У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Маріупольської міської ради Донецької
області, третя особа - ОСОБА_5, про
визнання частково недійсним рішення,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа - Маріупольська міська рада
Донецької області, про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 11
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 11 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Маріупольської міської ради Донецької
області, третя особа - ОСОБА_5, про
визнання частково недійсним рішення
Маріупольської міської ради Донецької
області від 29 березня 2011
року № 6/6-526 зі змінами, внесеними 19
квітня 2011 року за № 6/7-585. Позовні вимоги
мотивує тим, що він є власником
домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 24 грудня 2004 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 7-2608.
Спадкове майно складається з житлового
будинку з належними до нього
надвірними будівлями та спорудами.
Вважає себе землекористувачем
земельної ділянки під обслуговування
вищевказаного будинку на підставі
переходу права користування
відповідно до ст. 120 ЗК України, а,
відповідно, оскаржувані рішення
Маріупольської міської ради Донецької
області - незаконними і такими, що
порушують його права як
землекористувача та власника будинку.

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, третя особа - Маріупольська
міська рада Донецької області, про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою. Позовні вимоги
мотивує тим, що він є власником
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 15 червня 2012 року № 2-571,
після смерті матері. ОСОБА_5
приватизував земельну ділянку, площею
0,0637 га, для обслуговування
вищевказаного будинку, що
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯМ № 827030, який зареєстрований в
управлінні Госкомзему в м. Маріуполі
Донецької області № 02108 від 28
листопада 2012 року. Враховуючи
викладене, вважає що його права як
власника будинку та земельної ділянки
порушуються діями ОСОБА_4, а саме
перешкодою у користуванні вказаною
земельною ділянкою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 15
квітня 2013 року вказані позови об'єднано
в одне провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 11
червня 2013 року прийнято відмову ОСОБА_4
від позову в частині визнання
недійсним п. 1.3.1. рішення
Маріупольської міської ради Донецької
області від 29 березня 2011 року,
провадження в справі у цій частині
закрито.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 11
червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 11 листопада 2013 року, в
задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено. Позов ОСОБА_5 задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_5 земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, що належить на
праві власності на підставі державного
акта серії ЯМ № 827030 від 28 листопада 2012
року, шляхом звільнення частини
земельної ділянки площею 0,0091 га від
забору зі сторони АДРЕСА_2 та вольєру
для собаки, будки, брами зі сторони
АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким його позов задовольнити та
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не
дають підстав для висновку про
порушення судами норм процесуального
та матеріального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, правильно виходив з
того, що зведені ОСОБА_4 будови
розташовані на земельній ділянці, що
належить на праві власності ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, дійшов вірного
висновку, що Маріупольська міська рада
Донецької області діяла в межах своїх
повноважень, ухвалюючи рішення № 6/7-585
від 19 квітня 2011 року в частині
затвердження проекту землеустрою і
надання в оренду ОСОБА_6 строком на 10
років земельної ділянки, площею 0,0637 га,
для експлуатації і обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1, а тому
вказане рішення є законним і
обґрунтованим.

Затверджуючи проект землеустрою щодо
відводу земельної ділянки, площею 0,0637
га, по АДРЕСА_1 та передаючи її в оренду
ОСОБА_6 із земель запасу житлової та
громадської забудови в оренду строком
на 10 років для експлуатації та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
Маріупольська міська рада Донецької
області обґрунтовано виходила із того,
що наділена земельна ділянка має саме
таке цільове призначення, вона є
вільною, надана за відповідною
процедурою і щодо неї чинним
законодавством чи рішенням
компетентних органів, постановлених у
межах їх повноважень, не встановлено
обмежень, щодо можливості її
використання для зазначених цілей.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів вважає, що суди дійшли
обґрунтованого висновку, що діями
ОСОБА_4 порушуються права та законні
інтереси власника земельної ділянки -
ОСОБА_5, а тому зайнята без законних
підстав частина земельної ділянки по
АДРЕСА_1, площею 0,0091 га, від забору зі
сторони АДРЕСА_2 підлягає
звільненню, в тому числі від вольєру
для собаки, будки та брами зі сторони
АДРЕСА_1. Вирішуючи спір у цій частині,
суди вірно застосували норми
матеріального справа - статті 626, 628, 629,
651 ЦК України та статті 118, 198 ЗК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Таким чином, оскаржувані судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому їх слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 11
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 11
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.С. Висоцька Л.М. МазурТ.О. Писана