У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової
Г.І.,Мартинюка В.І., Наумчука
М.І.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»,
третя особа: Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія ПЗУ
Україна», про відшкодування шкоди
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
на рішення Київського районного суду
м. Харкова від 03 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 23 жовтня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з вказаним позовом та з
урахуванням уточнених позовних вимог
просила стягнути на її користь з ВАТ
НАСК «Оранта» суму матеріальної шкоди
в розмірі 13 214,95 грн, суму пені - 2 569, 31
грн, суму інфляційних втрат - 422,90 грн,
суму 3 % річних - 503,58 грн, а всього 16 710,74
грн.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим,
що 26 жовтня 2009 року на спуску Весніна в
Київському районі м. Харкова сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
її автомобіля марки «Мітсубісі Кольт»
д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля марки
«Кіа» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_8 Винним у скоєнні
дружньо-транспортної пригоди було
визнано ОСОБА_8, що підтверджується
постановою Червонозаводського
районного суду м. Харкова.

Внаслідок вказаної
дорожньо-транспортної пригоди був
пошкоджений її автомобіль.

Згідно зі звітом незалежного
товарознавчого дослідження № 1042/11 було
визначено, що вартість транспортного
засобу марки «Мітсубісі Кольт» д.н.з.
НОМЕР_1 на момент настання
дорожньо-транспортної пригоди
становила 101 743,02 грн.

Вказаний автомобіль на підставі
договору добровільного страхування
застрахований у ВАТ СК «ПЗУ Україна»,
відповідно до умов якого їй було
виплачено страхове відшкодування в
розмірі 50 808,07 грн. Крім того, вона
реалізувала залишки автомобіля,
вартість яких становила 37 210,00 грн,
тобто залишилось не відшкодованим 13
214,95 грн.

Цивільно-правова відповідальність
автомобіля «Кіа» д.н.з. НОМЕР_2, який
належить на праві власності ОСОБА_7
застрахована в ВАТ НАСК
«Оранта», а тому позивачка просила
стягнути саме з неї суму не
відшкодованої матеріальної шкоди з
урахуванням пені, інфляційних втрат та
3% річних.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 03 липня 2013 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Харківської області від 23 жовтня
2013 року позов задоволено. Стягнуто з
ВАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_6
матеріальну шкоду в розмірі 16 710,74 грн з
урахуванням пені, інфляційних втрат та
3 % річних.

У касаційній скарзі ВАТ НАСК «Оранта»
просить скасувати ухвалені судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
шкоди з ВАТ НАСК «Оранта».

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про
відшкодування шкоди заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, суд першої інстанції, з яким
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що оскільки цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_7 застрахована
в ВАТ НАСК «Оранта», то саме воно має
відшкодовувати шкоду завдану ОСОБА_6
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Однак, з такими висновками судів
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 26 жовтня 2009 року на
спуску Весніна в Київському районі м.
Харкова сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю її автомобіля марки
«Мітсубісі Кольт» д.н.з. НОМЕР_1 та
автомобіля марки «Кіа» д.н.з. НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_8

Відповідно до постанови
Червонозаводського районного суду
м. Харкова від 17 листопада 2009 року
винним у скоєнні дружньо-транспортної
пригоди було визнано ОСОБА_8

Цивільно-правова відповідальність
водія ОСОБА_7 на час скоєння
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована ВАТ НАСК
«Оранта» відповідно до полісу № ВС/6064640
від 06 серпня 2009 року.

Автомобіль ОСОБА_6 було застраховано
відповідно до договору добровільного
страхування наземних транспортних
засобів ВАТ СК «ПЗУ Україна» від 07
серпня 2009 року.

Згідно Звіту про оцінку вартості
майнової шкоди, заподіяної ушкодженням
транспортного засобу № 1042 від 09
листопада 2009 року матеріальна шкода
складає 101743,02 грн.

Відповідно до умов договору
добровільного страхування від 07 серпня
2009 року ВАТ СК «ПЗУ Україна» було
виплачено ОСОБА_6 50 808,77 грн.

Крім того, ОСОБА_6 були реалізовані
залишки транспортного засобу на
загальну суму 37 210,00 грн.

Отже, сума матеріальних збитків, які
залишились не відшкодованими ОСОБА_6
становить 13 214,95 грн.

ВАТ СК «ПЗУ Україна» в порядку ст. 993 ЦК
України та ст. 27 Закону України «Про
страхування» звернулось до ВАТ НАСК
«Оранта» з заявою про страхове
відшкодування/регламентну виплату, як
до страховика за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
транспортного засобу ОСОБА_7, винного у
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

До ВАТ НАСК «Оранта» також звернулась
ОСОБА_6 з заявою про виплату страхового
відшкодування.

На виконання договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності транспортного
засобу, який належить ОСОБА_7 ВАТ НАСК
«Оранта» здійснила виплату страхового
відшкодування/регламентну виплату ВАТ
СК «ПЗУ Україна» в розмірі 24 990,00 грн, що
складає ліміт відповідальності
страховика відповідно до полісу № ВС
/6064640 від 06 серпня 2009 року.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки (суброгація).

Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», роз'яснено, що
при вирішенні спорів про право
зворотної вимоги страховика суди
повинні розрізняти поняття «регрес» та
«суброгація». Наприклад, у випадку
суброгації відбувається лише заміна
осіб у вже наявному зобов'язанні
(заміна активного суб'єкта) зі
збереженням самого зобов'язання. У
такому разі страхувальник передає свої
права страховикові на підставі
договору і сприяє реалізації останнім
прийнятих суброгаційних прав. У
випадку регресу одне зобов'язання
замінює собою інше, але переходу прав
від одного кредитора до іншого не
відбувається.

Згідно п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом «а» п. 41.1 ст. 41 цього Закону),
лікування потерпілих та інші послуги,
пов'язані з відшкодуванням збитків.

У порушення зазначених вище вимог, суд
першої інстанції не визначився з
характером спірних правовідносин, у
зв'язку з чим прийшов до помилкового
висновку, що виплата ВАТ НАСК «Оранта»
суми за страховим полісом на користь
ПАТ СК «ПЗУ Україна» не звільняє
ВАТ НАСК «Оранта» від
обов'язку виплатити страхове
відшкодування позивачці, оскільки ПАТ
СК «ПЗУ Україна», сплативши
страхувальнику ОСОБА_6 страхове
відшкодування за договором
добровільного страхування наземних
транспортних засобів, набуло право
вимоги до ВАТ НАСК «Оранта» як до
особи, відповідальної за заподіяні
збитки, що зумовило заміну сторони у
зобов'язанні (суброгація).

При цьому, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що ВАТ
«НАСК «Оранта», здійснивши виплату
страхового відшкодування в розмірі 24
990,00 грн, що є лімітом договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів укладеним з ОСОБА_7 на користь
ПАТ СК «ПЗУ України» виконало в повному
обсязі свої договірні зобов'язання
перед страхувальником ОСОБА_7, у зв'язку
з чим не застосував норму
матеріального права, яка підлягала
застосуванню, а саме ст. 1194 ЦК України
відповідно до вимог якої особа, яка
застрахувала свою цивільно-правову
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Апеляційний суд на наведене та
порушення судом першої інстанції вимог
процесуального закону, що є безумовною
підставою для скасування судового
рішення, уваги не звернув, в порушення
вимог статей 303, 315 ЦПК України у
достатній мірі не перевірив доводів
апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначене, в порушення
норм процесуального закону, суди
дійшли помилкового висновку щодо
задоволення позовних вимог ОСОБА_6
про стягнення матеріальної шкоди саме
з ВАТ НАСК «Оранта», у
зв'язку з чим ухвалені у справі рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 03 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 23 жовтня 2013 року, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук