Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 лютого 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Рахівського районного суду від 11 листопада 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором кредиту,

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі по тексту ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором кредиту.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19.09.2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено кредитний договір за яким ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 13 683 доларів США. З метою забезпечення зобовязань за даним кредитним договором, 19.09.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно якого позивач набув усіх прав вимоги за вищевказаним кредитним договором.

ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує належним чином внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 25 405,99 грн., яку і просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Рахівського районного суду від 11.11.2013 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

На дане рішення ПАТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. На обґрунтування скарги посилається на те, що неподання по справі відповідних доказів на підтвердження своїх вимог зумовлено поважними причинами. Посилається на те, що твердження ОСОБА_3 про неповідомлення його щодо заміни кредитора є безпідставними та не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

Як вбачається з матеріалів справи 19.09.2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено кредитний договір за яким ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 13 683 доларів США під 9,5% річних (а.с.21-26).

19.09.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно якого останній поручився за виконання ОСОБА_2 зобовязань за вищезазначеним кредитним договором (а.с.32)

17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно якого позивач набув усіх прав вимоги за кредитними договорами разом із договорами забезпечення, до яких, згідно витягу з Додатку № 1 до даного Договору, належить і вищевказаний кредитний договір (а.с.9-20).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутній акт-прийому передачі, яким би підтверджувався факт передачі права вимоги за кредитним договором, а також, посилаючись на ст.ст. 516, 517 ЦК України, на неповідомлення відповідачів про відступлення право вимоги, що свідчить про передчасність позовних вимог.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитися колегія суддів виходячи з наступного.

Перш за все колегія суддів констатує, що та обставина, що позивачем не надано відповідних актів приймання-передачі, передбачених п.8.6 договору про відступлення права вимоги, не може бути взята до уваги, оскільки з цих підстав можна було лише оспорювати вказаний договір в судовому порядку, що ніким не здійснювалося. Тобто, даний договір про відступлення права вимоги не є нікчемним та не визнаний недійсним в судовому порядку, а відтак згідно ст. 204 ЦК України є правомірним та створює передбачені ним наслідки для його сторін.

Таким чином, суд безпідставно послався на відсутність актів-приймання передачі як на одну з підстав для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Дані норми права носять в першу чергу охоронне значення, оскільки дозволяють не виконувати боржникові зобовязання перед новим кредитором, якщо вимоги останнім предявлені безпідставно, без належних доказів наявності в нього права вимоги та виконувати своє зобов'язання первісному кредитору. При цьому ст. 516 ЦК України встановлює, що єдиним наслідком письмового неповідомлення боржника про заміну кредитора є можливість виконання ним зобов'язання первісному кредитору, яке буде вважатися належним.

Згідно п.6.1 Договору про відступлення права вимоги сторони домовилися здійснити розсилку повідомлень кожному Позичальнику про відступлення прав вимоги за формою та повідомлення про нові банківські реквізити спільним зусиллями. Задля чого Новий Кредитор здійснює підготовку повідомлень для Позичальника та передає їх для належного оформлення Первісному кредитору. Первісний кредитор повинен протягом 3 банківських днів забезпечити належне оформлення кожного повідомлення для Позичальника, шляхом його підписання вповноваженою на це особою та проставити відбиток печатки.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи повідомлення про відступлення від 20.12.2012 року №0036771, яке адресоване ОСОБА_2, таке складене Первісним кредитором, воно підписано повноваженою особою та завірено печаткою Первісного кредитора. На зворотньому боці даного повідомлення вказані банківські реквізити Нового кредитора, на які слід сплачувати платежі по кредитному договору, розяснено можливості здійснення платежів. Зворотній бік повідомлення підписано повноважною особою Нового кредитора та завірено його печаткою (а.с.59).

Колегія суддів констатує, що дане повідомлення оформлене у відповідності до п.6.1 Договору про відступлення права вимоги, а тому є належним доказом переходу прав вимоги до нового кредитора та повідомлення про це боржника, згідно ст.ст. 516, 517 ЦК України.

Матеріали справи не містять доказів отримання боржником ОСОБА_2 даного повідомлення.

Однак, у своєму запереченні на позов ОСОБА_2 визнав, що отримав зазнане повідомлення від 20.12.2012 року у лютому 2013 року, а тому дана обставина не підлягає доказування згідно приписів ч.1 ст. 61 ЦПК України.

Аналізуючи вищезазначене, можна дійти висновку, що до лютого 2013 року боржник не зобовязаний був виконувати зобов'язання новому кредитору, а міг його виконувати первісному кредитору і таке виконання вважається належним.

Як слідує з матеріалів справи за період з грудня 2012 року по лютий 2013 року боржником здійснювалося погашення кредиту згідно графіку в відділенні Ощадбанку і такі кошти зараховувалися в рахунок погашення кредиту (як це передбачено п.п.7.1, 7.2 Договору про відступлення права вимоги). При цьому колегія суддів констатує, що за наданими боржником квитанціями від 16.01.2013 року та від 08.02.2013 року погашення кредиту відбувалося вже на банківські реквізити ПАТ «Альфа-Банк», які зазначені в повідомленні від 20.12.2012 року (а.с.64). Вказане свідчить, що вже тоді боржнику було відомо про відступлення права вимоги та необхідність виконання ним зобовязань за кредитним договором новому кредитору, і таке зобовязання ним виконувалося в даний період.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що вказані суми враховані і за даний період заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором немає, що свідчить про відсутність порушення прав боржника за вказаний період.

Натомість починаючи з лютого 2013 року боржнику було достеменно відомо про відступлення права вимоги та необхідність виконання ним зобов'язань перед новим кредитором.

Однак, як слідує з розрахунку заборгованості, починаючи з березня 2013 року ОСОБА_2 не виконував своїх зобовязань за кредитним договором перед новим кредитором, що також визнається відповідачем. При цьому посилання ОСОБА_2 на відсутність у м.Рахові відділення ПАТ «Альфа-Банк» не свідчить про відсутність його вини у порушенні зобовязання (ч.1 ст. 614 ЦК України), а відтак останній повинен нести всі правові наслідки порушення зобовязань за кредитним договором.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 01.09.2013 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 25 405,99 грн., а саме: 23 965,65 грн. заборгованості по тілу кредиту; 1297,98 грн. заборгованості по відсоткам; 142,36 грн. пені (а.с.35). Правильність даного розрахунку відповідачами не заперечується, а тому він береться до уваги колегією суддів.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позов ПАТ «Альфа-Банк» є обґрунтованим та доведений належними і допустимим доказами, а тому підлягає задоволенню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, згідно приписів п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ПАТ «Альфа-Банк» по даній справі понесено судові витрати у вигляді судового збору за подачу позову та апеляційної скарги на загальну суму 381,09 грн. (а.с.1, 95), а тому такі витрати підлягають стягненню з кожного з відповідачів на користь позивача у рівній частині, що становить 190,54 грн.

Керуючись ст.ст. 516, 517, 553, 554, 1050, 1054, ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду від 11 листопада 2013 року скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором кредиту задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (90600, м.Рахів, вул. Б.Хмельницького, 94/3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (90600, м.Рахів, вул. Б.Хмельницького, 94/3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (01001, м.Київ, вул. Десятинна, 4/6, МФО 300346, , п/р №0004) заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 405 (двадцять пять тисяч чотириста пять гривень) 99 (девяносто девять) копійок, яка складається з 23 965,65 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1297,98 грн. заборгованості по відсоткам та 142,36 грн. пені.

Стягнути з ОСОБА_2 (90600, м.Рахів, вул. Б.Хмельницького, 94/3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (01001, м.Київ, вул. Десятинна, 4/6, МФО 300346, , п/р №0004) судовий збір у розмірі 190 (сто дев'яносто) гривень 54 (пятдесят чотири) копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 (90600, м.Рахів, вул. Б.Хмельницького, 94/3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (01001, м.Київ, вул. Десятинна, 4/6, МФО 300346, , п/р №0004) судовий збір у розмірі 190 (сто дев'яносто) гривень 54 (пятдесят чотири) копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді