Справа № 751/5453/14 Провадження №
22-ц/795/1916/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Гордійко Ю. Г. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко
О.І.суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М. при
секретарі: Позняк О.М.за
участю:позивача ОСОБА_5 та її
представника ОСОБА_6, відповідача
ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 19 серпня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, визнання права
власності, стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 19
серпня 2014 року та ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 19 серпня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7
про визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, визнання права
власності, стягнення грошових коштів,
відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд першої інстанції не мав
законних підстав визнавати, що
відповідачем автомобіль був куплений
за кошти, отримані ним в дар від брата,
оскільки між відповідачем та його
братом не було укладено нотаріально
посвідченого договору дарування
грошових коштів у сумі 300 000,00
російських рублів, що перевищує
п'ятнадцятикратний розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, як того вимагає ч. 5 ст. 719 ЦК
України.

Апелянт зазначає, що існування
грошових переказів від 25.06.2010 року та
29.06.2010 року у розмірі 150000 російських
рублів жодним чином не доводить
використання відповідачем отриманих
від брата коштів саме для придбання
спірного автомобіля.

Також, апелянт зазначає, що спірний
автомобіль був придбаний для спільного
використання всієї сім'ї, в тому числі і
позивачкою, будь-яких заборон щодо
використання позивачем спірного
автомобіля в матеріалах справи не має.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач просить відхилити
апеляційну скаргу ОСОБА_5, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає рішення суду
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачка не довела, що
джерелом придбання спірного
автомобіля були спільні грошові кошти
сторін, що ОСОБА_7 продав автомобіль
«ЗАЗ 110307» не за 10 грн. і дані кошти були
витрачені не в спільних інтересах
сторін в період їх спільного
проживання.

Визнання за позивачкою права
власності на 1/2 частину спірного
автомобіля і стягнення в рахунок
компенсації вартості 1/2 частини
автомобіля грошових коштів у сумі
29550,28 грн. без припинення за нею права
власності на 1/2 частину автомобіля не
ґрунтується на законі.

Відповідач навпаки довів, що спірний
автомобіль є майном, яке є його
особистою приватною власністю згідно
вимог ч. 1 ст. 57 СК України.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд, оскільки він ґрунтується на
матеріалах справи та відповідає
вимогам чинного законодавства, який
регулює спірні правовідносини,
оскільки відповідно до ч. 1 ст. 74 СК
України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або у
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 СК України, на
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення гл.8 СК України
щодо права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
на підставі договору дарування або в
порядку спадкування; 3) майно, набуте
нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто; 4) житло,
набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок
його приватизації відповідно до Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду"; 5) земельна ділянка,
набута нею, ним за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
ЗК України.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони проживали однією сім"єю без
реєстрації шлюбу з 2001 року по 2013 рік.

18.11.2009 року за біржовою угодою ОСОБА_7
продав транспортний засіб ЗАЗ 110307,
т.н.з. НОМЕР_1 за 10 грн. (а.с.56).

25.06.2010 року та 29.06.2010 року відповідач
ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_9 кошти у
розмірі по 150000 російських рублів, що
еквівалентно 38253 грн. та 38167,50 грн.
(а.с.26-27, 44-45).

У серпні 2010 року на ім'я відповідача
ОСОБА_7 був зареєстрований автомобіль
марки ВАЗ 111740 вартістю 68610 грн. (а.с.42-43)
та видано свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (а.с.23-24),
ринкова вартість якого станом на 23.07.2014
року складає 59101, 28 грн. (а.с.61-65).

Таким чином, суд прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
спірний автомобіль був придбаний
відповідачем за власні кошти, через
незначний проміжок часу після
отримання ним грошових переказів від
свого брата, а позивачкою відповідно не
було доведено, що у придбанні
автомобіля були витрачені її особисті
кошти.

Даний висновок суду узгоджується з
роз'ясненнями, викладеними у п. п. 22,23, 24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» : поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК та ст. 372 ЦК; вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи;
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання; спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом; до складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб; при поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї(ч. 4 ст. 65 СК).

Доводи апеляційної скарги про те, що
між відповідачем та його братом не було
укладено нотаріально посвідченого
договору дарування грошових коштів у
сумі 300 000 російських рублів, не мають в
даній справі будь - якого правового
значення для вирішення спору про поділ
майна.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
помилкового судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний
суд приходить до висновку, що рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, постановленим з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційних скарг є необґрунтованими і
не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 19 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: