Єдиний унікальний номер: 378/268/14-ц
Провадження № 2/378/90/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2014 р.
Ставищенський районний суд Київської
області в складі:

головуючого - судді:
Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря:
Шевченко Т. А.,

позивачів:
ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

їх представника:
ОСОБА_3,

представника відповідача-

Ставищенської селищної ради:
Салміна Б. Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Ставище
Київської області справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Ставищенської
селищної ради Київської області,
відділу Держземагенства України в
Ставищенському районі Київської
області, треті особи: Ставищенське
житлово-комунальне підприємство,
ОСОБА_6, про визнання недійсними та
скасування державних актів на право
приватної власності на землю,
скасування рішень Ставищенської
селищної ради, відновлення меж
земельної ділянки, встановлення
обмежень (земельного сервітуту),
стягнення моральної та матеріальної
шкоди, витрат на правову допомогу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулися
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на те, що
22.10.2002 року за договором дарування,
посвідченим державним нотаріусом і
зареєстрованим за №1987 від 07.11.2002 року
Білоцерківським БТІ, вони набули від
дарителя ОСОБА_7 у спільну часткову
власність житловий будинок та
господарські будівлі на присадибній
земельній ділянці площею 0, 08 га за
адресою: АДРЕСА_1. Згідно архівного
витягу з рішення виконкому
Ставищенської селищної ради від 27.11.1996
року ОСОБА_8 (батьку дарителя ОСОБА_7)
надано для приватизації земельну
ділянку площею 0, 08 га за зазначеною
вище адресою. Відповідно до відповіді
виконкому Ставищенської селищної ради
від 07.05.2013 року рішення щодо виділення
частини земельної ділянки за цією
адресою не приймалось. Межі їх
земельної ділянки з моменту її набуття
не змінювались. Територія присадибної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1 по
периметру була огороджена дерев'яним
парканом. На момент вчинення договору
дарування і після нього вона не
змінювалась. Їх сусідом по суміжній
земельній ділянці за вказаною адресою
виявився ОСОБА_9 (батько відповідача по
справі ОСОБА_5). В 2010 році ОСОБА_9
звернувся до неї, тобто ОСОБА_1 з
проханням підписати акт узгодження меж
по їх спільній межі - дерев'яному
паркану. На це вона погодилась,
зазначивши, що є не єдиним власником і
користувачем будинку та ділянки по
АДРЕСА_1, співвласником є також її онука
ОСОБА_2 (позивач по справі), інтереси
якої представляє її мати. Згодом ОСОБА_9
розібрав існуючий дерев'яний
розподільчий паркан, відгородивши ним
же впоперек частину їх земельної
ділянки з площі 0, 08 га, якою вони
користувались з часу її набуття у 2002
році. Таким чином, їх частина земельної
ділянки з городиною відійшла до
сусідньої суміжної ділянки по АДРЕСА_2
(власник - відповідач по справі ОСОБА_5).
Майже відразу після захоплення
відповідач ОСОБА_5 збудувала на їх
бувшій земельній ділянці гаражне
приміщення. Звернувшись до
Ставищенського РВ ГУ МВС України в
Київській області і до Ставищенської
селищної ради вони дізнались, що
власником двох земельних ділянок по
АДРЕСА_2 на підставі державних актів
серії ЯК №386360 від 03.08.2010 року
реєстраційний №90 на площу 0,15 га
та серії ЯК №196680 від 27.10.2010 року
реєстраційний №80 на площу 0,526 га є
відповідач ОСОБА_5. Рішенням 47-ї сесії
5-го скликання Ставищенської селищної
ради №1204 від 19.05.2010 року затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання державних актів на
право власності на земельні ділянки
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 загальною
площею 0, 2026 га, з них - 0,15 га для
обслуговування житлового будинку і 0,0526
га для ведення особистого селянського
господарства. Рішенням 46-ї сесії 5-го
скликання Ставищенської селищної ради
№1166 від 21.04.2010 року надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
спільної часткової власності громадян
на земельні ділянки без виділення
часток з розподілом: ОСОБА_6 - 0,10 га, з
них: для будівництва і обслуговування
житлового будинку - 0,075 га, для
особистого селянського господарства -
0,025 га; ОСОБА_5 - 0,10 га, з них: для
будівництва і обслуговування
житлового будинку - 0,075 га, для
особистого селянського господарства -
0,025 га. Рішенням 10-ї сесії 24-го скликання
Ставищенської селищної ради №186 від
27.02.2004 року надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельні ділянки громадян, які набули
право власності на будівлі і споруди,
зокрема ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 на земельну
ділянку площею 0,085 га; ОСОБА_10
(відповідач ОСОБА_5) по АДРЕСА_2 на
земельну ділянку площею 0, 085 га (разом -
0,17 га) на підставі договору дарування
житлового будинку №823409 від 31.01.2003 року.
Рішенням виконкому Ставищенської
селищної ради від 27.11.1996 року №164
ОСОБА_11 (баба ОСОБА_5), дозволено
приватизувати земельні ділянки згідно
поданих заяв: загальна площа земельної
ділянки в користуванні - 0,17 га, розмір
ділянки, що приватизується - 0,15 га,
залишок - 0,02 га, за технічною
документацією можливо було
приватизувати лише 0,17 га, збільшену
площу можливо приватизувати лише за
проектом відведення. Землевпорядна
організація ПП «Кадастр» приступила
до розробки та виготовлення технічної
документації по АДРЕСА_2 ще до надання
дозволу (25.03.2010 року) Ставищенською
селищною радою - рішення від 21.04.2010 року.
25.03.2010 року комісійно узгоджені межі
земельної ділянки по АДРЕСА_2 без її,
тобто ОСОБА_1 та представника її онуки -
ОСОБА_2 підписів. Невірно вказані межі і
сусіди - суміжні землекористувачі, їх:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взагалі немає.
Викладені факти підтверджуються
висновками державної інспекції
сільського господарства.
Приватизаційні документи на земельну
ділянку по АДРЕСА_2, як і дозвільні
рішення Ставищенської селищної ради
підлягають скасуванню. Також вони
дізналися, що від імені ОСОБА_1
(позивача) написано заяву про надання
дозволу на приватизацію нею земельної
ділянки по АДРЕСА_1 (рішення 48-ї сесії
5-го скликання Ставищенської селищної
ради від 23.06.2010 року), якої вона не
подавала. Від її імені подано заяву до
відділу Держземагенства в
Ставищенському районі і, навіть,
виготовлено технічну документацію на
залишок її з онукою земельної ділянки.
Такої заяви вона теж не подавала.
Вказана технічна документація
затверджена 51-ю сесією 5-го скликання
Ставищенської селищної ради від 30.08.2010
року №1284. Відповідно до вказаної
технічної документації площа їх з
онукою земельної ділянки по АДРЕСА_1
становить 0,749 га, кадастровий номер її
був скасований, і вона накладалася на
земельну ділянку відповідача ОСОБА_5.
Тому підтвердженням є викопіювання з
матеріалів топогеодезичної зйомки смт.
Ставище.

На ділянці по АДРЕСА_2, власником, якої є
відповідач ОСОБА_5, було два оглядових
колодязя, один з яких розташований біля
роздільного паркану. Даний колодязь
сполучався з Ставищенським
маслозаводом і подавав воду до
домогосподарств по АДРЕСА_2 і їх по
АДРЕСА_1. Майже відразу після їх
заселення на АДРЕСА_1, сусіди із
АДРЕСА_2, відключили їх від цього
розподільчого колодязя, бо їм не
вистачає води для власних потреб. В
травні 2011 року вона (позивач ОСОБА_1)
звернулась із заявою до Ставищенського
житлово-комунального підприємства
щодо підключення до централізованого
водопостачання, замовивши і оплативши
відповідні технічні вимоги. Проте, до
цього часу питання водопостачання
залишилось не вирішеним, так як
підключення до водопостачання за
технічними умовами можливе лише через
ділянку по АДРЕСА_2, що належить
відповідачу ОСОБА_5, а остання
перешкоджає цьому.

Позивачі просять суд встановити
сервітут на право прокладення
трубопроводу через сусідню суміжну
земельну ділянку по АДРЕСА_2 до ділянки
по АДРЕСА_1 смт. Ставище для підключення
до централізованого водопостачання;
визнати недійсними і скасувати
державні акти на право власності на
земельні ділянки ОСОБА_5: серії ЯК №386360
від 03.08.2010 року реєстраційний №90
кадастровий №:01:053:0026, серії ЯК
№196680 від 27.10.2010 року реєстраційний
№80 кадастровий №:01:020:0054,
скасувавши їх реєстрацію та кадастрові
номери; скасувати - рішення 47-ї сесії
5-го скликання Ставищенської селищної
ради від 19.05.2010 року №1204 щодо ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, рішення 46-ї сесії 5-го скликання
Ставищенської селищної ради від 21.04.2010
року №1166 щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6, рішення
48-ї сесії 5-го скликання Ставищенської
селищної ради від 23.06.2010 року щодо
ОСОБА_1, рішення 51-ї сесії 5-го скликання
Ставищенської селищної ради від 30.08.2010
року №1284 щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2;
відновити межі ділянки ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 смт. Ставище;
зобов'язати Ставищенську селищну раду
надати дозволи і затвердження
технічної документації на ділянку
ОСОБА_1 та ОСОБА_2; зобов'язати відділ
Держземагенства в Ставищенському
районі Київської області надати
погодження, висновки щодо технічної
документації на земельну ділянку
ОСОБА_1 та ОСОБА_2; зобов'язати
Ставищенське житлово-комунальне
підприємство провести підключення
домогосподарства по АДРЕСА_1 смт.
Ставище ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно
технічних вимог до централізованого
водопостачання через домогосподарство
по АДРЕСА_2 (ОСОБА_5) і згідно
встановленого сервітуту.

Представник позивача ОСОБА_3 подала
до суду доповнення до позовних вимог,
відповідно до яких просить стягнути на
користь позивача ОСОБА_1 з відповідача
ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 11353,86
грн., моральної шкоди в розмірі 200000 грн.
та витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_3
позовні вимоги з урахуванням доповнень
до них підтримали, підтвердили
обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 про місце і час
розгляду справи сповіщена належним
чином, причини своєї неявки в судове
засідання по справі не повідомила.
Заяви про розгляд справи у її
відсутність до суду від неї не
надходило.

Відповідач відділ Держземагенства
України в Ставищенському районі
Київської області про місце і час
розгляду справи повідомлений належним
чином. До суду з відділу надійшов лист
про розгляд справи за відсутності його
представника. При прийнятті рішення
покладається на розсуд суду.

Третя особа: Ставищенське
житлово-комунальне підприємство про
місце і час розгляду справи
повідомлене належним чином. До суду від
представника підприємства надійшла
заява про розгляд справи за його
відсутності. Позовні вимоги просить
розглянути на розсуд суду.

Третя особа: ОСОБА_6 про місце і час
розгляду справи сповіщена належним
чином, причини своєї неявки в судове
засідання по справі не повідомила.
Заяви про розгляд справи у її
відсутність до суду від неї не
надходило.

Представник відповідача -
Ставищенської селищної ради Салмін Б.Є.
в судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, суду пояснив, що межі земельних
ділянок погоджуються з ПП «Кадастр».
Акт межових земельних знаків,
погодження конфігурації земельної
ділянки підписали сторони і в т. ч.
позивачі по справі. Ставищенська
селищна рада діяла, приймаючи свої
рішення, на підставі документації, яка
була надана їй заінтересованими
особами та ПП «Кадастр», тому рішення
селищної ради, які хочуть оспорити
позивачі по справі винесені
обґрунтовано і відповідають
законодавству. Крім того, позивачі та
їх представник пропустили строки
позовної давності звернення до суду з
даним позовом, так як уже пройшло
чотири роки з того часу. Оскільки
предметом даного спору є державний акт
на право приватної власності на землю
та рішення Ставищенської селищної
ради, як суб'єкта владних повноважень,
то дана справа повинна розглядатись в
порядку адміністративного
судочинства. Щодо скасування спірних
державних актів, то селищна рада їх не
друкувала і не видавала, цими питаннями
займався відділ Держземагенства
України в Ставищенському районі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12
суду показав, що він з 2008 року працює
приватним підприємцем у сфері надання
послуг щодо приватизації землі -
розробляє проекти відведення та
технічну документацію на приватизацію
земельних ділянок, на суміжні земельні
ділянки. На позивачів по справі він
ніяких документів він не оформляв.
Склав лише акт про встановлення меж
земельної ділянки та передачу межових
знаків за 2014 рік та з виїздом на місце
склав акт прийомки - передачі межових
знаків на зберігання датований 11.02.2014
року, хоч фактично виїзд на місце
відбувався в квітні місяці 2014 року.
Дату вказаного акту - 11.02.2014 року він
вказав, виходячи із дати укладення
договору на виконання робіт, зазвичай
він так завжди робить.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що він
працює в Ставищенській селищній раді
на посаді інженера-землевпорядника,
приймає громадян з заявами до селищної
ради по земельних питаннях, в т. ч.
стосовно приватизації земельних
ділянок, перевіряє наявність
необхідних документів, що повинні бути
додані до таких заяв та виносить їх на
розгляд виконавчого комітету, сесії
селищної ради. Крім того, він в
комісійному порядку бере участь в
погодженні меж суміжного
землекористування, про що складаються
відповідні акти. Зокрема, такий акт
погодження меж землекористування щодо
спірної земельної ділянки було
складено комісійно за участю позивача
ОСОБА_1, про що в ньому міститься її
підпис. Більше того, до спірної
земельної ділянки по АДРЕСА_1 робили
виїзд проектні організації стосовно
встановлення та погодження меж
землекористування за участю ОСОБА_1.
Остання зверталась до Ставищенської
селищної ради в січні місяці 2010 року з
приводу приватизації земельної
ділянки по АДРЕСА_1. Її заяву було
задоволено і в серпні місяці 2010 року
вона приватизувала земельну ділянку за
вказаною адресою площею 0,0749 га.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 суду
показала, що вона працює на посаді
директора ПП «Кадастр» смт. Ставище
Київської області, здійснюючи загальне
керівництво даним підприємством. В
квітні місяці 2010 року, коли вона
працювала в зазначеному підприємстві
на посаді землевпорядника, до них
звернулись ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з заявою
про виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів з оформленням
державного акту на земельну ділянку в
смт. Ставище по АДРЕСА_2. Було укладено
відповідний договір. Вона особисто
готувала дану технічну документацію.
Під час підготовки документації
здійснювався виїзд на місце
розташування земельної ділянки з метою
узгодження меж землекористування. В
результаті ОСОБА_15 отримала два
державні акти на право власності на
земельну ділянку з додатками, в яких
зазначено список співвласників
земельної ділянки.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивачів ОСОБА_1
та ОСОБА_2, їх представника ОСОБА_3,
представника відповідача -
Ставищенської селищної ради Салміна
Б.Є., покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, дослідивши письмові докази
вважає, що в задоволенні позовних вимог
слід відмовити, виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до архівного витягу
архівного відділу Ставищенської
райдержадміністрації Київської
області рішенням виконавчого комітету
Ставищенської селищної ради від 27.11.1996
року №164 ОСОБА_8 приватизовано земельну
ділянку в розмірі 0,08 га в АДРЕСА_1 ( Т. 1 а.
с. 23).

Згідно з архівним витягом архівного
відділу Ставищенської
райдержадміністрації Київської
області рішенням виконавчого комітету
Ставищенської селищної ради від 27.11.1996
року №164 ОСОБА_11 приватизовано
земельну ділянку в розмірі 0,17 га в смт.
Ставище Київської області по АДРЕСА_2 а
(Т. 1 а. с. 23).

Відповідно до договору дарування від 22
жовтня 2002 року, в той же день
посвідченого державним нотаріусом
Ставищенської районної державної
нотаріальної контори, ОСОБА_7
подарувала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (позивачам
по справі) житловий будинок з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1
(тепер АДРЕСА_1). Даний договір
зареєстровано в Білоцерківському БТІ
17.11.2002 року за №1987 (Т. 1 а. с. 22, 24).

Згідно листа Ставищенської селищної
ради від 27 березня 2014 року №187 земельна
ділянка в АДРЕСА_1 знаходиться у
користуванні ТОВ «Ставищенський
маслозавод» (Т. 1 а. с. 83).

Відповідно до договору дарування від 31
січня 2003 року, в той же день
посвідченого державним нотаріусом
Ставищенської районної державної
нотаріальної контори, ОСОБА_11
подарувала ОСОБА_10 (після одруження
ОСОБА_5 - відповідач) та ОСОБА_6 (до
одруження ОСОБА_16 - третя особа),
житловий будинок з господарськими
будівлями по АДРЕСА_2 Київської
області. Даний договір зареєстровано в
Білоцерківському БТІ 31.01.2003 року за №867
(Т. 1 а. с. 167 - 168, 173-175).

Згідно архівного витягу архівного
відділу Ставищенської
райдержадміністрації Київської
області рішенням 10-ї сесії 24-го
скликання Ставищенської селищної ради
від 27.02.2004 року №186, - ОСОБА_10 та ОСОБА_6
надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують їх право на земельні
ділянки площею 0,085 га по АДРЕСА_2
Київської області (Т. 1 а. с. 37).

25.03.2010 року погоджено зовнішні межі
земельної ділянки по АДРЕСА_2 Київської
області та передачу на зберігання
межових знаків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, а також
узгоджено межі землекористування між
землекористувачами, в т. ч. із позивачем
ОСОБА_1 (Т. 1 а. с. 39-40, 164-165).

15.04.2010 року узгоджено межі
землекористування для виготовлення
державного акту на право приватної
власності на землю ОСОБА_5 і ОСОБА_6 по
АДРЕСА_2 Київської області (Т. 1 а. с. 166).

Погоджено технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів
з оформлення державних актів на
земельні ділянки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 по
АДРЕСА_2 Київської області (Т. 1 а. с. 169
-172).

Рішенням 46-ї сесії 5-го скликання №1166
від 21.04.2010 року Ставищенської селищної
ради надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право спільної часткової
власності громадян на земельні ділянки
без виділення часток з розподілом:
ОСОБА_6 - 0,10 га, з них: для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд - 0,075
га, для ведення особистого селянського
господарства - 0,025 га; ОСОБА_5 - 0,10 га, з
них: для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд - 0,075 га, для ведення
особистого селянського господарства -
0,025 га (Т. 1 а. с. 36, 160).

Рішенням 47-ї сесії 5-го скликання №1204
від 19.05.2010 року Ставищенської селищної
ради затверджено виготовлену ПП
«Кадастр» технічну документацію із
землеустрою щодо складання державних
актів на право власності на земельні
ділянки, в т. ч. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по
АДРЕСА_2 загальною площею 0, 2026 га, з них -
0,15 га для обслуговування житлового
будинку і 0,0526 га для ведення особистого
селянського господарства (Т. 1 а. с. 34-35,
161-163, 176-177).

Відповідач ОСОБА_5 отримала державні
акти серії ЯК №386360 від 03.08.2010 року
реєстраційний №90 та серії ЯК
№196680 від 27.10.2010 року реєстраційний
№80 на право власності на земельні
ділянки площею 0,1500 га і 0,0526 га з
додатками (Т. 1 а. с. 32-33, 178-179, 202-203).

Співвласником земельних ділянок
згідно додатків до державних актів ЯК
№386360 від 03.08.2010 року реєстраційний
№90 та серії ЯК №196680 від 27.10.2010
року реєстраційний №80 є ОСОБА_6 (Т.
1 а. с. 202-203).

Рішенням 48-ї сесії 5-го скликання
Ставищенської селищної ради від 23.06.2010
року №1226 дозволено позивачам
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
спільної часткової власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд без виділення часток,
з таким розподілом: ОСОБА_1 - 0,0675 га,
ОСОБА_2 - 0,0125 га. Площа земельної ділянки
зазначена орієнтовна (Т. 1 а. с. 47).

Рішенням 51-ї сесії 5-го скликання
Ставищенської селищної ради від 30.08.2010
року №1284 передано безкоштовно у
власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну
ділянку в АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,0749 га (Т. 1 а. с. 48-49).

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як зазначено в роз'ясненнях, які
містяться у Постанові Пленуму ВСУ від 16
квітня 2004 р. № 7 Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ (п.25), при розгляді позовів, які
виникають з земельних правовідносин,
сторони зобов'язані подати свої докази
чи повідомити про них суд, зокрема:
документи про надання земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку й
господарських будівель та споруд; план
земельної ділянки, відведеної в натурі
(на місцевості).

Житловий будинок по АДРЕСА_1
попередньому власнику ОСОБА_7 належав
на підставі договору дарування,
посвідченого Ставищенською районною
державною нотаріальною конторою 22.07.1999
року, реєстровий №1552, про що зазначено
в договорі дарування жилого будинку
від 22.10.2002 р. (Т. 1 а. с. 22).

З 1 січня 2002 року правовідносини з
приводу землекористування регулюються
Земельним кодексом України 2001 року.

За змістом 125 ЗК України 2001 року, який
діяв на час придбання позивачами
будинку, і з якого позивачі
обґрунтовують наявність у них в
користуванні земельної ділянки, право
користування земельною ділянкою
виникало після одержання її власником
або землекористувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування або укладення
договору оренди, їх державної
реєстрації та встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), а у відповідності із ст.
125 Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку, а також порядку
поділу та об'єднання земельних
ділянок» від 5 березня 2009 р. N 1066-VI право
власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування
та право оренди земельної ділянки
виникало з моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до п. п. „ґ" п. 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 року № 7 "Про практику
застосування судами земельного
законодавства" при переході права
власності на будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями
чинної до цієї дати статті 30 ЗК України
1990 р. до набувача від відчужувача
переходить належне йому право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження. При переході права
власності на будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
після 31 грудня 2001 року право власності
на земельну ділянку або її частину
могло переходити відповідно до статті
120 ЗК України лише на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди, укладених відповідно
відчужувачем або набувачем.

Доказів про передачу попереднім
власником будинку ОСОБА_7 земельної
ділянки по АДРЕСА_1 у власність
позивачам шляхом укладення
цивільно-правової угоди, суду надано не
було і в судовому засіданні їх не
встановлено. Як пояснили позивачі та їх
представник на запитання суду, -
цивільно-правова угода щодо даної
земельної ділянки не укладалася.

Позивачами на підставі належних та
допустимих доказів не доведено, що на
час набуття ними права на вказаний
будинок по АДРЕСА_1 за віжчужувачем
ОСОБА_7, як за землекористувачем, була
закріплена належним чином із
встановленням межових знаків,
відповідно до вимог діючого на той час
законодавства, земельна ділянка за
вказаною адресою.

Доказів про встановлення
землевпорядними організаціями меж
вказаної земельної ділянки в натурі (на
місцевості) попередньому
землекористувачу та позивачам (до часу
видачі державних актів на ім'я ОСОБА_5,
яких позивачі просять скасувати)
останніми суду не надано і в судовому
засіданні їх не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, позивачі не надали суду
доказів, які б підтверджували
виникнення у них права користування
або права власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 на час видачі
зазначених вище оспорюваних державних
актів.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року N 7 "Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ" (із змінами
від 19.03.2010 внесені Постановою N 2)
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його
права, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється згідно з
частиною третьою статті 152 ЗК шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів
захисту (стаття 16 ЦК). Зокрема:
визнання права; визнання правочину
недійсним; припинення дії, яка порушує
право; відновлення становища, яке
існувало до порушення; витребування
майна з чужого незаконного володіння
тощо.

За правилами ч. 2 ст. 171 КАС України право
оскаржити нормативно-правовий акт
мають особи, щодо яких його
застосовано, а також особи - суб'єкти
правовідносин, у яких буде застосовано
цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна
довести факт застосування до неї
оскаржуваного нормативно-правового
акта або те, що вона є суб'єктом
відповідних відносин, на які
поширюється дія цього акта.

Обов'язковою умовою фактичного
використання земельної ділянки є
наявність у особи, що її використовує
правовстановлюючих документів на цю
земельну ділянку, а відсутність у неї
таких документів є самовільним
зайняттям земельної ділянки (правова
позиція Верховного Суду України
викладена в постанові від 22.11.2010 року
№3-27гс10).

На момент винесення оспорюваних
позивачами рішень Ставищенської
селищної ради позивачі не мали,
передбаченого статтею 125 ЗК України
статусу користувача або ж власника
суміжної з відповідачем земельної
ділянки.

Згідно статті 79 ЗК України земельна
ділянка - це частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами. Законодавством також
встановлено, що межі земельних ділянок
визначаються в технічній документації
із землеустрою та в натурі (на
місцевості).

У відповідності до вимог статті 79-1 ЗК
України формування земельної ділянки
полягає у визначенні земельної ділянки
як об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. Земельна ділянка
вважається сформованою з моменту
присвоєння їй кадастрового номера.
Земельна ділянка може бути об'єктом
цивільних прав виключно з моменту її
формування (крім випадків суборенди,
сервітуту щодо частин земельних
ділянок) та державної реєстрації права
власності на неї.

Відповідно до вимог статті 202 ЗК
України (в редакції чинній з 01.01.2002 року)
державна реєстрація земельних ділянок
здійснюється у складі державного
реєстру земель. Державний реєстр
земель складається з двох частин: а)
книги записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі із зазначенням
кадастрових номерів земельних ділянок;
б) Поземельної книги, яка містить
відомості про земельну ділянку.

Позивачами на підставі належних та
допустимих доказів не доведено
неправомірності дій Ставищенської
селищної ради по розгляду поданої від
імені ОСОБА_1 заяви про надання дозволу
на приватизацію земельної ділянки по
АДРЕСА_1 (рішення 48-ї сесії 5-го
скликання Ставищенської селищної ради
від 23.06.2010 року) та розгляду заяви про
затвердження технічної документації
51-ю сесією 5-го скликання Ставищенської
селищної ради (30.08.2010 року рішення №1284).
Окрім того, не подано доказів звернення
з відповідними заявами до
Ставищенської селищної ради про
скасування вказаних рішень, спору між
ними фактично ще не виникло.

Позивачами не надано доказів
накладання площі земельної ділянки по
АДРЕСА_1 на земельну ділянку
відповідача ОСОБА_5. Суд не приймає
викопіювання з матеріалів
топо-геодезичної зйомки смт. Ставище (Т.
1 а. с. 45) як належний доказ порушення
права позивачів на користування
земельною ділянкою, оскільки із
вказаного документу таке порушення не
вбачається.

Оцінюючи протокол проведення
перевірки документації із землеустрою
та обмінного файла від 13.05.2011 року про
відмову в присвоєнні кадастрового
номера земельній ділянці по АДРЕСА_1 в
зв'язку з накладанням меж земельної
ділянки на сусідню земельну ділянку (Т.
1. а. с. 46), суд зазначає, що знаходження в
межах земельної ділянки, яку
передбачається зареєструвати, іншої
земельної ділянки або її частини є
підставою для відмови в державній
реєстрації земельної ділянки згідно з
ч.6 статті 24 Закону України «Про
державний земельний кадастр» (від
07.07.2011 року), проте не свідчить про
порушення права саме позивачів, а може
бути наслідком помилки в технічній
документації.

Відсутність в Державному земельному
кадастрі відомостей щодо земельної
ділянки по АДРЕСА_1 Київської області,
її власника або користувача, свідчить
про відсутність у неї статусу
самостійної земельної ділянки в
розумінні статті 79-1 ЗК України.

Враховуючи викладене, суд приходить
до висновку, що позивачами та їх
представником всупереч вимогам ст. ст.
10, 57-60 ЦПК України на підставі належних
та допустимих доказів не доведено у
судовому засіданні, земельною ділянкою
якої площі користувалася попередній
власник житлового будинку по АДРЕСА_1
та якою користуються позивачі з часу
придбання даного будинку, не надано
суду доказів її виділення,
встановлення меж цієї земельної
ділянки. Саме ці обставини надали б
суду можливість встановити наявність
порушення прав позивачів на
користування земельною ділянкою.

При таких обставинах суд вважає, що
позивачами не надано доказів порушення
їх права на земельну ділянку, на якій
був розташований належний їм житловий
будинок внаслідок видачі відповідачу
вищевказаних державних актів на право
власності на земельну ділянку.

Стосовно вимог позивачів про
зобов'язання Ставищенської селищної
ради надати дозволи і затвердження
технічної документації на ділянку
ОСОБА_1 та ОСОБА_2; зобов'язати відділ
Держземагенства в Ставищенському
районі Київської області надати
погодження, висновки щодо технічної
документації на земельну ділянку
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд вважає, що в
задоволенні даних вимог слід
відмовити, оскільки позивачі не надали
суду доказів про звернення з
відповідними заявами до вказаних
відповідачів, спору між ними фактично
ще не виникло, а набуття земельної
ділянки у власність або у користування
із земель державної або комунальної
власності здійснюється за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень і у судовому порядку це
питання вирішується в разі відмови
зазначених органів у передачі
земельної ділянки у власність.

Відповідно до вимог ст. 98 та ч. 2 ст. 100 ЗК
України право земельного сервітуту - це
право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлюється.

Згідно порядку встановлення
сервітутів передбаченого статтями 100-101
ЗК України сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Сервітут
може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).
Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. Договір про встановлення
земельного сервітуту підлягає
державній реєстрації в порядку,
встановленому для державної
реєстрації прав на нерухоме майно.

Власник, землекористувач земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, має право вимагати
від осіб, в інтересах яких встановлено
земельний сервітут, плату за його
встановлення, якщо інше не передбачено
законом. Власник земельної ділянки,
щодо якої встановлений земельний
сервітут, має право на відшкодування
збитків, завданих встановленням
земельного сервітуту.

В п. 22-2 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 року №7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» вирішуючи спори про
встановлення сервітуту, суд має
враховувати, що земельний сервітут
встановлюється відносно певного
об'єкта і не залежить від власників цих
об'єктів, оскільки його дія
зберігається у разі переходу прав на
земельну ділянку, щодо якої його
встановлено, до іншої особи (частина
перша статті 401 ЦК України, частина
перша статті 101 ЗК України), а при
встановленні особистого сервітуту
права закріплюються за певною особою і
він припиняється внаслідок її смерті
(частина друга статті 401, пункт 6 частини
першої статті 406 ЦК України).

Види земельних сервітутів, які
можуть бути встановлені рішенням
суду, визначені статтею 99 ЗК України;
цей перелік не є вичерпним.
Встановлюючи земельний сервітут на
певний строк чи без зазначення
строку (постійний), суд має
враховувати, що метою сервітуту є
задоволення потреб власника або
землекористувача земельної ділянки
для ефективного її використання;
умовою встановлення є неможливість
задовольнити такі потреби в інший
спосіб, і в рішенні суд має чітко
визначити обсяг прав особи, що
звертається відносно обмеженого
користування чужим майном.

Позивачі не надали суду доказів того,
що вони безпосередньо зверталися до
відповідача ОСОБА_5 про встановлення
земельного сервітуту. Вони не
зазначили суду, на яких саме умовах
(платній чи безоплатній) має бути
встановлений сервітут, де саме його
слід встановити, у якій частині
земельної ділянки, у яких розмірах
земельної ділянки, його строки дії. Чи
не будуть порушуватися права власника
земельної ділянки, де встановлюється
сервітут; які обмеження у використанні
належної відповідачу земельної
ділянки, у зв'язку із встановленням
сервітуту, виникнуть; яка грошова
компенсація має бути стягнута з
позивачів за втрати, які понесе власник
(відповідач) у зв'язку із встановленням
сервітуту. Не надано суду і належних
доказів, які б доводили неможливість
задовольнити потреби позивачів в інший
спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України
позов може бути пред'явлений спільно
кількома позивачами або до кількох
відповідачів.

Позовні вимоги позивачів до
Ставищенського житлово-комунального
підприємства стосовно проведення
підключення до централізованого
водопостачання не можуть бути
задоволені, так як вони заявлені до
підприємства, що є по справі третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Згідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" №4 від
31.03.1995 року розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках.

Позивачі не надали суду доказів того,
що їм діями чи бездіяльністю було
завдано моральну шкоду з вини
відповідача ОСОБА_5 і в чому вона саме
полягала.

Позивачі також не довели суду факту
завдання їм майнової шкоди
відповідачем ОСОБА_5. Із копій
квитанцій, фіскальних чеків, наданих
суду позивачами (Т. 1 а. с. 224-232) не
можливо встановити нанесення останнім
майнової шкоди з вини відповідача
ОСОБА_5.

Згідно п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України до
витрат, пов'язаних з розглядом судової
справи, належать витрати на правову
допомогу.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

В матеріалах справи (Т. 1 а. с. 223)
міститься договір про оплату
представницьких послуг в суді. Проте,
представник позивачів ОСОБА_3 не надала
суду документально підтверджених
доказів, що вона є адвокатом або іншим
фахівцем в галузі права, а тому в суду
не має підстав щодо стягнення витрат на
правову допомогу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що в задоволенні позовних
вимог позивачів про визнання
недійсними та скасування державних
актів на право приватної власності на
землю, скасування рішень Ставищенської
селищної ради, відновлення меж
земельної ділянки, встановлення
обмежень (земельного сервітуту),
зобов'язання провести підключення до
централізованого водопостачання,
стягнення моральної та матеріальної
шкоди, витрат на правову допомогу, слід
відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
вважає, що із позивачів солідарно, в
рівних частках, необхідно стягнути
судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок
на користь спеціального фонду
Державного бюджету, так як при поданні
ними до суду доповнень до позовних
вимог по справі, останні не сплатили
судовий збір, як це передбачено ст. 4
Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 23, 401, 402, 403 1166, 1167
ЦК України, ст. ст. 30, 79, 79-1, 98, 99, 100, 101, 120,
125, 152, 159 ЗК України, ст. 171 КАС України,
ст. 1 Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20.12.2011
року №4191-VI, ст. 125 Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо документів, що
посвідчують право на земельну ділянку,
а також порядку поділу та об'єднання
земельних ділянок» від 5 березня 2009 р. N
1066-VI, ст. ст. 10, 11, 32 ч. 1, 57-60, 79, 84, 88, 209, 212-215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючої в смт. Ставище по АДРЕСА_1
Київської області, ідентифікаційний
НОМЕР_1 судовий збір на користь
спеціального фонду Державного бюджету
в розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 80
копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживаючої в смт. Ставище по АДРЕСА_1
Київської області, ідентифікаційний
НОМЕР_2 судовий збір на користь
спеціального фонду Державного бюджету
в розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 80
копійок.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Київської області через Ставищенський
районний суд Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення, протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя
Р. В. Гуртовенко