Волноваський районний суд Донецької
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2014 року
м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької
області в складі:

головуючого судді
Аксьоненка В.І.

при секретарі судового засідання
Денисенко Н.В.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_1

відповідачки
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Волноваха
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про
звільнення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення
його земельної ділянки, оскільки на
площі 1.18 м. розташована будівля туалету
відповідачки, а відповідачка по
основному позові і позивач по
зустрічному позові звернулася за
встановленням сервітуту право
користування земельною ділянкою, яку
займає приміщення туалету на земельній
ділянці відповідача по зустрічному
позові зі сплатою щорічно по 100 гривень
за користування земельною ділянкою.

Ухвалою Волноваського районного суду
Донецької області від 25 грудня 2013 року
було затверджено мирову угоду.

30 грудня 2013 року ОСОБА_2 було подано
апеляційну скаргу на ухвалу
Волноваського районного суду
Донецької області від 25 грудня 2013 року.

Ухвалою колегії суддів палати у
цивільних справах апеляційного суду
Донецької області від 03 березня 2014 року
апеляційну скаргу було задоволено,
ухвалу Волноваського районного суду
Донецької області від 25 грудня 2013 року
було скасовано та направлено до суду
першої інстанції на новий розгляд.

20 березня 2014 року Волноваським
районним судом Донецької області
справа була прийнята до провадження та
призначено її розгляд на 11 квітня 2014
року.

У судовому засіданні 11 квітня 2014 року
відповідач ОСОБА_2 надала заяву в якій
відмовляється від зустрічного позову і
просить справу закрити. Заявлені
вимоги ОСОБА_2 судом було частково
задоволено, а саме прийнято відмову від
зустрічного позову та відмовлено в
закритті справи.

Підтримуючи свої позовні вимоги ,
позивач звернувся із заявою розглянути
справу без нього, за участі його
представника ОСОБА_1

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала та просила задовольнити їх
у повному обсязі. Вважає, що порушено
право ОСОБА_4 на користування земельної
ділянки про що він дізнався у ході
розгляду справи раніше у першій
половині 2011 року, коли йому після
надання відповідачами суду, надавалася
можливість ознайомитися з правовими
документами на земельну ділянку, що
належить ОСОБА_7, і на житловий будинок
з господарськими будівлями та
спорудами, що належать ОСОБА_8

Тому вважає що позивач звернувся до
суду про відновлення свого порушеного
права з інших підстав в інший спосіб і в
терміни встановлені законом, а саме
передбачені статтею 257 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала та просила
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні позовні вимоги
також не визнав та пояснив, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду. Крім того розміри земельної
ділянки, які зазначені у державному
акті ОСОБА_4 не співпадають з
генеральним планом (схемою).

Суд дослідив, оцінив та проаналізував
всі зібрані по справі докази у їх
сукупності, вислухавши сторони у
судовому засіданні прийшов до
висновку, що позов обґрунтований і
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до положень статті 10
Цивільного процесуального кодексу
України (далі-ЦПК України), цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено такі факти і
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_9 на праві власності належить
земельна ділянка площею 0.177га для
обслуговування житлового будинку ,
ведення підсобного господарства в
АДРЕСА_1, що підтверджується Державним
актом на право приватної власності на
землю серії ДН 36 виданого 26.11.1996 року. (а.
с. 6)

Суміжна земельна ділянка площею 0.194га
для обслуговування житлового будинку,
ведення підсобного господарства по
АДРЕСА_2 належить ОСОБА_7, третій особі у
справі на підставі Державного акту на
право приватної власності серії ДН
виданого 12 серпня 1996 року. (а. с. 40)

Житловий будинок з усіма
господарськими будівлями та спорудами:
веранда, погріб, тераса, літня кухня,
погріб, сарай, туалет, сарай, гараж,
колодязь розташовані на земельній
ділянці площею 0.194га по АДРЕСА_2
належать відповідачці ОСОБА_8 на
підставі Договору дарування від 02
жовтня 2008 року. (а. с. 38)

Ні в Державному акті на право приватної
власності на землю за адресою АДРЕСА_1,
що належить позивачу, ні в Державному
акті на право приватної власності на
землю за адресою АДРЕСА_2, на плані
зовнішніх меж земельної ділянки не
відображено будь яких споруд, через які
проходить суміжний кордон.

18 лютого 2009 року вперше були
встановлені межі належності
позивачеві земельної ділянки в натурі
(на місцевості) за участю суміжних
землевласників. Межові знаки передані
власнику. Був складений відповідний
акт 18 лютого 2009 року. Виходячи із
встановлених меж в натурі позивач
дізнався про порушення свого права,
оскільки туалет належить ОСОБА_8,
частково знаходився на його земельній
ділянці. Позивач звернувся до суду з
позовом про усунення перешкод у
користуванні землею. Рішенням
Волноваського районного суду від 19
травня 2011р у задоволенні позову було
відмовлено з причини пропуску строку
позовної давності.

Договір дарування житлового будинку
від 02 жовтня 2008 року містить факт
передачі ОСОБА_7 відповідачці
(безоплатно) в дар житловий будинок,
веранду, погріб, терасу, літню кухню,
погріб, сарай, туалет, гараж, колодязь
розташовані на земельній ділянці
площею 0.194га., тобто тільки на земельній
ділянці яка належить ОСОБА_7

Після встановлення меж в натурі 08
лютого 2009 року за участю і ОСОБА_8 і
ОСОБА_7 останнім стало відомо, що
частина туалету, розташована на
земельній ділянці позивача, не
належить відповідачці на підставі
договору дарування. Не належить спірна
частина туалету і ОСОБА_7 про що
свідчить відсутність будь яких
правових документів.

У встановлений законом термін, знаючи
про порушення їхнього права при
оформленні угоди дарування, жоден з них
до теперішнього часу не відновив
порушене право. Також відповідачка не
може в даній ситуації скористатися
правом відповідно до частини 1 статті 377
ЦК України.

Таким чином, частина туалету
розташована на земельній ділянці
позивача, а це складає 1кв.м, після
укладення угоди дарування ОСОБА_8 стала
займати земельну ділянку позивача без
належних на те правових підстав. Що
ущемляє право власності позивача на
вказану частину земельної ділянки за
новими підставами. Позивач вважає, що
його порушене право має бути
відновлено відповідачкою шляхом
знесення спірної частини туалету і
відновлення стану земельної ділянки
для використання позивачем.

Відповідно до частини 2 статті 152
Земельного кодексу України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
виходячи способів встановлених
законом, а саме частиною 3 статті 152
Земельного кодексу України (далі ЗК
України).

Відповідно до пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
16.04.2004 року «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ » суди
розглядають справи про повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки
чи про звільнення земельної ділянки
особою, що займає її без належних на те
підстав.

Акт встановлення меж в натурі на
місцевості від 18 лютого 2009 року
підтверджує, що через туалет проходить
суміжний кордон між земельними
ділянками ОСОБА_9 і ОСОБА_7 Спірна
частина туалету займає 1 кв.м по
зовнішній межі земельної ділянки від
точки Г до точки В вглиб належить
позивачеві на відстані 1.18м від
господарської будівлі ОСОБА_8 (а. с. 9)

Договір дарування житлового будинку
від 02 жовтня 2008 року підтверджує, що
спірна частина туалету не належить
відповідачці, і їй мало бути відомо про
це з моменту підписання договору. (а. с.
38)

Третя особа ОСОБА_7 суду не представив
доказів приналежності йому чи його
дочці спірної частини туалету.

Твердження представника позивача
ОСОБА_3 про те, що державний акт на
землю, який належить ОСОБА_4, не
відповідає генеральному плану (схемі),
суд вважає безпідставним, так як на
даний час він чинний, ніким не
оскаржувався, має всі необхідні
реквізити та узгоджений сусідами. (а. с.
6)

Посилання відповідачки, що раніше
позивач звертався з позовом про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою і рішенням суду
Волноваського району від 19 травня 2011
року йому було відмовлено за пропуском
строку позовної давності, а відтак, у
позивача немає права знову звертатися
до суду за відновленням порушеного
права - безпідставна, так як позивач
звернувся до суду про відновлення
свого порушеного права з інших підстав
в інший спосіб і в терміни встановлені
законом (стаття 257 ЦК України).

Керуючись статтею 257, частиною 1 статті
377 ЦК України, частиною 2 статті 152 ЗК
України, статтями 3, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 звільнити земельну
ділянку, яка належить ОСОБА_4 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії ДН 36
виданого 26.11.1996 року, розташовану під
частиною туалету площею один
квадратний метр по зовнішній межі
земельної ділянки від точки Г до точки
В вглибину на відстань 1.18 метра від
належній ОСОБА_2 господарської споруди,
шляхом зносу частини туалету.

Рішення суду відповідно до частини 1
статті 223 ЦПК України, набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції - Волноваський
районний суд Донецької області шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-денного
строку з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення виготовлений
20.06.2014 року.

Суддя:

В.І.
Аксьоненко

20.06.2014