АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Гаращенко Д.Р., Шиманського
В.Й.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 01 грудня 2010 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний кредит» про стягнення
коштів,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2009 року позивач звернувся із
позовом, уточнивши який зазначив, що 17
лютого 2009 року між сторонами був
укладений депозитний договір № УБ-12, за
яким передав АКБ «Національний кредит»
грошові кошти у сумі 20 000,00 грн. до 17
червня 2009 року зі сплатою останнім 13,24%
річних.

Зазначаючи про те, що відповідач гроші
у повному обсязі не повернув, просив
стягнути з ПАТ «Банк Національний
кредит» на свою користь 20 000 грн.
депозитного вкладу, 348.23 грн. проценти
за користування вкладом з 17 лютого до 17
червня 2009 року, крім того, проценти за
користування депозитним вкладом у
розмірі облікової ставки НБ України,
суму збільшення боргу з урахуванням
індексу інфляції та 3% річних на
підставі ст. 625 ЦК України за період з 17
червня 2009 року до дня, коли відповідач
добровільно або в примусовому порядку
погасить заборгованість за договором.

26 січня 2010 року відповідач частково
погасив заборгованість в розмірі 20585,35
грн.

З урахуванням часткового погашення
заборгованості, позивач уточнив та
доповнив вимоги і, окрім
вищенаведеного, просив стягнути на
свою користь із відповідача ще грошові
кошти у розмірі 6567,42 грн., з яких:

- 3345,60 грн. - сума непогашеного
основного боргу з урахуванням індексу
інфляції за період з 27 січня 2010 року до
31 жовтня 2010 року;

- 68,31 грн. - сума 3% річних нарахованих
за період з 27 січня 2010 року до 31 жовтня
2010 року;

- 210,41 грн. - сума процентів за
користування коштами за період з 27
січня 2010 року до 31 жовтня 2010 року на
підставі ст. 536, ч. 1 ст. 1061 ЦК України;

- 2943,05 грн. - збитки від неодержаного
доходу, нараховані за період з 18 червня
2009 року до 31 жовтня 2010 року. (а.с. 1-8, 25,
41-43, 56-61, 91-93, 102-104)

Відповідач проти заявлених вимог
заперечував, посилався на введення
мораторію на задоволення вимог
кредиторів у період з 19 грудня 2008 року
по 18 червня 2009 року і з 05 серпня до 18
грудня 2009 року, та положення п. 2 ч. 3 ст. 85
Закону України «Про банки та
банківську діяльність», просив
врахувати сплату банком 2% річних за
користування депозитними коштами.(а.с.
33-35, 66-72)

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 01 грудня 2010 року
позов задоволено частково, стягнуто з
ПАТ «Банк Національний кредит» на
користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі
1156,65 грн., витрати з оплати
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи у розмірі 250,00 грн. та
51,00 грн. судового збору. (а.с.112-114)

В апеляційній скарзі позивач
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, а також
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове по суті
позовних вимог.

На обґрунтування скарги зазначив, що
районний суд необґрунтовано відмовив у
задоволенні позову щодо стягнення
процентів за користування вкладом
після 17 червня 2009 року неправильно
застосувавши п. 2.2 Договору, помилково
зменшив період прострочення з 17.06.2009
року до 18.06.2009 року, безпідставно
відмовив в задоволенні вимог про
стягнення боргу з урахуванням індексу
інфляції та 3% річних на підставі ч. 2 ст.
625 ЦК України за період прострочення з 05
серпня 2009 року до 18 грудня 2009 року, при
цьому не врахував, що дія мораторію на
зазначену норму не розповсюджувалась.

Крім того, судом не застосовано
положення ст. 534 ЦК України щодо
черговості погашення грошових
зобов'язань. При цьому, суд
необґрунтовано відмовив у задоволенні
вимог щодо стягнення боргу за період з
26 січня по 31 жовтня 2010 року з
урахуванням індексу інфляції, 3% річних
та процентів за користування коштами,
не застосувавши черговості погашення
грошових зобов'язань банку за якою
позивач зарахував отримані гроші в
наступному порядку: 477.03 грн. судових
витрат позивача, 1297.27 грн. проценти за
користування коштами, 371.94 грн. 3% річних
та 18428.80 грн. суму основного боргу з
урахуванням індексу інфляції. Тому суд
безпідставно відмовив у стягненні 6567.42
грн. (а.с. 121-124)

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
скаргу і просив її задовольнити.
Представник відповідача Сайко Ю.В.
заперечував проти скарги і просив її
відхилити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість судових рішень,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
за таких підстав.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 631
ЦК України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК
України за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061
ЦК України проценти на банківський
вклад нараховуються від дня,
наступного за днем надходження вкладу
у банк, до дня, який передує його
поверненню вкладникові або списанню з
рахунка вкладника з інших підстав.

Судом встановлено, що 17 лютого 2009 року
між сторонами було укладено депозитний
договір № УБ-12, за яким ОСОБА_1 передав
АКБ «Національний кредит» грошові
кошти у сумі 20 000,00 грн. на період з 17
лютого 2009 року до 17 червня 2009 року зі
сплатою останнім 13,24% річних. (а.с.4)

20 травня 2009 року позивач звернувся, а
відповідач отримав заяву про видачу 17
червня 2009 року 20 000 грн. суму вкладу та
348.23 грн. процентів за вказаним
депозитним договором, чим засвідчив
свої наміри припинити дію договору.
Факт отримання відповідачем заяви
підтверджується реєстраційним
штампом. (а.с.5)

Листом АКБ «Національний кредит»
№08-20/603/1 від 25 травня 2009 року позивача
було повідомлено про недостатність
коштів для задоволення вимоги, а також
про задоволення вимоги у порядку
черговості відразу після надходження
грошових коштів на рахунки банку. (а.с.7)

У зв'язку з вищевказаним, Банк був
зобов'язаний повернути вкладнику
депозитні кошти з процентами в строк
закінчення дії договору - 17 червня 2009
року, проте повернув кошти позивачу
лише 26 січня 2010 року, чим порушив свої
грошові зобов'язання.

Так, встановлено і в апеляційному суді
сторони не заперечували, що 26 січня 2010
року Банк виплатив позивачу 20 585.35 грн.,
з яких 20 000 грн. депозитних коштів, 340.97
грн. процентів за період із 17 лютого 2009
року до 17 червня 2009 року, та 244.38 грн. 2%
річних за фактичне зберігання коштів
за період із 18 червня 2009 року до 26 січня
2010 року на підставі п. 2.2.2 вищевказаного
Договору від 17.02.2009 року № УБ-12.(а.с. 69)

Такі розрахунки визнані сторонами в
апеляційному суді, про що свідчить
журнал та звукозапис судового
засідання.

Оскільки внесені позивачем гроші на
його вимогу у визначений договором
строк 17 червня 2009 року не повернуті, то
це дає право позивачу на отримання
процентів за користування депозитними
коштами за ставкою депозитного
договору за період з 18 червня 2009 року до
25 січня 2010 року, а також на отримання
сум, передбачених частиною другою
статті 625 ЦК України.

Відповідна правова позиція міститься і
в постанові Верховного Суду України
від 29 травня 2013 року по справі N 6-39цс13,
яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для
застосування судом на час розгляду
справи.

Тому колегія суддів наводить наступні
розрахунки.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума процентів2000018.06.2009
- 25.01.201022213.24 %1610.56

Таким чином, із відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 1366.18 грн.
(1610.56 грн. - 244.38 грн. сплачених Банком за
п. 2.2 Договору) процентів за
користування грошей за депозитним
договором.

Посилання позивача на
необхідність застосування для
розрахунку облікової ставки НБ
України, колегія суддів визнала
необґрунтованим та відхилила.

Застосування районним судом
положень п. 2 ч. 3 ст. 85 Закону України
«Про банки та банківську діяльність» (в
редакції Закону чинній на час
виникнення правовідносин), щодо
відмови в задоволені вимог про
стягнення із відповідача на користь
позивача суми заборгованості з
урахуванням індексу інфляції та 3 %
річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України
за 18 червня 2009 року та період із 05
серпня 2009 року до 18 грудня 2009 року,
колегія суддів визнала
необґрунтованим, оскільки
вищевказаною нормою передбачено, що
протягом дії мораторію не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
інші фінансові (економічні) санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), а складові ч. 2 ст. 625 ЦК
України такими не є.

Тому колегія суддів наводить наступні
розрахунки.

Розрахунок суми боргу з урахуванням
індексу інфляції

Період заборгованості Сума боргу (грн.)
Сукупний індекс інфляції за період
Інфляційне збільшення суми боргуСума
боргу з врахуванням індексу
інфляції18.06.2009 - 25.01.201020340.971.0531078.5421419.51

Таким чином, сума інфляційного
збільшення суми боргу складає 1078.54 грн.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів20340.9718.06.2009 - 25.01.20102223 %371.15

Таким чином, сума 3% річних на підставі
ч. 2 ст. 625 ЦК України складає 371.15 грн.

Колегія суддів перевірила та відхилила
доводи апелянта, що районним судом не
застосовано положення ст. 534 ЦК України
щодо черговості погашення грошових
зобов'язань. При цьому, судові витрати,
сплачені позивачем, які на користь
останнього стягнуті районним судом за
підсумками розгляду справи не можуть
вважатись витратами кредитора,
пов'язані з одержанням виконання (п. 1 ч.
1 ст. 534 ЦК України), інфляційне
збільшення суми боргу та 3 % річних на
підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не є
неустойкою в розумінні положень п. 2 ч. 1
ст. 534 ЦК України, як і проценти за
користування депозитним коштами, які
стягнуті за рішенням суду, оскільки
станом на 26 січня 2010 року таких витрат
та нарахувань не було.

За таких обставин доводи позивача про
наявність станом на 26 січня 2010 року 2
997.89 грн. несплаченого боргу колегія
суддів визнала необґрунтованими.
Вимоги щодо відшкодування на користь
позивача 2943,05 грн. - збитків від
неодержаного доходу, нараховані за
період з 18 червня 2009 року до 31 жовтня 2010
року виходячи із ставки 20% річних, із
посиланням на ст.ст. 22, 623 ЦК України, не
підтверджуються наявними у справі
доказами, тому колегія суддів їх
відхилила.

Тому районний суд дійшов підставного
висновку про відмову позивачу в
задоволенні вимог про стягнення на
його користь із відповідача 6567,42 грн., з
яких: 3345,60 грн. - сума непогашеного
основного боргу з урахуванням індексу
інфляції за період з 27 січня 2010 року до
31 жовтня 2010 року; 68,31 грн. - сума 3% річних
нарахованих за період з 27 січня 2010 року
до 31 жовтня 2010 року; 210,41 грн. - сума
процентів за користування коштами за
період з 27 січня 2010 року до 31 жовтня 2010
року на підставі ст. 536, ч. 1 ст. 1061 ЦК
України, 2943,05 грн. - збитки від
неодержаного доходу, нараховані за
період з 18 червня 2009 року до 31 жовтня 2010
року.

Інші доводи апеляційної скарги
цих висновків суду не спростовують,
тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 307,
п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 01 грудня 2010 року
скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення на його користь із
Публічного акціонерного товариства
«БанкНаціональний кредит» процентів
за користування депозитним вкладом,
змінити в частині стягнення суми
збільшення боргу з урахуванням індексу
інфляції та 3% річних на підставі ст. 625
ЦК України за період з 18 червня 2009 року
до 25 січня 2010 року і ухвалити в цій
частині нове рішення, у зв'язку з чим
абзац перший та другий резолютивної
частини рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 01 грудня
2010 року викласти в наступній редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_1
задовольнити частково і стягнути на
його користь із Публічного
акціонерного товариства
«БанкНаціональний кредит», заборгованість за депозитним
договором від 17 лютого 2009 року № УБ-12:

- 1366 (одна тисяча триста
шістдесят шість)грн. 18 коп. процентів за
користування грошима за період з 18
червня 2009 року до 25 січня 2010 року;

- 1078(одна тисяча сімдесят
вісім)грн. 54 коп. інфляційного
збільшення суми боргу та 371 (триста
сімдесят одна) грн. 15 коп. 3% річних на
підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період
з 18 червня 2009 року до 25 січня 2010 року.»

В іншій частині рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 01 грудня 2010 року - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили негайно
з моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Д.Р.Гаращенко

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/14059/2014

Головуючий у першій інстанції - Голік
Н.О.

Доповідач Левенець Б.Б.