Справа № 682/3071/13-ц
Провадження № 2/682/28/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2014 року Славутський міськрайонний
суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Роїк В.П.

при секретарях Козир О.П.,
Дризік І.В.

з участю представника позивача
Купчишина Р.В.,

відповідачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4 та

її представника адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Славута цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в
и в :

ПАТ КБ "Райффайзен Банк Аваль"
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про звернення стягнення
на предмет іпотеки, а саме двохкімнатну
квартиру під номером 26 загальною
площею 49,8 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м.,
що знаходиться в АДРЕСА_1 на користь
Хмельницької обласної дирекції АТ
"Райффайзен Банк Аваль" (29999 м.
Хмельницький вул.Грушевського,54,,р/р 290901019 в ХОД АТ
"Райффайзен Банк Аваль", МФО 315966) в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 014/2325/82/1420 від 13
грудня 2007 року, укладеним з ОСОБА_2
Також позивач просив встановити спосіб
реалізації предмету іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів та продажу
на прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», з дотриманням вимог
цього Закону. Крім того, позивач просив
встановити початкову ціну предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
відповідно до ч.1 ст.58 Закону України
«Про виконавче провадження» із
залученням державним виконавцем
суб»єкта оціночної діяльності-
суб»єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні».

В судовому засіданні представник
позивача Купчишин Р.В. уточнив позовні
вимоги в частині зарахування коштів
від реалізації іпотечного майна на
користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (,р/р 290901019 в ХОД АТ
"Райффайзен Банк Аваль", МФО 315966).

В обгрунтування позовних вимог
представник позивача посилався на те,
що 13 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль" укладено
кредитний договір на суму 22000 доларів
США зі сплатою 14 відсотків річних за
користування кредитними коштами з
кінцевим терміном повернення 12.12.2017
року. Проте ОСОБА_2 з квітня 2010 року
умов кредитного договору не виконує,
внаслідок чого станом на 12 вересня 2013
року допустив заборгованість на
загальну суму 93945,19 доларів США, що
еквівалентно 750903,90 грн., яка
складається із 19313,78 доларів США
заборгованості за кредитом, що
еквівалентно 154375,04 грн., 12332,09 доларів
США, що еквівалентно 98570,40
грн.заборгованості за відсотками, 62299,32
долари США, що еквівалентно 497958,46 грн.
пені за прострочку кредиту та
відсотків.

В забезпечення виконання зобов»язань
за даним кредитним договором ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 13.12.2007 року уклали
договір іпотеки, відповідно до якого
надали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Тому
просить в рахунок погашення
заборгованості по кредиту звернути
стягнення на предмет іпотеки - вказану
квартиру.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
її представник адвокат ОСОБА_5 позову
не визнали і пояснили, що в квітні
місяці 2013 року закінчився строк
давності для звернення до суду із
вказаним позовом, просили його
застосувати та відмовити в задоволенні
позову, оскільки в них відсутнє інше
житло. Також просили зменшити розмір
нарахованої пені, оскільки ОСОБА_3 має
незадовільний стан здоров»я, не
утриманні ОСОБА_2знаходиться малолітня
дитина, всі вони не є підприємцями і
отримують невеликий розмір заробітної
плати.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши письмові
докази у справі, суд знаходить, що
позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 2 Закону України від 07.12.2000
року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську
діяльність»банківський кредит -це
будь-яке зобов'язання банку надати
певну суму грошей, будь-яка гарантія,
будь-яке зобов'язання придбати право
вимоги боргу, будь-яке продовження
строку погашення боргу, яке надано в
обмін на зобов'язання боржника щодо
повернення заборгованої суми, а також
на зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

За ст. 1054 Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 13 грудня 2007 року
між ОСОБА_2 та ВАТ "Райффайзен Банк
Аваль" укладено кредитний договір на
суму 22000 доларів США зі сплатою 14
відсотків річних за користування
кредитними коштами з кінцевим терміном
повернення 12.12.2017 року.

Відповідно до договору іпотеки
квартири від 13 грудня 2007 року ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 передали в іпотеку
належну їм на праві приватної
власності квартиру квартиру АДРЕСА_1 в
забезпечення виконання зобов»язань
ОСОБА_2 по кредитному договору від 13
грудня 2007 року.

05.11.2009 року відбулася зміна
найменування юридичної особи ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль" на Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "Райффайзен Банк Аваль", що
стверджується свідоцтвом про державну
реєстрацію серія А01 №646961.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору.

ПАТ КБ «Приватбанк» виконав свої
зобов'язання за кредитним договором та
видав ОСОБА_2 кредит, що не оспорюється
сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлене
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

В порушення вимог Закону та умов
договору відповідач ОСОБА_2 з квітня 2010
року зобов"язання за кредитним
договором від 13 грудня 2007 року не
виконує і відповідно до наданого
позивачем розрахунку не повертає
надані кредитні кошти, відсотки,
внаслідок чого станом на 12 вересня 2013
року утворилась заборгованість на
загальну суму 93945,19 доларів США, що
еквівалентно 750903,90 грн., яка
складається із 19313,78 доларів США
заборгованості за кредитом, що
еквівалентно 154375,04 грн., 12332,09 доларів
США, що еквівалентно 98570,40
грн.заборгованості за відсотками, 62299,32
долари США, що еквівалентно 497958,46 грн.
пені за прострочку кредиту та
відсотків.

До даного часу заборгованість за
кредитним договором не погашена.

Із матеріалів цивільної справи
вбачається, що 25 червня 2009 року ОСОБА_3
та ОСОБА_4 направлялася письмова вимога
банку про виконання кредитного
зобов"язання, намір звернути стягнення
на предмет іпотеки

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ невиконання вимог ч.1 ст.35 Закону
України «Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушень
зобов»язань не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутися в будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду, оскільки
іпотекодавець в судовому засіданні має
можливість заперечувати проти вимог
іпотекоджержателя, що відповідає
положенням ст.124 Конституції України.

Таким чином суд вважає, що
позивачем доведено, що
позичальник порушив умови
кредитного договору щодо сплати
кредиту та відсотків за його
користування (це є порушенням
зобов'язання -ст. 610 ЦК України),
банк надіслав досудову вимогу про
дострокове виконання боргових
зобов'язань унаслідок такого порушення
з попередженням про наслідки
невиконання цієї вимоги. Такі вимоги
позичальник не виконав а отже, згідно
зі ст. 612 ЦК України вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання.

Однак суд не може погодитися з
розміром заборгованості за кредитним
договором, визначеним позивачем.

Як зазначено вище, позивач просив
звернути стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором, що складається з
62299,32 доларів США пені за прострочку
кредиту та відсотків, що еквівалентно
497958,46 грн. та значно перевищує розмір
основного боргу.

В своєму рішенні № 7-рп/2013 від 11
липня 2013 року у справі щодо офіційного
тлумачення положень другого речення
преамбули Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
Конституційний Суд України зазначив,
що "Положеннями чч. 1, 2 ст.18 Закону
України "Про захист прав споживачів"
встановлено, що продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. В чч. 3, 4 ст.18 Закону наведено
окремі несправедливі умови договору,
перелік яких не є вичерпним. При цьому
п.4 ч.1 ст.21 Закону встановлено, що для
цілей застосування цього закону та
пов'язаного з ним законодавства про
захист прав споживачів права споживача
вважаються в будь-якому разі
порушеними, якщо порушується принцип
рівності сторін договору, учасником
якого є споживач". Конституційний Суд
України виходив з того, що вимога про
нарахування та сплату неустойки за
договором споживчого кредиту, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та чч. 2,3
ст.627 ЦК України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права. Наявність у
кредитора можливості стягувати із
споживача надмірні грошові суми як
неустойку спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

За наведених вище обставин та з
врахуванням стану здоров»я ОСОБА_3,
знаходження на утриманні ОСОБА_2
малолітньої дитини, відсутності у
відповідачів іншого житла, їх
матеріального стану, суд приходить до
висновку про необхідність та
можливість зменшення суми пені до 1000
доларів США, що еквівалентно 7993 грн.
станом на день подачі позову.

Відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ст.261 ЦК України
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору
сторін та зміст зазначених правових
норм, слід дійти висновку про те, що у
випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Зазначені висновки містяться у
постанові Верховного суду України від 6
листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.

Згідно розрахунку заборгованості
за кредитним договором 19 березня 2010
року відповідачем внесено останній
платіж в рахунок погашення
заборгованості за цим договором.

Позивач звернувся до суду із
позовом 23 вересня 2013 року.

Таким чином вимоги позивача про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором підлягають
частковому задоволенню за виключенням
суми боргу за період з квітня 2010 року по
серпень 2010 року, а саме -588,18 доларів США
заборгованості за тілом кредиту та
1133,81 долар США заборгованості по
процентам за користування кредитом.

Тому з врахуванням
вищенаведеного розмір заборгованості
за кредитним договором від 13 грудня 2007
року становить 30923,88 доларів США, що
еквівалентно 247174,57 грн. та складається
з 18725,60 доларів США заборгованості за
кредитом, що еквівалентно 149673,72 грн.,
11198,28 доларів США заборгованості по
відсотках за користування кредитом, що
еквівалентно 89507,85 грн., 1000 доларів США
пені за несвоєчасне виконання
зобов"язань за договором кредиту, що
еквівалентно 7993 грн.

Відповідачі вважають, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду із позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Однак суд вважає, що такий строк
позивачем не пропущено, оскільки
згідно п.1.2 кредитного договору від 13
грудня 2007 року кредит надавався ОСОБА_2
на строк по 12 грудня 2017 року, а
відповідно до п.1.1 договору іпотеки від
13 грудня 2007 року цей договір забезпечує
вимоги іпотекодержателя, що випливають
з кредитного договору від 13 грудня 2007
року.

Ч.1 ст.33 Закону «Про іпотеку»
передбачено право іпотекодержателя
задовольнити свої вимоги за основними
зобовязаннями шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобовязання.

За ст. 39 цього ж Закону у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Згідно ст.41 Закону України про
іпотеку» реалізація предмета іпотеки,
на який звертається стягнення за
рішенням суду проводиться, якщо інше
не передбачено рішенням суду, шляхом
продажу на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої Законом України "Про
виконавче ровадження".

Відповідно ст.1050 ЦК України якщо
договором позики
встановлений обов»язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини,
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась та сплати
процентів.

З урахуванням наведеного суд
вважає, що позовна вимога про зверенння
стягнення на предмет іпотеки для
погашення заборгованості в розмірі
30923,88 доларів США, що еквівалентно 247174,57
грн. за кредитним договором № 014/2325/82/1420
від 13 грудня 2007 року є обґрунтованою,
доведеною належними доказами, а тому
підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача слід
стягнути судові витрати пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог, а
саме з ОСОБА_2 - 823 грн.92 коп., з ОСОБА_4 - 823
грн.92 коп., з ОСОБА_3 - 823 грн.91 коп.

керуючись ст.8,10,14,18,81,88,209,212,213 ЦПК
України,ст. 525,526,589,590 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
задоволити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 014/2325/82/1420 від 13
грудня 2007 року в загальному розмірі
30923,88 доларів США, що еквівалентно 247174,57
грн. та складається з 18725,60 доларів США
заборгованості за кредитом, що
еквівалентно 149673,72 грн., 11198,28 доларів
США заборгованості по відсотках за
користування кредитом, що еквівалентно
89507,85 грн., 1000 доларів США пені за
несвоєчасне виконання зобов»язань за
договором кредиту, що еквівалентно 7993
грн. звернути стягнення на предмет
іпотеки, а саме: двохкімнатну квартиру
під номером 26 загальною площею 49,8 кв.м.,
житловою площею 27,8 кв.м., що знаходиться
в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 на праві приватної власності та
перебуває в іпотеці ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» згідно договору іпотеки,
посвідченого 13.12.2007 року приватним
нотаріусом Славутського міського
нотаріального округу
ОСОБА_7,зарахувавши кошти від
реалізації іпотечного майна на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (,р/р 290901019 в ХОД АТ «Райффайзен Банк
Аваль», МФО 315966).

Встановити спосіб реалізації предмету
іпотеки (нерухомого майна), а саме
двохкімнатної квартири під номером 26
загальною площею 49,8 кв.м., житловою
площею 27,8 кв.м., що знаходиться в
АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних
торгів та продажу зазначеного предмету
іпотеки на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої Законом України «Про
виконавче провадження», з дотриманням
вимог цього Закону.

Початкову ціну продажу предмета
іпотеки встановити на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна на підставі оцінки, проведеної
суб»єктом оціночної
діяльності(незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій), який проводить свою
діяльність відповідно до Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» судові витрати
в розмірі 823,92 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» судові витрати
в розмірі 823,92 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» судові витрати
в розмірі 823,91 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
Роїк В. П.