розмірі 66 573 грн. 59 коп.

Також апеляційний суд у порушення ч. 4
ст. 338 ЦПК України, відхиляючи рішення
суду першої інстанції, не взяв до уваги
висновки та мотиви, викладені в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 30 жовтня 2013року, з яких було
скасовано ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 23 квітня 2013 року.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду не може вважатися законною й
обґрунтованою та в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошової компенсації у розмірі 66 573 грн.
59 коп., а справа передачі в цій частині
на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 04 березня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 грошової компенсації у розмірі
66 573 грн. 59 коп. скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік