Ухвала

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Фермерського господарства «Альянс»
про стягнення компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки остаточного
розрахунку та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою
Фермерського господарства «Альянс»
(далі - ФГ «Альянс») на рішення
Зміївського районного суду
Харківської області від 20 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 06 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом та, враховуючи
уточнення позовних вимог, просила
стягнути з відповідача на свою користь
компенсацію за невикористану
додаткову відпустку в сумі 6 565 грн 84
коп., середній заробіток за час
затримки остаточного розрахунку в сумі
154 863 грн 91 коп. та моральну шкоду в сумі 4
140 грн 16 коп.

В обґрунтування позову зазначила, що
вона працювала у відповідача на посаді
головного бухгалтера з 01 жовтня 2005 року
по 23 січня 2008 року, з 07 квітня по 01
листопада 2010 року та з 11 лютого 2011 року
по 19 січня 2012 року. За час її роботи
відповідачем систематично
порушувалися її права, передбачені
колективним договором від 04 січня 2006
року, додатком 3 до якого передбачено,
що працівникам бухгалтерії надається
додаткова відпустка тривалістю 15
робочих днів.

Однак зазначена додаткова відпустка їй
жодного разу не надавалась, а при
звільненні та на теперішній час
компенсація за невикористану
відпустку не нарахована та не
виплачена.

Листом від 22 березня 2012 року ФГ
«Альянс» повідомило про відсутність
підстав для компенсації їй
невикористаної додаткової відпустки.

Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від 20 травня 2014
року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 06 серпня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з ФГ «Альянс» на користь
ОСОБА_3 6 565 грн 84 коп. компенсації за
невикористані додаткові відпустки, 154
863 грн 91 коп. середнього заробітку за
час затримки остаточного розрахунку, 4
140 грн 16 коп. на відшкодування моральної
шкоди, а всього 165 569 грн 91 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі представник ФГ
«Альянс» просить скасувати зазначені
судові рішення, ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що ОСОБА_3
працювала в ФГ «Альянс» на посаді
головного бухгалтера 01 жовтня 2005 року
по 23 січня 2008 року, з 07 квітня по 01
листопада 2010 року та з 11 лютого 2011
року по 19 січня 2012 року, наказом від 19
січня 2012 року звільнена з роботи на
підставі ст. 38 КЗпП України за власним
бажанням.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що додатком 3 до колективного
договору між адміністрацією та
трудовим колективом ФГ «Альянс»,
прийнятого на загальних зборах
трудового колективу 04 січня 2006 року,
зареєстрованого в установленому
законом порядку, передбачено надання
додаткової оплачуваної відпустки
терміном 15 днів працівникам
бухгалтерії, а тому згідно зі ст. 116 КЗпП
України компенсація за невикористану
відпустку мала бути виплачена
позивачці при звільненні, що
відповідачем зроблено не було.

Однак колегія суддів з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій повністю погодитися не може.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення працював, то зазначені суми
мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Згідно із ст. 117 цього Кодексу у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Разом з тим п. 2.5 колективного договору
від 16 березня 2006 року передбачено, що
працівники господарства мають право на
додаткову відпустку та скорочений
робочий день за роботу в шкідливих
умовах праці, що відповідає вимогам ст.
4 Закону України «Про відпустки», яка
передбачає, що до щорічних відпусток
належать: основна відпустка, додаткова
відпустка за роботу із шкідливими та
важкими умовами праці (стаття 7 цього
Закону); додаткова відпустка за
особливий характер праці (стаття 8
цього Закону); інші додаткові
відпустки, передбачені законодавством.

Посада головного бухгалтера, яку
займала ОСОБА_3 під час роботи в ФГ
«Альянс», відсутня в зазначеному
списку.

При цьому судами залишено поза увагою,
що додатки до колективного договору
від 16 березня 2006 року, на які позивач
посилається як на підставу своїх вимог,
не завірені належним чином, а саме: не
скріплені печаткою підприємства.

Крім того, як вбачається із заперечень
на позовну заяву (а. с. 73-74), Голова
правління ФГ «Альянс» заперечував, що
підпис на колективного договорі від 16
березня 2006 року вчинений саме ним, та
просив призначити по справі
експертизу, що судами залишилося
невирішеним.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП
України та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про
відпустки» у разі звільнення
працівника йому виплачується
грошова компенсація за всі не
використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

При цьому суди, посилаючись на додаток
3 до колективного договору як на
підставу для задоволення позову, не
встановили, до якої відпустки належить
зазначена у додатку додаткова
відпустка та чи поширюється на неї
передбачене ст. 24 Закону України «Про
відпустки» та ст. 83 КЗпП України право у
працівника на виплату компенсації.

Враховуючи, що суди на зазначене не
звернули уваги, не встановили фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Фермерського
господарства «Альянс» задовольнити
частково.

Рішення Зміївського районного суду
Харківської області від 20 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 06 серпня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська