Справа № 758/825/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.
,

при секретарі - Кравцовій Ю.
В.,

розглянувши заяву представника ТОВ
«ОТП Факторинг Україна», Владімірової
О.В. про забезпечення позову, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду із заявою
про забезпечення позову, мотивуючи
свої вимоги тим, що в провадженні
Подільського районного суду м. Києва
перебуває цивільна справа за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до Відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м.
Києві, Приватного підприємства
«Нива-В.Ш.» про визнання недійсним акту
уцінки та визнання прилюдних торгів
про реалізації нерухомого майна
такими, що не відбулися, треті особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3

Зазначає, що оскільки ОСОБА_3 станом на
сьогодні вважається власницею
нежилого приміщення (в літ. «А»)
загальною площею 93,3 кв. м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
остання може розпоряджатися своїм
майном на власний розсуд (в тому числі
відчужувати), а тому невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду. У зв'язку з чим звертається з
даною завою до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що заява не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Так судом встановлено, що в провадженні
суду дійсно перебуває цивільна справа
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до Відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м.
Києві, Приватного підприємства
«Нива-В.Ш.» про визнання недійсним акту
уцінки та визнання прилюдних торгів
про реалізації нерухомого майна
такими, що не відбулися, треті особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору між сторонами в
зазначеній справі є: визнання
неправомірними дій ВДВС Деснянського
РУЮ м. Києва щодо проведення уцінки
арештованого майна, а саме - нежилих
приміщень (в літ. «А») загальною площею
93,3 кв. м., що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 на 45%; визнання недійсним акту
уцінки майна №781/17, а саме предмета
іпотеки - нежилих приміщень (в літ. «А»)
загальною площею 93,3 кв. м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, яким
визначено початкову ціну предмета
іпотеки на третіх прилюдних торгах на
рівні 406 450,00 грн., складений державним
виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м.
Києві Диких О.В.; визнання прилюдних
торгів по реалізації нерухомого майна,
а саме: нежилих приміщень (в літ. «А»)
загальною площею 93,3 кв. м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ,
результати яких оформлені протоколом
від 08.11.2013 року № 1013450/1 такими, що не
відбулися.

Як вже зазначалося вище, представник
позивача заявляючи клопотання про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на нерухоме майно, а саме: нежилі
приміщення (в літ. «А») загальною площею
93,3 кв. м., що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 та подаючи відповідну заяву
мотивує їх тим, що ОСОБА_3 станом на
сьогодні вважається власницею
зазначених нежилих приміщень і може
розпоряджатися своїм майном на власний
розсуд (в тому числі відчужувати), а
тому невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Зі змісту статей 3, 4 ЦПК України
вбачається, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Стаття 151 ЦПК України визначає, що суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. За заявою
заінтересованої особи суд може
забезпечити позов до подання позовної
заяви з метою запобігання порушенню
права інтелектуальної власності.

Відповідно до статті 152 ЦПК України,
позов забезпечується: 1) накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб; 2) забороною
вчиняти певні дії; 3) встановленням
обов'язку вчинити певні дії; 4)
забороною іншим особам здійснювати
платежі або передавати майно
відповідачеві чи виконувати щодо нього
інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту; 6)
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; 7) передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

Як вбачається зі змісту зазначеної
норми процесуального Закону, одним із
видів забезпечення позову в цивільному
судочинстві, який просить застосувати
представник позивача, є накладення
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

З системного аналізу п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК
України з іншими чинними
нормативно-правовими актами України
вбачається, що арешт, як вид
забезпечення позову, може бути
накладений лише на майно або грошові
кошти, які належать відповідачу по
справі (є власністю відповідача).

Судом же встановлено та не
заперечується самим представником
позивача в своїй заяві, що майно на яке
вона просить накласти арешт належить
на праві власності ОСОБА_3, яка не є
відповідачем по справі, а є лише
третьою особою.

Верховний Суд України в своїй
Постанові Пленуму «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№ 9 від 22.12.2006 року, зазначив, що
вирішуючи питання щодо
застосування певного виду
забезпечення позову, суди повинні
виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.
152 ЦПК перелік видів такого
забезпечення не є вичерпним, тому за
наявності відповідного клопотання
можуть бути застосовані й інші його
види, але з урахуванням обмежень,
установлених ч. 4 зазначеної статті.
Недопустимо забезпечувати позов
шляхом зупинення виконання судових
рішень, що набрали законної сили.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, яка звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, встановлені
в судовому засіданні обставини, а також
враховуючи надані заявником докази,
суд приходить до висновку, що заява
представника позивача про
забезпечення позову не знайшла свого
доведення в судовому засіданні, є
такою, що не ґрунтується на вимогах
чинного законодавства, а тому
задоволенню не підлягає.

Крім того слід зазначити, що
представником позивача вже подавалася
аналогічна заява про забезпечення
позову з тих же підстав, в задоволенні
якої ухвалою суду від 03.04.2014 року було
відмовлено.

На підставі викладеного, Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006
року, керуючись ст.ст. 3, 4, 151, 152 ЦПК
України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви
представника ТОВ «ОТП Факторинг
Україна», Владімірової О.В. про
забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко