Справа № 344/7887/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1702/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Васильковського В.М.

суддів:
Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря
Драганчук У.М.,

з участю: позивачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» в особі
Івано-Франківської філії про визнання
кредитного договору недійсним та
поруки припиненою за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Банк «Київська Русь» на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 20 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

в травні 2014 року позивачі звернулися до
суду з даним позовом, посилаючись на те,
що при укладенні 19.09.2007 року кредитного
договору на суму 30 000 грн. знайомий
ОСОБА_5 увів їх в оману, так як
запропонував укласти договір
страхування життя та недержавного
пенсійного накопичення. Вказуючи, що
кредитних коштів ОСОБА_2 не отримував,
його волевиявлення на укладення
кредитного договору відсутнє, ОСОБА_3
не було відомо, що вона підписує саме
договір поруки, вимогу до неї як
поручителя банк не пред'являв, просили
визнати кредитний договір № 877-04-07-2 від
19.09.2007 року недійсним, а договір поруки
№ 877-04-07-2 від 19.09.2007 року припиненим.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду від 20 червня 2014 року
позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено.
Визнано кредитний договір № 877-04-07-2 від
19.09.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ
«Банк «Київська Русь» недійсним.
Визнано припиненою поруку ОСОБА_3 перед
ПАТ «Банк «Київська Русь», яка виникла
на підставі договору поруки № 877-04-07-2
від 19.09.2007 року, укладеного між ОСОБА_3
та ПАТ «Банк «Київська Русь» на
виконання зобов'язань ОСОБА_2 за
кредитним договором № 877-04-07-2 від 19.09.2007
року.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«Банк «Київська Русь» посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи. Зазначає, що суд не
врахував, що згідно висновку
почеркознавчої експертизи у
кримінальній справі, порушеній у
зв'язку з укладенням спірного
кредитного договору, підписи на
кредитному договорі, заяві-клопотанні
на отримання кредиту та заяві про
видачу готівки виконані ОСОБА_2, про що
вказано і в обвинувальному висновку.
ОСОБА_2 добровільно підписав кредитний
договір, отримав у касі банку кредитні
кошти та розпорядився ними на власний
розсуд. Зазначаючи в рішенні, що вимоги
позивача про визнання недійсним
кредитного договору є доведеними, суд
не врахував, що пояснення зазначених
осіб, отримані не за процедурою допиту
свідків, не можуть використовуватися
як засоби доказування. Позивачами
пропущено строк позовної давності,
оскільки про наявність договору поруки
і кредитного договору їм було відомо в
2008 році, що стверджується
обвинувальним висновком у
кримінальній справі, а позов до суду
було подано в 2014 році з пропуском
трьохрічного терміну. Тому просить
оскаржуване рішення скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання кредитного договору
недійсним та поруки припиненою
відмовити.

В засіданні апеляційного суду
представник ПАТ «Банк «Київська Русь»
апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги
заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши подані докази і
доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити частково з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України рішення повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення
відповідає не в повному обсязі.

Судом першої інстанції
встановлено, що за кредитним договором
№ 877-04-07-2 від 19.09.2007 року АБ «Київська
Русь», правонаступником якого є ПАТ
«Банк «Київська Русь», надало ОСОБА_2
кредит в розмірі 30000 грн. з кінцевим
терміном повернення 19.09.2010 року. На
забезпечення виконання зобов'язань з
ОСОБА_3 укладено договір поруки №
877-04-07-2 від 19.09.2007 року. У 2008 році позивач
отримав повідомлення від ПАТ «Банк
«Київська Русь» про несплату ним
кредиту та вимогу погасити
заборгованість, з якого дізнався про
укладений від його імені кредитний
договір.

Задовольняючи позов суд виходив
із того, що в 2007 році знайомий ОСОБА_2
ОСОБА_5 запропонував йому укласти
договір страхування життя та
недержавного пенсійного накопичення, в
подальшому позивач підписав
запропоновані ОСОБА_5 договори не
перечитуючи їх. Правочин здійснений
під впливом обману може бути визнаний
судом недійсним. Ознакою обману, на
думку суду, є умисел ОСОБА_5 на введення
позивачів в оману при укладенні
спірних договорів і як наслідок
передача ОСОБА_2 отриманих кредитних
коштів ОСОБА_5, що стверджується
обвинувальним висновком у
кримінальній справі за фактом
незаконного заволодіння, привласнення
та розтрати чужого майна службовими
особами Івано-Франківської філії АБ
«Київська Русь», тому вимоги в частині
визнання недійсним оспорюваного
кредитного договору є обґрунтованими.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки суд дійшов його з
неправильним застосуванням норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права.

Згідно зі статтею 14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (ст. 204 ЦК України).

Підставою недійсності правочину
згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 230 ЦК
України, якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п. 20 постанови від 06
листопада 2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними",
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Відповідно до ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору із
урахуванням вимог даного Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороті, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

З матеріалів справи вбачається,
що сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
позивача, як учасника оспорюваного
правочину, було вільним і відповідало
його внутрішній волі. Договір вчинено у
формі, встановленій законом та
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
сторони досягли між собою згоди про всі
умови надання кредиту, що
підтверджується підписами позивача та
банку і печаткою банку. Вільне
волевиявлення однієї зі сторін
договору при його укладенні може бути
порушене внаслідок дій іншої сторони,
яка заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування,
тобто має місце обман (ст. 230 ЦК України).
Правочин визнається судом недійсним,
якщо такі обставини будуть
встановлені.

Законодавець пов'язує момент
укладення договору з моментом
передання грошей (ст. 1046 ЦК України).

Згідно висновку експерта НДЕКЦ
при УМВС в Івано-Франківській області
від 25.05.2009 року № 09/03-262 підписи у
кредитному договорі № 877-04-07-2 від 19.09.2007
року в графах «ОСОБА_2», у
заяві-клопотанні позичальника по
кредиту, у заяві на видачу готівки
графі «підпис отримувача» виконані
ОСОБА_2

Отже, позивач, підписавши
кредитний договір, підтвердив факт
його ознайомлення як позичальника із
умовами кредитування.

З огляду на викладене,
апеляційний суд приходить до висновку
про те, що позивачем не доведено факту
навмисного введення його в оману зі
сторони відповідача, оскільки умови
договору ним підписані без
застереження, а мотиви передачі ним
отриманих коштів ОСОБА_5, який не був
стороною договору, не мають істотного
значення.

Суд першої інстанції без
відповідних доказів, а саме вироку
суду, не мав підстав визнавати спірний
кредитний договір недійсним, так як
кредитні кошти за цим договором були
передані банком позичальникові.

Посилання суду першої інстанції
на рішення Івано-Франківського
міського суду від 30 квітня 2014 року про
стягнення з ОСОБА_5 кредитних коштів у
повному обсязі є необґрунтованим,
оскільки вказане судове рішення не
набрало законної сили.

Зважаючи на зазначені обставини
справи та вимоги закону, висновок суду
про те, що оспорюваний кредитний
договір укладений під впливом обману, -
помилковий.

Разом з тим, правильним є висновок
суду першої інстанції про припинення
поруки ОСОБА_3

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами визначено строк виконання
кредитного договору - 19 вересня 2010 року,
тому пред'явити вимогу до поручителя
банк був вправі до 20 березня 2011 року.

Оскільки строк поруки не є
строком для захисту порушеного права, а
строком існування (дії) самого
зобов'язання поруки (преклюзивність
строку), то право кредитора і обов'язок
поручителя по його закінченні
припиняються, як передбачено ч. 4 ст. 559
ЦК України.

В засіданні апеляційного суду
представник відповідача не заперечив
факт відсутності письмових вимог банку
до поручителя ОСОБА_3

З позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 ПАТ «Банк «Київська Русь»
звернувся до суду 27.02.2013 року, протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання банк
вимоги до поручителя не пред'явив, тому
порука ОСОБА_3 за умовами договору (п. 4.3)
та ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненою.

Таким чином, судом першої
інстанції неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права в частині визнання кредитного
договору недійсним, що в силу ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
судового рішення в цій частині з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського
міського суду від 20 червня 2014 року в
частині визнання недійсним кредитного
договору № 877-04-07-2 від 19.09.2007 року,
укладеного між ОСОБА_2 та приватним
акціонерним товариством «Банк
«Київська Русь» скасувати.

Ухвалити в цій частині нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 до приватного акціонерного
товариства «Банк «Київська Русь» про
визнання недійсним кредитного
договору № 877-04-07-2 від 19.09.2007 року,
укладеного між ОСОБА_2 та приватним
акціонерним товариством «Банк
«Київська Русь» відмовити.

В решті рішення
Івано-Франківського міського суду від
20 червня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Касаційна
скарга на рішення може бути подана до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Девляшевський В.А.

Малєєв А.Ю.