АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7048/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маренич С. О. Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Юр'ївського районного суду
Дніпропетровської області від 24 червня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності та розподіл спільного
майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Юр'ївського районного
суду Дніпропетровської області від 24
червня 2014 року в порядку розподілу
спільного майна подружжя виділено у
власність ОСОБА_2 автомобіль «Славута»,
марки ЗАЗ 110307, 2005 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
вартістю 15088 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 грошову компенсацію
вартості 50% цього автомобіля в
розмірі 7544 грн., а в іншій частині
позову ОСОБА_2 - відмовлено. Вирішено
питання про розподіл між сторонами
судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить змінити рішення суду,
задовольнивши його позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
скарги колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України майно,
набуте нею, ним до шлюбу, є особистою
приватною власністю дружини, чоловіка.

Відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. У разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 25 КпШС УРСР, який був
чинним до 2004 року, якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилось у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

В постанові Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на
час розгляду справи (п. 22). Вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Майно, яке належало
одному з подружжя, може бути віднесено
до спільної сумісної власності
укладеною при реєстрації шлюбу угодою
(шлюбним договором) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох (п. 23). До складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. Не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте особою до шлюбу (п. 24).

Судом встановлено, що за договором
купівлі-продажу від 13.05.1991 року
відповідачка придбала у власність
житловий будинок АДРЕСА_1, глинобитний,
обкладений цеглою, критий шифером, на
присадибній ділянці розміром 0,50 га, із
розміщенням на зазначеній садибі
сараю, колодязю, який в БТІ
зареєстрований на праві приватної
власності за відповідачкою ОСОБА_3 за
реєстровим номером 1-103 від 15.03.2000 року.

За висновком будівельно-технічної
експертизи від 28.12.2013 року ринкова
вартість вказаного домоволодіння
станом на 28.12.2013 року становить 74213 грн.,
а станом на 31.12.2003 року - 21045 грн., при
цьому станом на 28.12.2013 року ринкова
вартість збудованих у 2004 році на його
території цегляного сараю, літньої
кухні, гаражу з погребом та колодязя
становить 34820 грн., вартість
ремонтно-будівельних робіт в житловому
будинку разом з використаними
будівельними матеріалами складає 31249
грн..

З 31.12.2003 року по 19.04.2011 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Позивач в підтвердження своїх
уточнених позовних вимог щодо його
права власності на спірне
домоволодіння та розподілу іншого
спільного майна посилався на те, що
починаючи з 1997 року він з відповідачкою
до реєстрації шлюбу фактично
проживав однією сім'єю в належному їй
будинку, до якого в 1998 році була
прибудована житлова прибудова,
вартістю 11616 грн., і тамбур, вартістю 2204
грн., за їх спільні кошти був зроблений
капітальний ремонт будинку, а саме:
поміняно 5 дерев'яних вікон, загальною
вартістю 3800 грн., зроблено арку в зал, у
3-х кімнатах постелений лінолеум,
загальною вартістю 1500 грн., зроблено
ремонт у ванній кімнаті, а саме:
встановлене нове дерев'яне вікно,
вартістю 220 грн., і нові двері, вартістю
300 грн., укладена плитка на підлогу,
вартістю 300 грн., і плитка на стіни,
вартістю 1050 грн., встановлений унітаз,
вартістю 720 грн., встановлена шафа -
поличка, вартістю 450 грн., ванна була
оббита пластиковими панелями, вартістю
800 грн., встановлений бойлер, вартістю
1150 грн., встановлена нова батарея
опалення, вартістю 220 грн., встановлена
«тепла підлога», вартістю 200 грн., у
будинку встановлений новий
опалювальний котел «Атон», вартістю 2700
грн., тепловий насос до нього, вартістю
380 грн., та водопідйомний насос,
вартістю 1350 грн., проведений
пластиковий водопровід, вартістю 400
грн., навколо будинку зроблена
відмостка, вартістю 1400 грн., з будинку у
літню кухню проведено газ і до тамбуру
перенесено газовий лічильник, що
коштувало 1250 грн., у дворі встановлений
шиферний паркан з двома залізними
хвіртками, вартістю 800 грн., з боку
вулиці встановлений бетонний паркан,
вартістю 2500 грн., у 2004 році був
побудований цегляний сарай з літньою
кухнею та гаражем, загальною вартістю
37361 грн., збудований колодязь, вартістю
145 грн., а також під час шлюбу за спільні
кошти були придбані автомобільний
причіп «КРД», вартістю 4000 грн., диван
«Малютка», вартістю 1400 грн., меблевий
набір у прихожу, вартістю 800 грн., 4
штори, вартістю 440 грн., 4 гардини,
вартістю 440 грн., телевізор «Самсунг»,
вартістю 1200 грн., газова плита, вартістю
400 грн., холодильник «Норд», вартістю 800
грн., пральна машина, вартістю 1100 грн.,
скутер, вартістю 4000 грн..

Проте, виходячи з того, що в шлюбі
позивач з відповідачкою перебуває з
31.12.2003 року, визначена на час розгляду
справи вартість ремонтних робіт та
збудованих в 2004 році на території
спірного домоволодіння господарських
споруд не є тим фактором, який
безумовно свідчить про істотність
збільшення вартості майна як об'єкту,
сам по собі факт здійснення позивачем
поточного чи навіть капітального
ремонту будинку ще не може бути
достатньою підставою для визнання
цього будинку їх спільною власністю за
відсутністю такої суттєвої ознаки як
істотність збільшення вартості майна,
вартість іншого майна належним чином
не визначена, позивачем не надано
доказів про досягнення згоди сторін
щодо вартості майна, яке підлягає
поділу саме в тих розмірах, які
зазначені ним в уточненій позовній
заяві, з'ясувати дане питання з
відповідачкою суд позбавлений
можливості через залишення нею зали
судового засідання до закінчення
розгляду справи та її неявки в судові
засідання після подання позивачем
уточненої позовної заяви, сторони
відмовилися призначати експертизу
стосовно визначення вартості
вищезазначеного майна, а відтак, на час
розгляду справи в судовому засіданні
позивачем не надано доказів вартості
майна, яке підлягає поділу, при цьому
посилання позивача на те, що ціни на
вказане ним в уточненій позовній заяві
майно співпадають з тими цінами, які
відповідачка зазначала у своїх
зустрічних позовних заявах, є
недостатнім для підтвердження дійсної
вартості спірного майна з огляду на
відсутність спільної заяви сторін про
визначення вартості майна, що підлягає
поділу за домовленістю між ними, та
залишення судом без розгляду
зустрічного позову відповідачки, суд
обґрунтовано на підставі ст. 25 КпШС
УРСР, ст. ст. 57, 60, 70 СК України відмовив в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання спірного домоволодіння
спільної сумісною власністю подружжя,
виділення йому з визначенням за ним
право власності на частину цього
домоволодіння та розподіл між
сторонами іншого вищезазначеного
спільного майна.

З урахуванням наведеного доводи
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
залишення судом поза увагою обставин
будування спірного домоволодіння під
час фактичного його проживання з
відповідачкою однією сім'єю за їх
сумісні кошти та відсутності спору між
сторонами в частині вартості іншого їх
спільного майна не ґрунтуються на
досліджених в судовому засіданні
матеріалах справи та змісті
мотивувальної частини рішення суду,
фактично зводяться до повторного
обґрунтування своїх позовних вимог та
до переоцінки тих доказів, яким суд дав
належну оцінку у їх сукупності за своїм
внутрішнім переконанням відповідно до
вимог ст. 212 ЦПК України, при цьому
посилання скаржника на його участь у
значному збільшенні спірного
домоволодіння не може бути прийнято до
уваги за відсутністю достатніх доказів
в підтвердження таких обставин, а само
по собі його проживання з
відповідачкою однією сім'єю про таке ще
не свідчить. Крім того, в судовому
засіданні апеляційного суду
відповідачка з вартістю і наявністю на
цей час всього іншого зазначеного
позивачем майна у своїй уточненій
позовній заяві не погодилася.

Доводи щодо незаконності рішення
суду в частині виділення у власність
ОСОБА_2 автомобіля «Славута», марки ЗАЗ
110307, 2005 року випуску, вартістю 15088 грн.,
та стягнення з нього на користь ОСОБА_3
грошової компенсації вартості 50%
цього автомобіля в апеляційній скарзі
не наведені і рішення суду в цій
частині відповідачкою не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Юр'ївського районного суду
Дніпропетровської області від 24 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів з цього
часу.

Головуючий:
С.П. Козлов

Судді:
Л.О. Каратаєва

М.Л. Прозорова