АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий суддя у суді першої
інстанції: Зінченко С.В.
Доповідач у судді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко
Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:
Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_3

представника відповідача -
Тимченка Я.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання договору іпотеки
недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивач ОСОБА_5
звернувся до суду із вказаним позовом
та просив визнати недійсним іпотечний
договір № 3.07111862 від 21 листопада 2007 року
укладений між ЗАТ «Міжнародний
Іпотечний Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Платинум Банк» та ним і
ОСОБА_6 Свої вимоги мотивував тим, що
його ввели в оману, надавши підписати
договір в якому зазначено, що
іпотекодавцем є боржник, яким він не є.
Крім того, оспорений ним договір не
відповідає вимогам закону, зокрема,
положенням статті 583 ЦК України, статті
11 Закону України «Про заставу», згідно
з якими боржник та третя особа не
можуть підписувати один договір
застави. Крім того, вважає, що діями
відповідача йому заподіяно моральної
шкоди, розмір якої він оцінює в 12180 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 вересня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ПАТ «Платинум Банк», треті особи:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
договору іпотеки недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на те, рішення суду є
незаконним і необґрунтованим,
ухваленим з неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

В судове засідання треті особи: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 не з'явилися, про день та
час розгляду справи повідомлені
належним чином. З'ясувавши думку осіб,
які з'явилися в судове засідання щодо
можливості розгляду справу у
відсутність третіх осіб, колегія
суддів, зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК
України, вважала за можливе розглянути
справу у їх відсутність.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 апеляційну
скаргу підтримала і просила її
задовольнити.

Представник ПАТ «Платинум Банк»
-Тимченко Я.П. проти задоволення
апеляційної скарги заперечував і
просив рішення як законне і
обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що позовні вимоги позивача є
недоведеними та необґрунтованими щодо
наявності в діях відповідача ознак
вчинення обману позичальника при
укладенні іпотечного договору. Крім
того, іпотечний договір не суперечить
вимогам чинного законодавства, особи,
які його вчинили мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності та їх
волевиявлення було вільним і
відповідало їх внутрішній волі,
іпотечний договір вчинений у формі,
встановленій законом, і спрямований на
настання реальних правових наслідків,
що обумовлені ним.

Такий висновок суду відповідає
встановленим судом обставинам та
нормам матеріального права

Судом встановлено, що 21 листопада 2007
року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний
банк», правнаступником якого є ПАТ
«Платинум Банк», з однієї сторони, та
ОСОБА_6 і ОСОБА_5, з другої сторони,
укладено іпотечний договір № 3.07111862, за
яким в іпотеку банку було передано
квартиру АДРЕСА_1, власниками якої в
рівних частках є ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Указаний договір було укладено з метою
забезпечення повного виконання
зобов'язань іпотекодавця за договором
про іпотечний кредит № 3.07111862,
укладеного іпотекодавцем з
іпотекодержателем 21 листопада 2007 року
та додатків до нього. Договір про
іпотечний кредит № 3.07111862 був укладений
21 листопада 2007 року між ЗАТ
«Міжнародний Іпотечний Банк», як
кредитором, та ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7,
як позичальниками, за умовами якого
останнім був наданий кредит в сумі 56000
доларів США на власні потреби на строк
користування 120 місяців.

Оспорюваний іпотечний договір був
підписаний сторонами договору та
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу та зареєстрований в реєстрі під
номером № 4211. Крім того, 21 листопада 2007
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу у
зв'язку з посвідченням іпотечного
договору накладено заборону на
відчуження предмета іпотеки.

Відповідно до ст..215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення ( частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження умислу в діях ЗАТ
«Міжнародний іпотечний банк» щодо
введення ОСОБА_5 в оману відносно
правової природи укладеного між ними
іпотечного договору, як і доказів на
підтвердження самого факту обману,
представником позивача у
передбаченому ст..ст.10,60 ЦПК України
порядку суду не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності висновків суду нормам
матеріального права колегія суддів
відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
іпотеку» іпотека виникає на підставі
договору, закону або рішення суду.
Взаємні права і обов'язки іпотекодавця
та іпотекодержателя за іпотечним
договором виникають з моменту його
нотаріального посвідчення.

Укладений між сторонами іпотечний
договір не суперечить вимогам діючого
на той час законодавства, договір
підписаний сторонами, які є власниками
предмета іпотеки, та посвідчений
нотаріально, іпотекою забезпечені
реально існуючи зобов'язання ОСОБА_6 за
договором про іпотечний кредит від 21
листопада 2007 року.

Предметом договору іпотеки у даному
випадку є квартира АДРЕСА_1 яка
належить ОСОБА_6, ОСОБА_5 на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого 9 вересня 2002 року
Святошинської районною у м.Києві радою,
та зареєстрована в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна ( п.1.1 іпотечного
договору).

Закон України «Про іпотеку» визначає
суб'єктів іпотечних правовідносин -
іпотекодавця та іпотекодержателя.
Іпотекодавцем є особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель, останній передає
в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи боржника.

За змістом оспорюваного позивачем
іпотечного договору ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є
іпотекодавцями. Узагальнена назва
сторони договору «Іпотекодавець», яким
виступає в тому числі і позивач як
майновий поручитель, не свідчить про
те, що він є стороною зобов'язання за
договором іпотечного кредиту.

Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в іпотеку
банку передана квартира як окремий
об'єкт нерухомого майна, а не його
частка, відтак відсутня необхідність
отримання згоди одного співвласника
щодо передачі в іпотеку частки іншого
співвласника.

Посилання апелянта на положення ст.583
ЦК України як на підставу недійсності
іпотечного договору не можуть бути
прийняті в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення,
оскільки ч.1 ст.583 ЦК України визначає
лише хто може бути заставодавцем, що не
дає підстави для висновку про
неможливість укладення одного
договору щодо одного предмета іпотеки
як боржником, так і майновим
поручителем зі сторони іпотекодавця.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення ухвалено судом першої
інстанції з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують і не впливають на
їх правильність, а тому підлягають
відхиленню.

З огляду на викладене,
передбачених ст.309 ЦПК України підстав
для скасування оскаржуваного рішення
суду першої інстанції по даній справі
немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: