У х в а л а

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Дем'яносова
М.В.,
Парінової І.К.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
звернення стягнення, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення апеляційного
суду Черкаської області від 14 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення
стягнення, обґрунтовуючи вимоги тим, що
03 жовтня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого ОСОБА_1 отримав кредит у
розмірі 55245,92 доларів США, зі сплатою
відсотків 15,00 %, з кінцевим терміном
повернення 03.10.2013 року.

03.10.2008 року в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було
укладено договір іпотеки, предметом
якого стала квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору утворилась
заборгованість, яка станом на 12.02.2009
року складала 53320,58 доларів США.

Враховуючи вказане, позивач просив в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 03.10.2008 року
звернути стягнення на предмет іпотеки -
вказану квартиру, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідачки договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням ПриватБанку всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу, виселити ОСОБА_2, яка
зареєстрована і проживає у вказаній
квартирі, зі зняттям з реєстраційного
обліку у Відділі у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України у м. Черкаси
та вирішити питання щодо розподілу
судових витрат.

Заочним рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від
06 березня 2014 року, позов було
задоволено. В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ СS10GА00000321 від 03.10.2008 року звернуто
стягнення на предмет іпотеки: квартиру,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладанням від імені відповідачки
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням ПАТ КБ «ПриватБанку»
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу.

Виселено ОСОБА_2 з квартири за адресою:
АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного
обліку в відділі у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України у
Черкаській області. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 14 травня 2014 року,
рішення суду першої інстанції було
скасовано та у справі ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідачем ОСОБА_1 не були виконані
умови кредитного договору щодо
погашення суми заборгованості, а
відтак, позивач має право на звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що оскільки на час укладення договору
іпотеки право користування спірною
квартирою мали двоє неповнолітніх
дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, то відповідно до ст. 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей», ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» договір іпотеки не
міг бути укладений без дозволу органу
опіки та піклування.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що 03 жовтня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі
55245,92 доларів США, зі сплатою відсотків
15,00 %, з кінцевим терміном повернення
03.10.2013 року.

03.10.2008 року в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було
укладено договір іпотеки, предметом
якого стала квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору утворилась
заборгованість, яка станом на 12.02.2009
року складала 53320,58 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що на час укладення
договору іпотеки право користування
спірною квартирою мали двоє
неповнолітніх дітей, а також виходив із
того, що банк не надсилав іпотекодавцю
та боржнику письмову вимогу про
усунення порушень.

При цьому суд апеляційної інстанції
посилався лише на довідку комунального
підприємства Соснівської служби
утримання будинків Черкаської міської
ради від 02 серпня 2013 року, згідно якої у
квартирі, що є предметом іпотеки,
зареєстровані та проживають ОСОБА_1,
зареєстрований з 14.11.2007 року; ОСОБА_2,
зареєстрована з 07.05.2008 року;
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з
14.11.2007 року; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрований з 07.05.2008 року.

З вказаними висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна, оскільки зазначена довідка
суперечить іншим доказам по справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України
визначено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК
України надані суду докази мають бути
належними та допустимими.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що при укладені договору іпотеки було
враховано довідку Виробничо житлового
ремонтно-експлуатаційного управління
№ 5 від 25 серпня 2008 року, згідно з якою у
квартирі, що є предметом іпотеки,
зареєстрований та проживає тільки
позичальник ОСОБА_1 (а.с 103).

Також із матеріалів справи вбачається,
що на час укладення договору іпотеки
зазначеної квартири ОСОБА_2 була
зареєстрована в АДРЕСА_2, що
підтверджується нотаріально
засвідченим витягом про реєстрацію у
Державному реєстрі іпотек та витягу
про реєстрацію від 03 жовтня 2008 року.

Крім того, ОСОБА_2 особисто засвідчила,
підписавши договір іпотеки, що
відповідно до п. 12.9 при укладені цього
договору іпотекодавцем враховані
інтереси дітей та інших членів сім'ї і
осіб, які мають право користуватування
даним предметом іпотеки. Особи, які
мешкають або зареєстровані у предметі
іпотеки дали згоду на їх виселення у
разі звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Суд апеляційної інстанції на вказане
уваги не звернув та не з'ясував дійсних
обставин справи, не усунув
розбіжностей щодо наданих довідок про
реєстрацію неповнолітніх дітей та
ОСОБА_2, а відтак, висновки судів
ґрунтуються на припущеннях, що не
відповідає вимогам ч. 4 ст. 60 ЦПК
України.

Таким чином, вирішуючи справу, суд
апеляційної інстанції належним чином
не з'ясував чи дійсно неповнолітні
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на момент укладення
договору іпотеки проживали та мали
право користування квартирою і залежно
від цього чи була необхідна згода
Органу опіки та піклування, що впливає
на права неповнолітніх щодо предмету
іпотеки - вищевказаної квартири.

Також суд апеляційної інстанції не
врахував роз'яснення викладені у
п. 37 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до яких невиконання вимог
частини першої статті 35 Закону України
«Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом
при ухваленні рішення у зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права належним чином не
встановлені, суд апеляційної інстанції
належним чином не визначився з
характером спірних правовідносин, таке
рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 14 травня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

І.К. Парінова

О.В. Ступак