Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
cудової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого
Олійник А.С.,

суддів: Гончара
В.П., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко
В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
«Павлоградвугілля» про відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14
листопада 2013 року,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що в
період роботи на підприємстві на
підземних роботах він отримав
професійні захворювання, а саме:
двобічний кохлеарний неврит, що
підтверджується актом розслідування
хронічного професійного захворювання
від 14 грудня 1995 року, та пиловий
бронхіт, що підтверджується актом
розслідування хронічного професійного
захворювання від 29 січня 1996 року.
Первинним висновком МСЕК від 20 грудня
1995 року позивачу було встановлено 20 %
стійкої втрати професійної
працездатності безстроково, у зв'язку з
кохлеарним невритом, висновком МСЕК
від 06 лютого 1996 року позивачу було
встановлено 3 групу інвалідності та 55 %
стійкої втрати професійної
працездатності безстроково, з яких: 35 %
первинно, у зв'язку з пилевим бронхітом,
та 20 % повторно, у зв'язку з кохлеарним
невритом.

Позивач посилається на те, що у зв'язку
з втратою професійної працездатність
він позбавлений реалізувати свої
можливості, вимушений лікуватися,
відчуває постійний фізичний біль та
душевні страждання. Враховуючи
викладене позивач просив стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 18
жовтня 2013 року відшкодовано з
публічного акціонерного товариства
«ДТЕК «Павлоградвугілля» (далі - ПАТ
«ДТЕК «Павлоградвугілля») на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 5 500 грн.
У решті позову відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від
14 листопада 2013 року рішення суду
першої інстанції змінено в частині
визначення розміру моральної шкоди,
зменшено розмір моральної шкоди з 5 500
грн до 120 грн. У решті рішення залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків
апеляційного суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення апеляційного суду вказаним
вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, дійшов висновку про
те, що з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню моральна
шкода, завдана ушкодженням здоров'я
внаслідок професійного захворювання, в
розмірі 5 500 грн.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції в частині визначення
розміру моральної шкоди з 5 500 грн до 120
грн, посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України,
виходив з того, що розмір мінімальної
заробітної плати станом на лютий 2006
року складав 60 000 крб., відповідно до
Указу Президента України «Про грошову
реформу України» від 25 серпня 1996
року карбованці конвертуються в гривню
за курсом 1 000 000 крб. до 1 грн., тому
розмір моральної шкоди повинен бути
визначений відповідно до вказаного
Указу Президента.

Однак з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна, оскільки суд
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3
перебував у трудових відносинах з
Павлоградським виробничим об'єднанням
з видобутку вугілля
«Павлоградвугілля», яке в подальшому
змінило назву на ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля».

В період роботи на підприємстві на
підземних роботах ОСОБА_3 отримав
професійні захворювання, а саме:
двобічний кохлеарний неврит, що
підтверджується актом розслідування
хронічного професійного захворювання
від 14 грудня 1995 року, та пиловий
бронхіт, що підтверджується актом
розслідування хронічного професійного
захворювання від 29 січня 1996 року.

Первинним висновком МСЕК від 20 грудня
1995 року ОСОБА_3 було встановлено 20 %
стійкої втрати професійної
працездатності безстроково, у зв'язку з
кохлеарним невритом, висновком МСЕК
від 06 лютого 1996 року останньому
було встановлено 3 групу інвалідності
та 55 % стійкої втрати професійної
працездатності безстроково, з яких: 35 %
первинно, у зв'язку з пилевим бронхітом,
та 20 % повторно, у зв'язку з кохлеарним
невритом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці.

Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

На час виникнення спірних
правовідносин відшкодування моральної
шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним із
виконанням ним трудових обов'язків, за
рахунок роботодавця на підставі
рішення суду передбачалось п. 11 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним із виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила)
та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про
охорону праці».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про охорону праці» (в редакції, чинній
на момент встановлення встати
професійної працездатності) власник
зобов'язаний відшкодувати
працівникові шкоду, заподіяну йому
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків, у повному розмірі
втраченого заробітку відповідно до
законодавства, а також сплатити
потерпілому (членам сім'ї та
утриманцям померлого) одноразову
допомогу. При цьому пенсії та інші
доходи, одержувані працівником, не
враховуються.

Відшкодування моральної шкоди
провадиться власником, якщо небезпечні
або шкідливі умови праці призвели до
моральної втрати потерпілого,
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Під моральною втратою
потерпілого розуміються страждання,
заподіяні працівникові внаслідок
фізичного або психічного впливу, що
спричинило погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством (ст. 12 Закону України
«Про охорону праці»).

Згідно з п. 4 Правил за наявності факту
моральної шкоди потерпілому
відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до п. 11 Правил моральна
шкода відшкодовується за заявою
потерпілого про характер моральної
втрати чи висновком медичних органів у
вигляді одноразової грошової виплати
або в іншій матеріальній формі, розмір
якої визначається в кожному
конкретному випадку на підставі:
домовленості сторін (власника,
профспілкового органу і потерпілого
або уповноваженої ним особи); рішення
комісії по трудових спорах; рішення
суду. Розмір відшкодування моральної
шкоди не може перевищувати двохсот
мінімальних розмірів заробітної плати
незалежно від інших будь-яких виплат.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 9 постанови від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості. У
випадках, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи. Визначаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд повинен наводити в рішенні
відповідні мотиви.

Згідно з п. 40 Правил одноразова
допомога виплачується потерпілому у
місячний термін з дня визначення МСЕК
стійкої втрати професійної
працездатності. Сума відшкодування
моральної шкоди визначається
відповідно до пункту 11 цих Правил. Якщо
заяву на відшкодування шкоди
потерпілий або заінтересовані особи
подали через три роки з дня визначення
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності, відшкодування шкоди
провадиться з дня подання заяви.

Якщо потерпілому або особам, які мають
право на відшкодування шкоди з вини
власника, своєчасно не визначено або не
виплачено відшкодування шкоди, то ці
суми виплачуються без обмеження
протягом будь-якого терміну і
підлягають коригуванню відповідно до
коефіцієнтів підвищення розміру
мінімальної заробітної плати за
відповідний період згідно із
законодавством (п. 43 Правил).

Моральна шкода, завдана ушкодженням
здоров'я у зв'язку з професійним
захворюванням, ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля» ОСОБА_3
виплачена не була.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про
відшкодування моральної шкоди, завдана
ушкодженням здоров'я у зв'язку з
професійним захворюванням, у серпні 2013
року.

Станом на 01 серпня 2013 року розмір
мінімальної заробітної плати в Україні
складав 1147 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині розміру моральної шкоди,
апеляційний суд в порушення вимог ст.
303, 316 ЦПК України на вищевказані
положення закону, Правила та
роз'яснення Пленуму не звернув, залишив
поза увагою те, що відповідач не
здійснив виплату позивачу моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я у
зв'язку з професійним захворюванням,
після встановлення останньому втрати
професійної працездатності МСЕК, а на
момент звернення в серпні 2013 року
позивача до суду з позовом розмір
мінімальної заробітної плати складав
1147 грн; належним чином не з'ясував, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, тому дійшов
передчасного висновку про зменшення
розміру моральної шкоди з 5 500 грн до 120
грн.

Крім того, ухвалюючи рішення про
стягнення з ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля» на користь
позивача моральної шкоди, апеляційний
суд застосував закон, який не
поширюється на спірні правовідносини,
а саме: ст. 237-1 КЗпП України, оскільки
спірні правовідносини виникли до
набрання вказаною статтею законної
сили, та не застосував закон, який
підлягав застосуванню до спірних
правовідносин та діяв на момент їх
виникнення, зокрема, Закону України
«Про охорону праці» та Правила.

Відповідно до ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки рішення апеляційного суду
ухвалене з порушення норм
матеріального та процесуального права,
воно підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14
листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.
Олійник

Судді :

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко