У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,Писаної Т.О.,-розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 5 квітня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 14 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_6 звернулася з
позовом до ОСОБА_7 про стягнення
за договором безпроцентної позики від
31 серпня 2007 року основного
боргу у сумі 2 640 000 грн., 264 000 грн. штрафу,
361 170 грн. процентів за порушення умов
договору безпроцентної позики за
період з 31 серпня 2010 року до 7 червня 2012
року та 266 640 грн. інфляційних втрат за
період з 31 серпня 2010 року до 7 червня 2012
року.

Позивач посилалася на те, що 31 серпня 2007
року між нею та відповідачем було
укладено договір безпроцентної позики
грошових коштів у сумі 1 666 500 грн., що за
курсом НБУ станом на дату укладення
договору було еквівалентно 330 000
доларів США. Згідно п. 4.1. договору
безпроцентної позики, строк повернення
позики становив 36 календарних місяців
з моменту надання суми позики. Пунктом
6.1. договору визначено, що у разі
прострочення повернення позики
позичальник сплачує штраф у розмірі 10%
від неповернутої суми. Пунктом 6.2.
договору передбачено, що позичальник
має сплатити проценти в розмірі
облікової ставки НБУ. Позивач
вказувала, що за її вимогою відповідач
грошові кошти не повернув, тобто не
виконав взяті на себе зобов'язання.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 5 квітня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 14 травня

2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено
частково, стягнуто на її користь з
ОСОБА_7 2 637 690 грн. боргу за договором
безпроцентної позики, 263 769 грн. штрафу
за договором безпроцентної позики,
355 797 грн. процентів за порушення
умов договору безпроцентної позики.
У задоволенні решти позовних вимог −?
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

У касаційній скарзі та доданих до неї
матеріалах ОСОБА_7 порушує питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду,
мотивуючи свої доводи порушенням
судами норм матеріального та
процесуального права, із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення не
відповідають цим вимогам.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 31 серпня 2007 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір
безпроцентної позики. Відповідно до
умов договору, ОСОБА_6 передала

ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 1 666 500
грн., що за курсом НБУ станом на 31 серпня
2007 року було еквівалентно 330 000 доларів
США. Умовами договору також
передбачено, що позивач перераховує
частину суми позики в розмірі 210 000
доларів США в безготівковому порядку
на поточний рахунок відповідача і
надає частину суми позики готівкою у
розмірі 120 000 доларів США. Факт
перерахування частини суми позики в
безготівковій формі підтверджується
платіжним документом, який є
невід'ємною частиною цього договору.
Факт надання частини суми позики
готівкою підтверджується підписанням
позичальником цього договору. У
п. 4.1 договору сторони погодили, що
строк повернення кредиту становить 36
календарних місяців з моменту надання
суми позики. Згідно п 5.1. договору
відповідач взяв на себе зобов'язання
повернути суму позики в останній день
строку, встановленого в п. 4.1. цього
договору, тобто 31 серпня 2010 року.

Встановивши, що позивач виконала взяті
на себе зобов'язання, що
підтверджується, крім іншого,
квитанціями від 4 вересня 2007 року на
суму 70 000 доларів США та від 31 серпня 2007
року на суму 140 000 доларів США, а
відповідач не надав суду доказів
належного виконання вищезазначених
умов договору, суд першої інстанції, з
яким погодився й апеляційний суд,
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_6

Однак такі висновки судів слід визнати
передчасними.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла того, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_7
стверджував, що між ним та позивачем
було досягнуто інших домовленостей і
надана суду редакція договору позики
від 31 серпня 2007 року в якості
письмового доказу, спотворює істотні
умови договору, в тому числі щодо суми
взятої ним позики, яка становила 1 060 500
грн., що за курсом НБУ станом на 31 серпня
2007 року було еквівалентно 210 000 доларів
США, а не 1 666 500 грн., що було
еквівалентно 330 000 доларів США, як
стверджувала позивач.

У зв'язку з цим ним було заявлено
клопотання про призначення у справі
судової почеркознавчої експертизи.
Також дане клопотання було заявлено і
представником позивача. Ухвалою
Печерського районного суду м.
Києва від 12 жовтня 2012 року у справі за
клопотаннями сторін була призначена
судова почеркознавча експертиза,
проведення якої було доручено
Київському науково-дослідному
інституту судових експертиз. На
вирішення експерта були поставлені
наступні питання: Чи виконаний підпис
від імені ОСОБА_7 на першому та другому
аркушах примірника (№1) договору
безпроцентної позики від 31 серпня 2007
року (а.с. 36-37) ОСОБА_7? Чи виконаний
підпис від імені ОСОБА_7 на першому та
другому аркушах примірника (№1)
договору безпроцентної позики від 31
серпня 2007 року (а.с. 36-37) в один час? У
якій послідовності було виготовлено
текст примірника (№1) договору
безпроцентної позики від 31 серпня 2007
року (а.с. 36-37) та проставлено підпис від
імені ОСОБА_7 у ньому на першому аркуші
примірника (№ 1) даного договору (а.с.
36-37)? Встановити відносний час
виготовлення першої та другої сторінки
примірника (№1) договору безпроцентної
позики від 31 серпня 2007 року ( а.с. 39-40)?

Проте, частина із поставлених вище на
вирішення експерта питань, що є
важливими для вирішення даного спору,
не була досліджена. Висновком
судово-почеркознавчої експертизи від 18
лютого 2013 року була надана відповідь
лише на одне питання, а саме, що підпис
від імені ОСОБА_7 в графі «ОСОБА_7», що
міститься нижче реквізитів
позичальника на другому аркуші в
договорі безпроцентної позики від 31
серпня 2007 року виконано самим ОСОБА_7

Частиною 1 статті 146 ЦПК України
визначено, що в разі ухилення особи, яка
бере участь у справі, від подання
експертам необхідних матеріалів,
документів або від іншої участі в
експертизі, якщо без цього провести
експертизу неможливо, суд залежно від
того, хто із цих осіб ухиляється, а
також яке для них ця експертиза має
значення, може визнати факт, для
з'ясування якого експертиза була
призначена, або відмовити у його
визнанні.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення,
суди передчасно дійшли висновку про
ухилення відповідача від проведення
експертизи, не з'ясувавши при цьому
причини невиконання стороною вимог
щодо проведення такої. Зазначене
потягло за собою невирішення експертом
всіх поставлених перед ним питань. Крім
того, з ухвали про призначення у справі
судової експертизи від 12 жовтня 2012 року
вбачається, що суд першої інстанції не
попередив сторони про наслідки
ухилення від участі в експертизі.

Ураховуючи, що судами не дотримані всі
вимоги процесуального закону, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин справи, які мають значення для
правильного вирішення справи, ухвалені
судові рішення законними та
обґрунтованими визнати не можна, а тому
вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 5 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 14 травня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.А. Макарчук А.О. Леванчук А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Головуючий Судді: