Справа № 2-222/2011 р.
Провадження № 2/204/3/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Калініченко М.В.

за участю позивачки
ОСОБА_1

за участю представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розподіл земельної ділянки згідно
часток і фактичного користування,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2009 року судді Самсоновій В.В.
були передані виділені в окреме
провадження позовні вимоги позивачів
про розподіл земельної ділянки згідно
часток і фактичного користування, в
яких вони просили розділити земельну
ділянку АДРЕСА_1 між співвласниками по
часткам і фактичному користуванню. В
обґрунтування позову позивачі вказали
на те, що ОСОБА_1 є власником 67/100 частин
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1: відповідно до рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 17.06.1985 року (19/100)
та договору дарування від 17.03.1992 року
посвідченого нотаріусом Третьої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори (48/100). Власником
16/100 частин вказаного домоволодіння є
ОСОБА_3 на підставі договору дарування
від 16 лютого 2008 року, посвідченого
нотаріусом Третьої дніпропетровської
державної нотаріальної контори.
Власником 17/100 частин домоволодіння,
відповідно до рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 17.06.1985 року, яке
набрало чинності 28.06.1985 року, є
відповідач ОСОБА_4 Вказаним рішенням
суду за ОСОБА_5 було визнано право
власності на 17/100 домоволодіння з
виділенням його частки в натурі, а саме:
приміщень 1-14,1-15 в житловому
будинку А-1; приміщення 1-2 в
напівпідвалі, із споруд - сараю під літ.
«Д». У загальному користуванні
залишились приміщення 1-1,1-7, погріб під
напівпідвалом. Тим же рішенням, на 19/100
домоволодіння з виділенням їх в натурі
було визнано право власності за ОСОБА_1.
На 64/100 домоволодіння з виділенням в
натурі приміщень в житловому будинку А-
1, напівпідвалі, та на 1/2 літньої кухні Г,
на сараї Б, б та гараж В. було визнано
право власності за ОСОБА_7, батьком
ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_8 В
послідуючому, рішеннями
Красногвардійського райвиконкому від
21 квітня 1994 року та від 18.04.1997 року сарай
Б був визнаний житловим приміщенням Б-1.
Після смерті ОСОБА_7 спадкоємці за
заповітом, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11
подарували ОСОБА_1 успадковані ними,
але не виділені в натурі 48/100 частин
домоволодіння, 16/100 частин - були
успадковані ОСОБА_6, власником яких в
послідуючому стала ОСОБА_3. Житловий
будинок, що знаходиться у спільній
частковій власності позивачів та
відповідача розташований на земельній
ділянці розміром 1734 квм. Земельна
ділянка за адресою: АДРЕСА_2 (яка
рішенням райвиконкому № 114 від 23.09.1977
року була перейменована на
Новоукраїнську), рішенням
Красногвардійського райвиконкому м.
Дніпропетровська за № 443 від 15 березня
1960 року була виділена під забудову
житлового будинку ОСОБА_7. Рішенням
Красногвардійського райвиконкому №
222/5 від 10.08.94 року до земельної ділянки
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - було
приєднано 118 кв.м. за заявами ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 За позовом ОСОБА_4 про розподіл
земельної ділянки рішенням
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 04 березня 1994 року
земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1
була реально розділена між ОСОБА_1,
ОСОБА_6 та ОСОБА_4, відповідно до часток
домоволодіння та встановлена огорожа.
Порядок користування земельною
ділянкою склався відповідно до
вказаного рішення . Незважаючи на те, що
в 1997 році вказане рішення було
скасовано Дніпропетровським обласним
судом позивачі продовжуюсь
користуватися земельною ділянкою
відповідно до скасованого рішення суду
та сплачувати податок на землю
пропорційно своїм часткам. Таким чином,
на даний час земельна ділянка, яка
знаходиться в користуванні позивачів
та відповідача, між ними в
установленому законом порядку не
поділена. Рішенням виконкому
Красногвардійської районної Ради за №
145/2 від 21.06.1996 року було упорядковано
розміри земельних ділянок
домоволодінь АДРЕСА_1. Відповідно до
цього рішення ширина земельної ділянки
домоволодіння № 45 по червоній лінії
складає 27 м. 60 см.; з тильного боку - 15 м. 90
см.; довжина ділянки від домоволодіння
№ 47 ломаною лінією - 26 м. 40 см. та 51 м. 85
см.; довжина ділянки від домоволодіння
№ 43 ломаною лінією розмірами 24 м.;
виступ 3 м. 50 см. та потім 52 м. 50 см.
Вважати площу земельної ділянки
домоволодіння АДРЕСА_1 - 1734 кв.м.
Позивачі як співвласники
домоволодіння мають право на виділення
їм у користування тієї частини
земельної ділянки, яка є пропорційною
їх часткам в домоволодінні.

Пізніше позивачі уточнили свої позовні
вимоги та просили визначити порядок
користування земельною ділянкою, на
якій розташоване домоволодіння під
АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 2 СБТЕ
№ 1472 від 13.01.2005 року та виділити: ОСОБА_1
- 67/100 або 1169,71 кв.м. землі, ОСОБА_3 - 16/100
або 281,95 кв.м., ОСОБА_4 -17/100 або 288,77 кв.м.;
стягнути з відповідача ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 половину вартості
встановленої нею огорожі № 16-в сумі 535,50
грн. та вартість судової БТЕ № 1472;
зобов'язати ОСОБА_4 знести самочинно
побудовані сарай Л, гараж М, вольєр для
собаки, 7 дерев, посаджених на межі;
зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод
ОСОБА_1 ремонтувати стіни і фронтон
літньої кухні під літерою Г;
зобов'язати ОСОБА_4 перенести огорожу
під літ. № 17 по встановленій межі.

Ухвалою суду позивачів по справі було
уточнено на належних ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1,
яка також є представником ОСОБА_3,
уточнені позовні вимоги підтримала та
просила задовольнити їх в повному
обсязі. При цьому, посилалася на
обставини викладені в уточненій
позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог позивачів
та просила відмовити їм в повному
обсязі.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають по наступним
підставам.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1
в м. Дніпропетровську та земельної
ділянки на якій воно розташоване.

Так, ОСОБА_1 належить 67/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, з яких 19/100 частин
належать їй на підставі рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 17.06.1985 року по
справі № 2-865/1985 р. (т.1 а.с.145-146), а інші 48/100
частин належать їй на підставі
Договору дарування від 17.03.1992 року,
посвідченого державним нотаріусом
Третьої дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_12 та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-1208 (т.1
а.с.149-150).

ОСОБА_3 належить 16/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, на підставі Договору
дарування від 16.02.2008 року, посвідченого
державним нотаріусом Третьої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Демуш Є.В. та
зареєстрованого в реєстрі за № 3-645 (т.1
а.с.151).

ОСОБА_4 належить 17/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, на підставі рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 17.06.1985 року по
справі № 2-865/1985 р. (т.1 а.с.145-146).

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України, у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3-4 ст. 88 ЗК
України, володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності, здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку. Учасник спільної часткової
власності має право вимагати виділення
належної йому частки із складу
земельної ділянки як окремо, так і
разом з іншими учасниками, які
вимагають виділення, а у разі
неможливості виділення частки -
вимагати відповідної компенсації.
Учасник спільної часткової власності
на земельну ділянку має право на
отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

Між сторонами виник спір з приводу
користування земельною ділянкою на
якій розташоване належне їй
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, який (спір) вони не
змогли врегулювати позасудовим шляхом,
тому, звернулися до суду за вирішенням
даного спору та просять суд визначити
порядок користування земельною
ділянкою.

В рамках справи № 2-1135/2004 була проведена
судова будівельно-технічна експертиза,
за результатами проведення якої
Дніпропетровським науково-дослідним
інститутом судових експертиз був
складений Висновок № 1472 від 13.01.2005 року,
в якому запропоновані варіанти порядку
користування земельною ділянкою за
адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 (т.1
а.с.29-58).

Позивачі просили застосувати
вищевказаний висновок при вирішенні
даного спору та визначити порядок
користування спірною земельною
ділянкою відповідно до варіанту № 2
Висновок № 1472 від 13.01.2005 року судової
будівельно-технічної експертизи.

У зв'язку з виниклими питаннями по
вищевказаній судовій
будівельно-технічній експертизі, в
судовому засіданні був опитаний в
якості свідка ОСОБА_14 (колишній експерт
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз, який
склав вищевказаний Висновок судової
будівельно-технічної експертизи № 1472
від 13.01.2005 року), який вказав, що
вищевказаний висновок був складений
ним на підставі діючих на той час норм
та правил.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Так, суд прийшов до висновку, що
Висновок судової будівельно-технічної
експертизи № 1472 від 13.01.2005 року, є
неактуальним з огляду на те, що він був
складений станом на 13.01.2005 року. На
теперішній час могли змінитися його
межі, облаштування, вартість.

За таких обставин, суд вважає
необхідним відмовити позивачам в
задоволенні позовних вимог в частині
визначення порядку користування
земельною ділянкою шляхом її виділення
по 2 варіанту Висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 1472
від 13.01.2005 року.

Що стосується вимог позивачів про
зобов'язання ОСОБА_4 знести самочинно
побудовані сарай Л, гараж М, вольєр для
собаки та 7 дерев, посаджених на межі,
суд прийшов до висновку, що дані вимоги
також не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Земельна ділянка між сторонами не
розділена в натурі та відсутні докази
того, що вищевказані об'єкти створюють
перешкоди співвласникам спірної
земельної ділянки щодо користування
нею.

За таких обставин, суд вважає
необхідним відмовити позивачам в
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Що стосується вимог позивачів щодо
зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкод
ОСОБА_1 ремонтувати стіни і фронтон
літньої кухні під літерою Г та
перенести огорожу під літ. № 17 по
встановленій межі, то ці вимоги також
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачами не надано суду, у
встановленому законом порядку, а саме
ст. ст. 57-61 ЦПК України, належних доказів
того, що відповідач чинить їй такі
перешкоди та встановлення їм огорожі
не по встановленій межі.

За таких обставин, суд вважає
необхідним відмовити позивача в
задоволенні їхніх вимог в цій частині.

Таким чином, з урахуванням всього
вищевказаного та вимог чинного
законодавства, суд вважає позовні
вимоги позивачів необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню, а
тому, вважає необхідним відмовити
позивачам в задоволенні їхніх вимог в
повному обсязі.

Крім того, оскільки судом відмовлено
позивачам в задоволенні їхніх позовних
вимог, судові витрати та витрати на
проведення судової
будівельно-технічної експертизи
(Висновок № 1472 від 13.01.2005 року), які
(витрати) позивачі просили стягнути з
відповідача, віднести за рахунок
позивачів на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 16, 377 ЦК України, ст. ст. 88, 118, 120
ЗК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл
земельної ділянки згідно часток і
фактичного користування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.
Самсонова