У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів: Завгородньої І.М., Горелкіної
Н.А., Іваненко Ю.Г., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа - Українська міська
державна нотаріальна контора про
визнання заповіту недійсним за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 23 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 22 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року позивач звернувся
до суду з даним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що 22
грудня 2010 року його мати ОСОБА_6
склала заповіт на користь відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Посилаючись на те, що на момент
складання вказаного заповіту його
матір не розуміла та не усвідомлювала
значення своїх дій, не могла керувати
ними, просив визнати його недійсним.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 23 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 22 січня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалу апеляційного суду
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, врахувавши висновок
експертизи, відповідно до якого
ступінь виразності психічних розладів
у ОСОБА_6 станом на 22 грудня 2010 року був
такий, що вона могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними,
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
визнання заповіту недійсним.

Оскільки доводи касаційних скарг не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судами допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційні скарги.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 23 квітня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 22 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня
Н.А. Горелкіна Ю.Г. Іваненко