Справа № 275/57/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

14 квітня 2014 року

Брусилівський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Грищенка М.В.,

при секретарі -
Дубчак Н.В.,

за участі: представника
позивача - ОСОБА_1,

представника
третьої особи - Базилюка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Брусилів Житомирської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_4 в інтересах
малолітнього ОСОБА_5, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - Брусилівська районна
державна адміністрація як орган опіки
та піклування, про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим будинком,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, де зазначив, що
йому на праві власності належить
житловий будинок АДРЕСА_1. В даному
будинку зареєстровані ОСОБА_4, яка є
бувшою співмешканкою онука позивача,
та її малолітній син ОСОБА_5 Відповідно
до ст.319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Відповідачі
зареєстровані у будинку, однак у ньому
не проживають з 2010 року, а тому позивач
не має можливості використовувати в
повній мірі своє право на належне
використання будинку. Відповідачі не
бажають добровільно зніматися з
реєстрації. Позивач, посилаючись на ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст.ст.16, 319, 321, 391,
405 ЦК України, просив винести рішення,
яким визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими,
що втратили право користування
житловим будинком за АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримав повністю з
підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4, яка вважається
належним чином повідомленою про дату,
час та місце розгляду справи
відповідно вимог ч.5 ст.74 ЦПК Україїни, в
судове засідання не з'явилася повторно,
не повідомила про причини неявки і від
неї не надходило заяви про відкладення
розгляду справи чи можливість розгляду
справи за її відсутності.

Суд, керуючись ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК
України, якими передбачено вирішення
справи судом на підставі наявних у ній
даних чи доказів у разі повторної
неявки в судове засідання відповідача,
повідомленого належним чином,
незалежно від поважності причин такої
неявки, ухвалив розглядати справу за
відсутності відповідача на підставі
наявних у справі доказів з можливістю
постановлення заочного рішення,
оскільки представник позивача не
заперечував проти такого розгляду
справи.

Представник Брусилівської
районної державної адміністрації як
органу опіки та піклування ОСОБА_2
вважав, що не можна знімати з
реєстрації малолітню дитину, якщо не
вустановлено, що дитина може бути
зарестрована за фактичним місцем її
проживання. Також повідомив, що
відповідачка з дитиною фактично
проживає у м.Славянськ Донецької
області, але точної адреси невідомо. З
телефонної розмови з відповідачкою
відомо, що вона не має достатньо коштів,
щоб прибути в смт.Брусилів і знятися з
реєстрації.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представник Брусилівської
районної державної адміністрації,
допитавши свідка ОСОБА_7, дослідивши
та оцінивши докази, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлені наступні обставини
та відповідні ним правовідносини.

Позивач є власником житлового будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
свідоцтва про право власності серія
ЯЯЯ № 255155 від 07 жовтня 2010 року та копією
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно.

Довідками Соловіївської сільської
ради Брусилівського району
підтверджується, що в будинку АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_8, його дочка
ОСОБА_9, співмешканка брата ОСОБА_4, син
співмешканки брата ОСОБА_5

Згідно з актом комісії, створеної
виконкомом Соловіївської сільської
ради Брусилівського району, в будинку
по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 не
проживають з 2010 року. Речей, які
належать їм, в будинку немає.

Показаннями свідка ОСОБА_7
підтверджується, що ОСОБА_4 проживала
разом з ОСОБА_3 в с.Соловіївка і
народила тут дитину. Потім вони
посварилися, він поїхав в м.Київ на
заробітки і на даний час проживає в
м.Києві, де одружився. ОСОБА_4 з дитиною
забрала її мати. Вони забрали всі речі і
виїхали з с.Соловіївка.

Статтею 29 ЦК України визначено, що
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готеь тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. Місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Стаття 316 ЦК України визначає право
власності як право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно зі ст.383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Пояснень або заперечень проти позову
відповідачка не надала, не заявила
претензій на право проживання в
будинку, який є власністю позивача, суд
не має доказів про її звернення до
правоохоронних органів за захистом
порушених житлових прав.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є членами сім'ї
власника будинку позивача ОСОБА_3, не
проживають за місцем реєстрації в
будинку АДРЕСА_1 з 2010 року, що є
достатньою підставою для задоволення
позову повністю.

Визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням є
підставою для зняття з реєстрації
місця проживання особи у цьому житлі
(ст.7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні»).

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_11 належить
відшкодувати понесені позивачем
ОСОБА_3 судові витрати по оплаті
судового збору в сумі 243,60 гривень.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 169 ч.4, 212-215, 224 ЦПК України,
ст.ст.383, 391,405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_4 в
інтересах малолітнього ОСОБА_5, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору, - Брусилівська
районна державна адміністрація як
орган опіки та піклування, про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим будинком,
задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право
користування жилим будинком за
АДРЕСА_1.

Рішення суду є підставою для зняття
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з реєстраційного
обліку проживання в будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
243,60 гривень на відшкодування судових
витрат по оплаті судового збору.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Житомирської області через
Брусилівський районний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя М. В. Грищенко