Справа № 464/9204/14-ц
пр.№ 2/464/1966/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2014
м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого Тімченко О.В.

за участі: секретаря Калітовської
А.Б.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа перша філія ВАТ
"Кредобанк" про визнання договору
поруки недійсним, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить визнати
недійсним договір поруки, укладений
17.06.2008 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
Обґрунтовує позовні вимоги тим, що при
укладенні спірного договору не було
дотримано вимог закону, а саме такий не
посвідчений юридичною особою (Перша
філія ВАТ «Кредрбанк» не є юридичною
особою), а повноваження ОСОБА_4, який
підписував договір поруки, не
підтверджені, оскільки відсутнє
посилання на такі повноваження і не
додано довіреності; зазначення в
договорі положення про філію не надає
повноваження ОСОБА_4 на підпис
договору.

У судовому засіданні позивач
позов підтримали та просять такий
задоволити з підстав, викладених в
ньому. Пояснив, що 17.06.2008 р. при
укладенні договору поруки були
присутні представник банку,
відповідачка та він. Ствердив, що
дійсно прочитав та підписав договір
поруки, крім того відповідачка також
підписала такий договір. Ствердив, що
ОСОБА_4 завірив договір печаткою, але
підтвердження його повноважень йому не
надали - ні з положенням про філію, ні з
довіреністю не ознайомлювався, про
наявність таких і не запитував .

Представник відповідача в судовому
засіданні позов визнав та просив такий
задоволити з підстав, викладених
позивачем.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, хоча третя особа
належним чином в порядку ст.ст.74-76 ЦПК
України викликалася до суду, а тому суд
розглянув справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та з'ясувавши її дійсні обставини
справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, з врахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. При цьому дані докази
повинні бути належними та допустимими,
як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд повинен
свої дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Так, 17.06.2008 р. між третьою особою - ВАТ
«КРЕДОБАНК» в особі заступника
директора ПЛФ ВАТ «КРЕДОБАНК» ОСОБА_4
(кредитор), який діє на підставі
Положення про філію і Довіреності №186
від 24.01.2008 р., та відповідачем ОСОБА_3
(боржник), та позивачем ОСОБА_1
(поручитель) укладено письмовий
договір поруки. Відповідно до даного
договору позивач ОСОБА_1 зобов'язується
відповідати перед банком за виконання
відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань у
повному обсязі (повернення кредиту,
сплати відсотків та комісій за
користування кредитом, пені, штрафів,
неустойки) за кредитним договором
№А430005 від 17.06.2008 р., укладеним між
боржником ОСОБА_3 та банком, який є
кредитором.

Так, при звернені з позовом до суду
позивач просить визнати недійним
спірний договір поруки від 17.06.2008 р. на
підставі ст.215 ЦК України, оскільки при
його укладенні не було дотримано вимог
закону - ст.ст.203, 207, 246 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
ніші правочини.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, при триманням,
завдатком (ст.546 ЦК України).

Згідно зі ст.553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Підстави недійсності правочину
передбачені ст.215 ЦК України, а саме
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статі
203 цього Кодексу.

У ст.203 ЦК України, якою визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
встановлено, що:

1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам (зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства - в
редакції на час виникнення спірних
правовідносин)

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Так, оспорюваний правочин - договір
поруки від 17.06.2008 р. укладено у
письмовій формі, підписаний всіма
сторонами, зокрема, від імені кредитора
ВАТ «КРЕДОБАНК» - ОСОБА_4, який діє на
підставі Положення про філію і
Довіреності №186 від 24.01.2008 р.,
скріплений печаткою.

Відповідно до ст.207 ЦК України, де
встановлено вимоги до письмової форми
правочину, правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, якщо
його зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Таким чином, порушення вимог згаданої
статті, на яку покликається позивач,
судом не встановлено та таке
безпідставним.

Доводи ж позивача про порушення вимог
ст.246 ЦК України, як підставу
недійсності правочину та якою
передбачено, що довіреність від імені
юридичної особи видається її органом
або іншою особою, уповноваженою на це
її установчими документами, та
скріплюється печаткою цієї юридичної
особи, не приймається судом до уваги,
оскільки така жодним чином не
підтверджена. Крім того, покликання
позивача щодо необхідності долучення
до договору поруки Положення про філію
та довіреності представника чинним
законодавством не передбачено.

При цьому, суд звертає увагу на те
вимоги ст.95 ЦК України, згідно з якою
філією є відокремлений підрозділ
юридичної особи, що розташований поза
її місцезнаходженням та здійснює всі
або частину її функцій. Філії та
представництва не є юридичними
особами. Вони наділяються майном
юридичної особи, що їх створила, і діють
на підставі затвердженого нею
положення. Керівники філій та
представництв призначаються юридичною
особою і діють на підставі виданої нею
довіреності.

Відтак, підписання спірного договору
ОСОБА_4, який є заступником заступника
директора ПЛФ ВАТ «КРЕДОБАНК» та діє на
підставі Положення про філію та
довіреності відповідає вимогам закону.

Таким чином, всупереч вимогам ст.ст.10, 60
ЦПК України з наданням належних та
допустимих доказів, як цього вимагають
положення ст.ст.58-59 ЦПК України,
позивачем не доведено жодних підстав
для визнання договору поруки від 16.06.2008
р. недійсним в порядку ст.215 ЦК України.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. За умовами ч.ч.1, 2 ст.3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Так, з аналізу вищенаведених норм
вбачається, що позивачем є особа, права
якої порушено чи оспорюється, а
відповідно відповідачем - особа, яка
порушила його права.

За свою природою, виходячи з вимог ч.1
ст.553 ЦК України, сторонами договору
поруки є кредитор у забезпеченому
порукою зобов'язанні (він же є
кредитором у зобов'язанні поруки) і
поручитель (він не є учасником
забезпеченого порукою зобов'язання, а в
зобов'язанні поруки є боржником).
Відтак, боржник у забезпеченому
порукою зобов'язанні не набуває в його
рамках будь-яких прав і обов'язків.

Так, відповідно до вимог ст.ст.10, 214, 215
ЦПК України на суд покладено обов'язок
сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи. За умовами
ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє їхніх прав у випадках
встановлених нормами ЦПК України.

Судом позивачу було роз'яснено вимоги
ч.4 ст.10 ЦПК України та наслідки не
вчинення певної дії, зокрема вимоги
положення ст.33 ЦПК України щодо заміну
неналежного відповідача та залучення
співвідповідачів. Разом з тим, позивач
відмовився від залучення до справи
відповідачем ВАТ «КРЕДОБАНК», з яким
укладався договір поруки та який є
кредитором за даним договором,
мотивуючи це тим, що стороною у
спірному договорі поруки є лише
відповідач ОСОБА_3

На підставі наведеного, цивільне право
ОСОБА_1, зокрема наявним відповідачем,
не порушено, а тому відсутні правові
підстави для його захисту в судовому
порядку при зверненні до суду з
вимогами про визнання договору поруки
від 17.06.2008 р. недійсним.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із
принципу диспозитивності цивільного
судочинства, визначеного ст.11 ЦПК
України, відповідно до якої суд
розглядає справу лише в межах
заявлених сторонами вимог і лише на
підставі поданих ними доказів, суд
приходить до висновку, що позов є
безпідставним та в задоволенні такого
слід відмовити. За встановлених судом
фактичних обставин справи визнання
представником відповідача позову
порушує права інших осіб та не
приймається судом до уваги.

Також, згідно із ст.88 ЦПК України
позивачеві не підлягають до
присудження понесені ним судові
витрати при подачі позову до суду у
разі відмови судом у задоволенні
позовних вимог.

На підставі ст.ст.11, 15, 95, 203, 207, 215,
246, 546, 553 ЦК України та керуючись ст.ст.3,
10, 11, 57-60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, с у д , -

у х в а л и в :

відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа перша філія ВАТ "Кредобанк"
про визнання договору поруки,
укладеного 17 червня 2008 року, недійсним.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м.Львова
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, у відсутності
яких таке прийняте, - в той же строк з
дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо таку не було
подано. У разі подання такої рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Головуючий
О.В.Тімченко