УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Червинської М.Є.,
Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, що діє особисто та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_8, третя особа -
служба у справах дітей Московського
району управління служб у справах
дітей департаменту соціальної
політики Харківської міської ради, про
виселення за касаційною скаргою
ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 11 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 1 липня

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» звернулося до суду із указаним
позовом, посилаючись на те, що 2
листопада 2007 року між ним та ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено іпотечний
договір, за умовами якого останні
передали в іпотеку банку квартиру
АДРЕСА_1, як забезпечення кредитного
договору, укладеного 2 листопада 2007
року між ним та ОСОБА_5 Зобов'язання за
вказаним кредитним договором

ОСОБА_5 не виконав, на підставі чого
рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 21 січня 2013 року звернено
стягнення на предмет іпотеки, а саме
зазначену квартиру.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 11 грудня

2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 1 липня 2014 року, позов ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» задоволено.
Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
із квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять
скасувати зазначені судові рішення та
направити справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових рішень в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
ухвалює рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Згідно з вимогами ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

Відповідно до п. 43 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст.
109 ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України
«Про іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Як убачається з матеріалів справи, 2
квітня 2013 року позивач направив
відповідача вимогу про добровільне
виселення разом з малолітньою дитиною
із вищезазначеної квартири у
тридцятиденний строк, яка була
отримана відповідачами 10 квітня 2013
року (а.с. 21, 22, 24, 26), однак виконана не
була.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
вимоги ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про
примусове виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, що діє особисто та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, із
спірної квартири, суди попередніх
інстанцій, дослідивши докази у справі й
давши їм належну оцінку, врахувавши всі
встановлені у справі обставин, дійшли
правильного висновку та обґрунтовано
виходили з наявності передбачених
законодавством умов для цього,
оскільки відповідачі добровільно не
звільнили спірне жиле приміщення
протягом тридцяти днів з дня отримання
письмової вимоги банку.

Також, судами правильно враховано той
факт, що спірна квартира була передана
в іпотеку ще до реєстрації в ній
неповнолітньої дитини, а відтак - на час
укладення іпотечного договору діти не
мала права власності чи права
користування нею, що в свою чергу
унеможливлює порушення їхніх прав на
житло.

Такі висновки судів є обґрунтованими
та узгоджуються з матеріалами справи,
при встановленні зазначених фактів
судами не було порушено норм
цивільного процесуального
законодавства й правильно застосовано
норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 11 грудня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 1 липня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
М.Є. Червинська

А.О. Лесько

В.А. Черненко