Справа № 758/4304/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарях - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - Штронда А.М.

представника відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості, мотивуючи свої вимоги
тим, що відповідно до укладеного
договору № б/н від 03.09.2007 року ОСОБА_3
отримала кредит у розмірі 6300, 00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Зазначають, що підписання даного
Договору є прямою і безумовною згодою
Позичальника щодо прийняття будь-якого
розміру Кредитного ліміту,
встановленого Банком, відповідно до п.
3.3 Умов та Правил надання банківських
послуг. Відповідачка підтвердила свою
згоду на те, що підписана заява разом з
«Умовами та правилами надання
банківських послуг», «Правилами
користування платіжного карткою» та
«Тарифами Банку», які викладені на
банківському сайті складає між нею та
Банком Договір, що підтверджується
підписом у заяві.

Посилаються на те, що згідно ст.ст. 526, 527,
530 ЦК України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Звертають увагу суду на те, що в
порушення зазначених вимог закону та
умов договору відповідачка
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконала у зв'язку з
чим станом на 31.01.2014 року має
заборгованість в розмірі 11 949, 19 грн.,
яка складається з: 6 286, грн. -
заборгованість за кредитом; 4 617, 57 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг, а саме: 500, 00
грн. - штраф (фіксована частина); 545, 20
грн. - штраф (процентна складова).

На підставі вищевикладеного, а також
керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610,
615, 629, 054 ЦК України звертаються з даним
позовом до суду та просять стягнути з
відповідачки на їх користь зазначену
заборгованість за кредитним договором
та судові витрати.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги підтримує з
вищевикладених підстав, обґрунтувавши
поясненнями, просить позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачки в судовому
засіданні вимоги позивача не визнав в
повному обсязі, обґрунтувавши
запереченнями просить суд відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідачки,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що 03.09.2007 року ОСОБА_3, яка
змінила прізвище на ОСОБА_3, що
підтверджується Свідоцтвом про шлюб
Серія НОМЕР_1 від 15.01.2013 року звернулася
до ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
правонаступником всіх прав та
обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
із Заявою про надання кредиту (а.с. 9, 50).

Як вбачається зі змісту зазначеної
заяви відповідачки, остання діючи на
підставі особистого волевиявлення,
просить надати їй нижче перераховані
послуги, зокрема: Банк надає
Позичальникові строковий кредит у сумі
629, 41 грн. на строк 12 місяців строк з
03.09.2007 року по 03.09.2008 року, з умовами
сплати за користування Кредитом
відсотків у розмірі 0, 42 % на місяць на
суму залишку заборгованості по
кредиту, щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 18, 88 грн. та єдиноразової
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 0, 0 грн. в обмін на
зобов'язання Позичальника з повернення
кредиту, сплати відсотків, винагороди,
комісії в зазначені в Заяві та Умовах
надання споживчого кредиту фізичним
особам, строки.

Крім того судом встановлено, що
зазначена Заява відповідачки містить
застереження наступного змісту: «Я
ознайомився та згодний із Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ», які
були надані мені в письмовій формі.
Своїм підписом я підтверджую факт про
надану мені повну інформацію про умови
кредитування в ПриватБанку….Я згоден,
що ця заява разом із запропонованими
ПриватБанком Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (СТАНДАРТ», Тарифами
складає між мною та банком
кредитно-заставний договір» (зворотна
сторона а.с. 9).

Статті 202, 203 ЦК України визначає, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом. Правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст. 205, 207 ЦК України,
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Крім того, згідно ст.ст. 626, 628, 638 ЦК
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

При системному аналізі зазначених норм
чинного цивільного законодавства
України з врахуванням тих відносин які
виникли між позивачем та
відповідачкою, суд приходить до
висновку, що Заява відповідачки разом з
«Умовами та правилами надання
банківських послуг» та «Тарифами
Банку», дійсно складає кредитний
Договір, який вважається укладеним
03.09.2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
правонаступником всіх прав та
обов'язкові якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
та ОСОБА_3, яка змінила прізвище на
ОСОБА_3.

Суд вважає не обґрунтованими та
безпідставними посилання представника
відповідачки як на підставу для
відмови в позові на те, що Умови і
правила надання банківських послуг ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» не можуть поширюватись
на кредитний договір № б/н від 03.09.2007
року укладений між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
та ОСОБА_3, оскільки зі змісту позовної
заяви позивача та доданих до неї
документів не вбачається посилання
останнього на зазначені Умови і
правила надання банківських послуг ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК», а навпаки надано до
суду Умови і правила надання
банківських послуг ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК,
які затверджені головою правління
зазначеного Банку, які в сукупності із
Заявою відповідачки та «Тарифами
Банку» складають кредитний Договір та
обґрунтовано свої позовні вимоги саме
з посиланнями на них.

Більш того, вищезазначений
кредитний Договір укладений 03.09.2007 року
між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
правонаступником всіх прав та
обов'язкові якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
та ОСОБА_3, яка змінила прізвище на
ОСОБА_3, не був оскаржений як позивачем
так і відповідачкою, судом не
визнавався недійсним, а також його
недійсність прямо не встановлена
законом у зв'язку із чим він є
правомірним виходячи із приписів ст. 204
ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про доведеність
факту укладення між ЗАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», правонаступником всіх
прав та обов'язкові якого є ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3, яка змінила
прізвище на ОСОБА_3, кредитного
Договору та факту його правомірності, у
зв'язку з чим до відносин, які склалися
між сторонами підлягають застосуванню
норми ст.ст. 1054-1056-1 Параграфа 2 ЦК
України (Кредит).

Так стаття 1054 ЦК України визначає, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Як вже зазначалося вище, сторони в
укладеному між ними кредитному
Договорі погодили, що Банк надає
Позичальникові строковий кредит у сумі
629, 41 грн. на строк 12 місяців строк з
03.09.2007 року по 03.09.2008 року, з умовами
сплати за користування Кредитом
відсотків у розмірі 0, 42 % на місяць на
суму залишку заборгованості по
кредиту, щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 18, 88 грн. та єдиноразової
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 0, 0 грн. в обмін на
зобов'язання Позичальника з повернення
кредиту, сплати відсотків, винагороди,
комісії в зазначені в Заяві та Умовах
надання споживчого кредиту фізичним
особам, строки.

Крім того згідно п.п. 3.2., 3.3. Умов і
правил надання банківських послуг ЗАТ
КБ «ПРИВАТБАНК», які в сукупності із
Заявою відповідачки та «Тарифами
Банку» складають кредитний Договір,
Клієнт надає свою згоду, що кредитний
ліміт встановлюється за рішенням
банку, і Клієнт надає право Банку в
любий момент змінити (зменшити або
збільшити) кредитний ліміт. Підписання
даного Договору є прямою і безумовною
згодою Держателя прийняття будь-якого
розміру Кредитного ліміту
встановленого Банком.

Судом встановлено, а представником
відповідачки не спростовано, що
остання отримала кредитні кошти у
встановленому кредитним Договором
розмірі, більш того використовувала
також кошти надані їй Банком у зв'язку
із збільшенням кредитного ліміту, що
підтверджується наданою суду Випискою
по особовому рахунку (а.с. 65-103).

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про доведеність
посилань представника позивача про
належне виконання Банком своїх
зобов'язань за кредитним Договором, які
стосуються надання відповідачці
кредитних коштів.

Позивач же звертаючись з даним позовом
до суду, зазначає, що відповідачка
порушила свої зобов'язання у зв'язку з
чим в останньої станом 31.01.2014 року
наявна заборгованість в розмірі 11 949, 19
грн., яка складається з: 6 286, грн. -
заборгованість за кредитом; 4 617, 57 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг, а саме: 500, 00
грн. - штраф (фіксована частина); 545, 20
грн. - штраф (процентна складова), однак
суд не може погодитись із зазначеними
твердженнями позивача виходячи з
наступного.

Так статті 526, 525 ЦК України визначають,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.09.2009 року відповідачка звернулася до
позивача із Заявою про перевипуск її
кредитної карти НОМЕР_2, яка була їй
видана на підставі укладеного між нею
та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
правонаступником всіх прав та
обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
кредитного Договору від 03.09.2007 року, у
зв'язку із закінченням строку її дії
(а.с. 60).

Судом встановлено, що на підставі
зазначеної заяви відповідачки, Заяви
про видачу кредитної карти від 10.09.2009
року та Заяви про оформлення на своє
імя кредитки від 10.09.2009 року було
перевипущено кредитну карту НОМЕР_2 та
видано її відповідачці, чим фактично
укладено новий кредитний Договір від
10.09.2009 року (а.с. 61, 63-64).

Крім того судом встановлено,
підтверджується наданою Випискою по
особовому рахунку та не заперечується
представником позивача, що на момент
звернення відповідачки із Заявою до
Банку про перевипуск кредитної карти у
неї була відсутня будь-яка
заборгованість за кредитним Договором
від 03.09.2007 року.

Статті 598, 599 ЦК України визначають, що
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що зобов'язання,
які виникли між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
правонаступником всіх прав та
обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
та ОСОБА_3, яка змінила прізвище на
ОСОБА_3, відповідно до укладеного між
ними кредитного Договору від 03.09.2007
року і який є предметом розгляду в дані
справі, були припинені з 10.09.2009 року.

Стаття третя ЦПК України визначає, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 179 ЦПК України, предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Крім того як роз'яснив Пленум Верхового
Суду України в п. 3 своєї Постанови від
18.12.2009 року, № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», що відповідно до
положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
позивачем вимог та зазначених і
доведених ним обставин.

При системному аналізі зазначених норм
чинного цивільно-процесуального
законодавства України та роз'яснень
Пленум Верхового Суду України,
вбачається, що суд здійснює розгляд
справ лише в межах заявлених позивачем
вимог, які є предметом розгляду, вийти
за межі позовних вимог суд має право
лише у випадках чітко передбачених
Законом. Не доведеність порушення прав
позивача в межах предмета розгляду
справи є підставою для відмови в
позові.

Враховуючи вищевикладене, а також
встановлені в судовому засіданні
обставини, суд приходить до висновку,
про відсутність порушення права
позивача в межах заявлених ним вимог
(предмета спору), а саме в межах
кредитного Договору № б/н укладеного
між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
правонаступником всіх прав та
обов'язкові якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
та ОСОБА_3, яка змінила прізвище на
ОСОБА_3, від 03.09.2007 року (відсутня
заборгованість відповідачки за
зазначеним договором), у зв'язку з чим
позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню.

Крім того слід зазначити, що відповідно
до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання, перебіг позовної давності
починається зі сплином строку
виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, при
укладенні сторонами кредитного
Договору від 03.09.2007 року ними було
погоджено таку його істотну умову, як
строк Договору, який складає 12 місяців,
а саме з 03.09.2007 року по 03.09.2008 року. Судом
же встановлено, що зобов'язання сторін
за зазначеним Договором були фактично
припиненні з 10.09.2009 року.

З викладеного вбачається, що після
закінчення строку Договору, а саме
03.09.2008 року, розпочався перебіг строку
позовної давності для звернення до
суду із позовом про захист свого
цивільного права або інтересу, який
становить три роки.

А як вбачається з вхідного штампу
Подільського районного суду м. Києва
(а.с. 1), позов позивачем до суду подано
лише 16.04.2014 року, а саме через шість
років після закінчення строку Договору
та через п'ять років після фактичного
припинення зобов'язань сторін за ним,
тобто з пропуском строку позовної
давності.

Зі змісту ж ст. 267 ЦК України вбачається,
що особа, яка виконала зобов'язання
після спливу позовної давності, не має
права вимагати повернення виконаного,
навіть якщо вона у момент виконання не
знала про сплив позовної давності.
Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що
представником відповідачки надано до
суду заяву про застосування по справі
наслідків спливу строку позовної
давності і яка прийнята судом, що також
є підставою для відмови в задоволенні
позову позивача. Останнім будь-яких
доказів поважності пропуску
зазначеного строку до суду не надано, а
судом їх не встановлено.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідачки
заборгованості за кредитним Договором
від 03.09.2007 року не знайшли своє
доведення в судовому засіданні, у
зв'язку з чим не можуть вважатися
такими, що ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства України, а тому
позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16,
202, 204, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 614, 615, 626-629, 638-640,
1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60,
88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя В. С. Декаленко