Номер провадження: 22-ц/785/8206/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 05.08.2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, що
діє в своїх інтересах та в інтересах
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, Департаменту
міського господарства Одеської
міської ради, за участю третіх осіб -
органу опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради, КП «ЖКС
«Порто-Франківський» про визнання
свідоцтва про право власності
недійсним,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним
позовом до суду (а. с. 3-4 т. 1), який
неодноразово уточнювала і доповнювала
(а. с. 25-36, 39-47 т. 1, 28, 65-66 т. 2) та просила
визнати неправомірними дії ОСОБА_7 по
наданню підробних документів: заяви,
довідки про те, що вказаний гуртожиток
є ізольованою квартирою в КП «Одеське
міське агентство приватизації» в
Приморському районі м. Одеси, скасувати
розпорядження Департаменту міського
господарства Одеської міської ради №
215279 від 07.04.2009 року про приватизацію
ОСОБА_7 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1,
скасувати і визнати недійсним
свідоцтво № 215279 від 07.04.2009 року про
право власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_8
на житло за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивачка, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовувала тим, що з 1998 року вона зі
своїми дітьми проживає у АДРЕСА_1 на
підставі рішення профспілкових зборів
Одеського хлібокомбінату № 3. Проте,
дана квартира була приватизована у 2009
році іншою мешканкою цієї квартири -
ОСОБА_7 та її дітьми ОСОБА_8 і ОСОБА_9, в
чому позивачка вбачає порушення своїх
та своїх дітей прав.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
представник позивача - ОСОБА_4 позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити, представник відповідача
- ОСОБА_7 проти позову заперечував,
просив відмовити у задоволенні позову.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явились, про
дату, час та місце судового засідання
сповіщені належним чином, про поважні
причини неявки у судове засідання суд
не сповістили.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 05.08.2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
через свого представника подала
апеляційну скаргу на рішення
Примоського районного суду м. Одеси від
05.08.2014 року, в якій просить рішення суду
від 05.08.2014 року скасувати частково та
ухвалити нове рішення, яким визнати
незаконним і скасувати розпорядження
органу приватизації - управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради від 07.04.2009 року №
215279 про передачу квартири АДРЕСА_1 у
спільну часткову власність ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та визнати незаконним і
скасувати свідоцтво про право
власності на житло від 07.04.2009 року №
215279, видане управлінням
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради у спільну
часткову власність ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1, в іншій
частині рішення суду залишити без змін,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду в
оскаржуваній частині, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи в цій частині,
порушення норм матеріального права.

Іншими учасниками процесу рішення суду
не оскаржується.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтримав апеляційну
скаргу, представник ОСОБА_7
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги. Інші учасники
процесу в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню,
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог щодо скасування
розпорядження та свідоцтва про право
власності на житло, з ухваленням нового
рішення, в цій частині з наступних
підстав. При цьому, судова колегія
зазначає, що не робить висновків
стосовно неоскаржуваної частини
рішення суду стосовно відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
визнання неправомірними дій ОСОБА_7 по
наданню підробних документів: заяви,
довідки про те, що вказаний гуртожиток
є ізольованою квартирою в КП «Одеське
міське агентство приватизації» в
Приморському районі м. Одеси

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є, зокрема: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 29 липня
1982 року по 27 жовтня 1997 року працювала на
Одеському хлібокомбінаті № 3 на посаді
тісторобника у хлібобулочному цеху. З 27
жовтня 1997 року - звільнена за власним
бажанням за ст. 38 КЗпП України. З 30
червня 1998 року по 28 жовтня 2002 року
позивачка працювала на Хлібозаводі № 3
ВАТ «Південна паляниця» на посаді
вбиральниці, який з 25 листопада 1999 року
був зареєстрований як окрема юридична
особа - ТОВ «Хлібозавод № 3».

Згідно протоколу № 13 від 22 жовтня 1998
року профспілкових зборів Одеського
хлібокомбінату № 3 було вирішено
виділити ОСОБА_4 вільну квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно довідки, виданої
Ремонтно-експлуатаційним
підприємством № 4 Виконкому Жовтневого
району Ради народних депутатів м. Одеси
Одеської області 8 вересня 2003 року,
ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_6
проживала в АДРЕСА_1 без прописки.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 14 квітня 2008
року у справі № 2-5147/2008 за позовом
ОСОБА_7 до Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
про укладення договору найму позов
ОСОБА_7 було задоволено, зобов'язано
Приморську районну адміністрацію
Одеської міської ради укласти з ОСОБА_7
договір найму на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі даного заочного рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 14 квітня 2008 року розпорядженням
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради № 646 від 7 травня
2008 року було вирішено укласти договір
найму житлового приміщення з ОСОБА_7 на
квартиру АДРЕСА_1.

7 травня 2008 року між Приморською
районною адміністрацією Одеської
міської ради та ОСОБА_7 було укладено
договір найму житла в будинках
державного і комунального житлового
фонду, відповідно до умов якого
Приморська районна адміністрація
Одеської міської ради передала ОСОБА_7
у безстрокове користування квартиру
АДРЕСА_1.

12 березня 2009 року ОСОБА_7 звернулась до
органу приватизації з заявою, у якій
просила оформити передачу в приватну
спільну часткову власність квартиру
АДРЕСА_1 їй та ОСОБА_8 2003 р. н., ОСОБА_9 2008
р. н.

Згідно даної заяви та доданої до неї
довідки про склад сім'ї наймача
ізольованої квартири та займані ними
приміщення, посвідченої КП «ЖКС
«Порто-Франківський» у даній квартирі
мешкають і мають право на житло на
момент введення в дію Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Згідно даної довідки та технічного
паспорту, виготовленого 26 лютого 2009
року КП «ОМБТІ та РОН», квартира
АДРЕСА_1 є ізольованою та складається з
чотирьох кімнат житловою площею 69,9 кв.
м, кухні площею 6,2 кв. м, ванної кімнати
площею 4,1 кв. м, вбиральні площею 1,4 кв. м,
коридорів площею 4,6 кв. м, 4,6 кв. м, 17,6 кв.
м, кладової площею 2,6 кв. м, загальна
площа квартири - 111 кв. м.

У технічному паспорті будь-які
відмітки про самовільну перебудову
(реконструкцію) даної квартири -
відсутні.

Розпорядженням органу приватизації №
215279 від 7 квітня 2009 року, виданим
Управлінням житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради
квартиру АДРЕСА_1 було передано в
приватну спільну часткову власність
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в рівних частках.

7 квітня 2009 року Управлінням
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради було видано
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
рівних частках.

Розпорядженням Департаменту міського
господарства Одеської міської ради №
232 від 25 серпня 2011 року було скасовано
розпорядження органу приватизації №
215279 від 7 квітня 2009 року про передачу
квартири АДРЕСА_1 в спільну часткову
власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 6 листопада 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 26 лютого 2014 року було скасовно
розпорядження Департаменту міського
господарства Одеської міської ради №
232 від 25 серпня 2011 року «Про скасування
розпорядження органу приватизації №
215279 від 7 квітня 2009 року про передачу
квартири АДРЕСА_1 в спільну часткову
власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9».

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_10
від 31 жовтня 2013 року, виконаного ГУ МВС
України в Одеській області ОСОБА_11 в
межах досудового розслідування,
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0001217 від 5
лютого 2013 року за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, яка
на момент протоколу № 13 від 22 жовтня 1998
року профспілкових зборів Одеського
хлібокомбінату № 3 була секретарем
профспілкового комітету, даний свідок
в ході допиту пояснила наступне. До
хлібозаводу відносились гуртожитки
для проживання співробітників,
розташовані в різних частинах м. Одеси.
У будинку № 23 знаходилось та
знаходиться житлове приміщення, що
іменується квартира № 40 площею більш
ніж 100 кв. м, яке використовувалось у
якості гуртожитку. На початку 2000-х
років хлібозавод був визнаний
банкрутом та на момент банкрутства у
гуртожитку (квартирі № 40) залишились
проживати дві родини ОСОБА_6 та ОСОБА_9.
За невідомими їй причинами квартира №
40 не була прийнята правонаступниками
хлібозаводу «Південна паляниця» та
іншими власниками, які придбали
хлібозавод.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 23 квітня 2014 року заочне
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 14 квітня 2008 року у справі №
2-5147/2008 за позовом ОСОБА_7 до Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про укладення договору
найму було скасовано, ухвалено по
справі нове рішення, яким у задоволенні
позову ОСОБА_7 відмовлено.

Згідно відповіді Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
01-12/914 від 7 липня 2014 року, наданої на
виконання ухвали суду, будинок АДРЕСА_1
знаходився і знаходиться на балансі та
обслуговуванні КП «ЖКС
«Порто-Франківський», будинок за даною
адресою не має статусу гуртожитку.

Відповідно до ст. 127 ЖК УРСР, для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватись гуртожитки.
Під гуртожитки надаються спеціально
споруджені або переобладнані для цієї
мети жилі будинки.

Жилі будинки реєструються як
гуртожитки у виконавчому комітеті
районної, міської, районної в місті
Ради народних депутатів.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Примірного
положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР № 208 від 3 червня 1986 року,
не допускається розміщення
гуртожитків у підвалах і цокольних
поверхах, а також використання під
гуртожитки приміщень у жилих будинках,
призначених для постійного проживання
громадян.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЖК УРСР, жила площа в
гуртожитку надається за спільним
рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету і комітету
комсомолу.

У відповідності до ст. 129 ЖК УРСР, на
підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Таким чином, враховуючи те, що квартира
№ 40 знаходиться у жилому будинку,
призначеному для постійного
проживання громадян, та даний будинок
не зареєстрований у якості гуртожитку
у встановленому законом порядку, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
квартира АДРЕСА_1 не є та не може
вважатись гуртожитком та не була
гуртожитком на момент складення
протоколу № 13 від 22 жовтня 1998 року
профспілкових зборів Одеського
хлібокомбінату № 3.

З огляду на це та на той факт, що
позивачка у якості єдиної правової
підстави свого вселення посилається на
рішення профспілкових зборів, а
відповідне рішення адміністрації
підприємства та відповідний ордер в
неї відсутні, суд першої інстанції
вважав, що слід дійти до висновку, що
ОСОБА_4 вселилась у квартиру АДРЕСА_1
безпідставно та, відповідно, не набула
права користування нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», до об'єктів
приватизації належать квартири
багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки (секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів (далі - квартири (будинки), які
використовуються громадянами на
умовах найму.

Таким чином, право на приватизацію
квартир багатоквартирних будинків
мають виключно наймачі даних квартир.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР,
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення. Договір найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду
укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку, що оскільки, попри
фактичне проживання, позивачка не є
наймачем спірної квартири, право
користування спірною квартирою в неї
відсутнє, відсутнє в неї на момент
винесення оскаржуваних розпорядження
органу приватизації та свідоцтва про
право власності було й право на
приватизацію даної квартири.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Таким чином, праву на судовий захист
має відповідати конкретне порушене,
невизнане або оспорюване право,
свобода чи інтерес.

Позивачка звернулась до суду із даним
позовом, оскільки вважала, що діями
відповідачів порушені її права як
наймача, користувача спірної квартири,
особи, яка має права на приватизацію
цієї квартири нарівні із відповідачкою
ОСОБА_7 та її неповнолітніми дітьми.

Однак, оскільки судом встановлено, що
позивачка вселилась до спірної
квартири без належних правових
підстав, право користування даною
квартирою в неї не виникло, та,
відповідно, відсутнє право на її
приватизацію, суд першої інстанції
дійшов висновку, що в позивачки
відсутні права, на захист яких
спрямований позов.

Крім того, суд зауважив, що
відповідачка ОСОБА_7 попри те, що
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 23 квітня 2014 року заочне
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 14 квітня 2008 року було
скасовано, тим не менш була на момент
здійснення приватизації законним
наймачем даної квартири, а підстава, з
якої нею та її дітьми було здійснене
право на приватизацію даної квартири
досі не відпала, а саме до теперішнього
часу договір найму житла в будинках
державного і комунального житлового
фонду 7 травня 2008 року, укладений між
нею та Приморською районною
адміністрацією Одеської міської ради,
визнаний недійсним не був.

За таких обставин, суд першої інстанції
відмовив в задоволенні позову.

Однак, судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки суд першої інстанції дійшов
до таких висновків неповно з'ясувавши
обставини, що мають значення для справи
та неправильно застосувавши норми
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено, що відповідно до рішення
профспілкових зборів Одеського
хлібокомбінату № 3 від 22.10.1998 року
працівниці хлібокомбінату ОСОБА_4 було
виділено вільну квартиру АДРЕСА_1, куди
вона разом з неповнолітньою донькою
ОСОБА_6 заселилася та проживає, що
підтверджується протоколом № 13 від
22.10.1998 року профспілкових зборів
Одеського хлібокомбінату № 3 (а. с. 11-12 т.
1), довідкою Ремонтно-експлуатаційного
підприємства № 4 Виконкому Жовтневого
району Ради народних депутатів м. Одеси
Одеської області від 08.09.2003 року (а. с. 13
т. 1).

ОСОБА_7 з 17.11.1993 року зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить
відмітка про реєстрацію у паспорті
ОСОБА_7 (а. с. 40 т. 2).

Тобто, у вказаній квартирі проживають
як ОСОБА_7 з двома дітьми, так і ОСОБА_4 з
донькою.

Зазначені обставини встановлені і
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 23.04.2014 року по справі за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4 на заочне рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 14.04.2008 року
по справі за позовом ОСОБА_7 до
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради про укладення
договору найму (а. с. 118- 121) та не
підлягають доказуванню відповідно до
ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

На підставі заочного рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 14.04.2008 року (а. с. 122 т. 2), яке
скасовано рішенням апеляційного суду
Одеської області від 23.04.2014 року (а. с.
118-121 т. 2), Приморською районною
адміністрацією Одеської міської ради
07.05.2008 року було укладено договір найму
житлового приміщення з ОСОБА_7 на
квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 126-127 т. 2).

12.03.2009 року ОСОБА_7 звернулась до органу
приватизації з заявою, у якій просила
оформити передачу в приватну спільну
часткову власність квартиру АДРЕСА_1 їй
та ОСОБА_8 2003 року народження, ОСОБА_9 2008
року народження (а.с. 15, 63 т. 1).

Розпорядженням органу приватизації №
215279 від 07.04.2009 року, виданим Управлінням
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1
було передано в приватну спільну
часткову власність ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 в рівних частках (а. с. 62 т. 1, 128 т.
2).

07.04.2009 року Управлінням
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради було видано
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
рівних частках (а. с. 61 т. 1, 129 т. 2).

При цьому, при зверненні із заявою
до органів приватизації стосовно
передачі вказаної квартири в приватну
власність ОСОБА_7 не було повідомлено
органам приватизації про проживання в
зазначеній квартирі ОСОБА_4 з дитиною,
що підтвердила сама ОСОБА_7 під час
допиту її в якості свідка по
кримінальному провадженню за заявою
ОСОБА_4 (а. с. 113-117 т. 2) та встановлено
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 23.04.2014 року (а. с. 118-121 т. 2),
яким також встановлено, що заочним
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 14.04.2008 року по справі за
позовом ОСОБА_7 до Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
про укладення договору найму, порушено
законні права та інтереси ОСОБА_4, яка
не була притягнута до участі у справі
та на час прийняття рішення судом
першої інстанції мешкала в спірній
квартирі, та як і іншими мешканцями
гуртожитку оплата за комунальні
послуги проводилася нею шляхом
відрахувань із заробітної плати, що
підтверджується і іншими матеріалами
справи (а. с. 11-12 т. 1, 109-112 т. 2).

Враховуючи вищезазначене, те, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 разом зі своїми дітьми
проживають в спірному житловому
приміщенні, оплачують комунальні
послуги та, що рішенням апеляційного
суду Одеської області від 23.04.2014 року (а.
с. 118-121 т. 2) скасовано заочне рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 14.04.2008 року (а. с. 122 т. 2), на підставі
якого було укладено із ОСОБА_7 договір
найму спірної квартири (а. с. 126-127 т. 2), а
сам договір визнано недійсним, то
сторони перебувають у рівному
положенні, а приватизацією спірної
квартири ОСОБА_7 разом із дітьми
порушуються права ОСОБА_4 та її дітей.

Оскільки, згідно ч. 3 ст. 9 ЖК
України, ніхто не може бути обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

За таких обставин, розпорядження
органу приватизації № 215279 від 07.04.2009
року про передачу квартири АДРЕСА_1 в
спільну часткову власність ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 є незаконним та підлягає
скасуванню відповідно до ст. 21 ЦК
України, а свідоцтво про право
власності на житло № 215279 від 07.04.2009
року, видане Управлінням
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради, про спільну
часткову власність ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 в рівних частках на квартиру
АДРЕСА_1 підлягає визнанню недійсним
відповідно до ст. 16 ЦК України.

В зв'язку з чим, позовні вимоги
позивачів підлягають частковому
задоволенню, оскільки відповідно до ст.
16 ЦК України спірне свідоцтво про право
власності на житло може бути визнано
лише недійсним.

Судова колегія вважає помилковими
висновки суду першої інстанції
стосовно того, що позивачка вселилася
до спірної квартири без належних
правових підстав, право користування
даною квартирою в неї не виникло та
відповідно, відсутнє право на її
приватизацію, а тому суд першої
інстанції дійшов висновку, що в
позивачки відсутні права, на захист
яких спрямований позов.

Оскільки, рішенням апеляційного суду
Одеської області від 23.04.2014 року (а. с.
118-121 т. 2), встановлено та не підлягає
доказуванню (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), що
заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 14.04.2008 року
по справі за позовом ОСОБА_7 до
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради про укладення
договору найму, порушено законні права
та інтереси ОСОБА_4, яка не була
притягнута до участі у справі та на час
прийняття рішення судом першої
інстанції мешкала в спірній квартирі.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», приватизація
державного житлового фонду (далі -
приватизація) - це відчуження квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках, призначених для
проживання сімей та одиноких осіб,
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) До об'єктів
приватизації належать квартири
багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки (секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів (далі - квартири (будинки), які
використовуються громадянами на
умовах найму.

Виходячи із положень вказаних норм
законодавства право на приватизацію
пов'язується не з фактом реєстрації
осіб у спірній квартирі, яка
здійснюється на підставі Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», а з правом осіб на житло та
фактом проживання у квартирі.

Також судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно того, що укладений між ОСОБА_7
та Приморською районною
адміністрацією Одеської міської ради
договір найму від 07.05.2008 року, на
підставі якого ОСОБА_7 та її дітьми було
здійснено право на приватизацію
спірної квартири, визнаний недійсним
не був, оскільки ці висновки
спростовуються рішенням апеляційного
суду Одеської області від 23.04.2014 року (а.
с. 118-121 т. 2), яким здійснено поворот
виконання рішення шляхом визнання
договору найму квартири АДРЕСА_1, що був
укладений між Приморською районною
адміністрацією та ОСОБА_7, недійсним.
Відомості про скасування вказаного
рішення в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, на підставі наведеного,
судова колегія, не роблячи висновків
стосовно неоскаржуваної частини
рішення суду, частково погоджується з
доводами апеляційної скарги та вважає,
що рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 05.08.2014 року необхідно
скасувати, в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
скасування розпорядження та свідоцтва
про право власності на житло і ухвалити
нове рішення, в цій частині, яким
позовні вимоги ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6
задовольнити частково. Визнати
незаконним та скасувати розпорядження
органу приватизації № 215279 від 07.04.2009
року про передачу квартири АДРЕСА_1 в
спільну часткову власність ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 Визнати недійсним
свідоцтво про право власності на житло
№ 215279 від 07.04.2009 року, видане
Управлінням житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради, про
спільну часткову власність ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 в рівних частках на
квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині
рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 05.08.2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, що діє в своїх
інтересах та в інтересах ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, Департаменту міського
господарства Одеської міської ради, за
участю третіх осіб - органу опіки та
піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради,
КП «ЖКС «Порто-Франківський» про
визнання свідоцтва про право власності
недійсним скасувати, в частині відмови
у задоволенні позовних вимог щодо
скасування розпорядження та свідоцтва
про право власності на житло.

Ухвалити нове рішення, в цій
частині яким позовні вимоги ОСОБА_4, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження органу приватизації №
215279 від 07.04.2009 року про передачу
квартири АДРЕСА_1 в спільну часткову
власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Визнати недійсним свідоцтво про
право власності на житло № 215279 від
07.04.2009 року, видане Управлінням
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради, про спільну
часткову власність ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 в рівних частках на квартиру
АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич