РІШЕННЯ

іменем
України

20 травня 2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретаря Іванової
О.В.

позивача ОСОБА_1

представника
позивача ОСОБА_2

представника
відповідача адвоката Браславської О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Фермерського господарства "Альянс" про
стягнення компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки остаточного
розрахунку та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и в:

18.03.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовною заявою, а 22.04.2014 року - з
уточненою позовною заявою до ФГ
"Альянс" з вимогою стягнути з ФГ "Альянс"
на її користь компенсацію за
невикористану додаткову відпустку в
сумі 6565 грн. 84 коп., середній заробіток
за час затримки остаточного розрахунку
в сумі 154863 грн. 91 коп., моральну шкоду в
сумі 4140 грн. 16 коп.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що вона працювала у
Фермерському господарстві «Альянс» на
посаді головного бухгалтера з 01.10.2005
року по 23.01.2008 року, з 07.04.2010 року по
01.11.2010 року та з 11.02.2011 року по 19.01.2012
року.

За час її роботи господарством
систематично порушувались її права,
передбачені колективним договором ФГ
«Альянс» від 04.01.2006 року (протокол № 1),
додатком № 3 до якого передбачено, що
працівникам бухгалтерії надається
додаткова відпустка тривалістю 15
робочих днів.

Однак, зазначена додаткова
відпустка їй жодного разу не
надавалась, а при звільненні та на
теперішній час компенсація за
невикористану відпустку не нарахована
та не виплачена.

Листом від 22.03.2012 року № 74, у
відповідь на її звернення, ФГ «Альянс»
повідомило їй про відсутність, на думку
фермерського господарства, підстав для
компенсації їй невикористаної
додаткової відпустки, тобто фактично
протиправно відмовлено їй у виплаті
належних їй грошових коштів.

Такі дії відповідача є
протиправними, незаконними та такими,
що порушують її права, оскільки
відповідно до вимог п. 4 ст. 97 КЗпП
України та ст. ст. 21, 22 Закону України
«Про оплату праці», власник або
уповноважений ним орган чи фізична
особа не мають права в односторонньому
порядку приймати рішення з питань
оплати праці, що погіршують умови,
встановлені законодавством, угодами,
колективними договорами.

За період з 01.10.2005 року по 23.08.2008
року середньоденна заробітна плата
складає 106 грн. 39 коп.

За період з 01.05.2010 року по 30.10.2010
року їй нараховано наступну заробітну
плату: за травень 2010 року - 4 477 грн. 03
коп.; за червень 2010 року - 4 230 грн. 89 коп.;
за липень 2010 року - 4 409 грн. 02 коп.; за
серпень 2010 року - 4 409 грн. 02 коп.; за
вересень 2010 року - 4 409,02 грн.; за жовтень
2010 року - 4577 грн. 27 коп.

Загальна календарних кількість
днів (за винятком святкових і
неробочих)-178. Тобто, середньоденна
заробітна плата складає 148 грн. 95 коп.
(26512 грн. 25 коп. : 178 = 148 грн. 95 коп.).

За період з 01.03.2011 року по 31.12.2011
року їй нараховано наступну заробітну
плату: за березень 2011 року - 4 100 грн.;
за квітень 2011 року - 4 100 грн.; за травень
2011 року - 4 100 грн.; за червень 2011 року - 4 125
грн. 92 коп.; за липень 2011 року - 4 125 грн. 92
коп.; за серпень 2011 року - 4 138 грн. 40 коп.;
за вересень 2011 року - 4 138 грн. 40 коп.; за
жовтень 2011 року - 4 139 грн. 40 коп.; за
листопад 2011 року - 4 139 грн. 40 коп.; за
грудень 2011 року - 4 140 грн. 16 коп.

Загальна кількість календарних
днів (за винятком святкових і
неробочих)-298. Тобто, середньоденна
заробітна плата складає 138 грн. 41 коп.
(41247 грн. 6 коп. : 298 = 138 грн. 41 коп.)

За період з 01.10.2005 року по 23.01.2008
року нею не використано 31 день
додаткової відпустки, а отже стягненню
підлягає компенсація в сумі 3288 грн. 79
коп. (106, 39 грн. * 31 - 3298 грн. 09 коп.).

За період з 07.04.2010 року по 01.11.2010
року нею не використано 8 днів
додаткової відпустки, а отже стягненню
підлягає компенсація в сумі 1191 грн. 6
коп. (148 грн. 95 коп. *8= 1191 грн. 6 коп.).

За період з 11.02.2011 року по 19.01.2012
року нею не використано 15 днів
додаткової відпустки, а отже стягненню
підлягає компенсація в сумі 2076 грн. 15
коп. (138 грн. 41 коп. * 15 = 2076 грн. 15 коп.).

Для проведення розрахунку
компенсації за час затримки проведення
остаточного розрахунку необхідно
враховувати заробітну плату за
листопад, грудень 2011 року, яка
становить 8 279 грн. 56 коп. Середньоденна
заробітна плата складає 188 грн. 17 коп.
(8279 грн. 56 коп. : 44 (кількість робочих
днів) = 188 грн. 17 коп.).

Внаслідок не проведення
остаточного розрахунку при її
звільненні 19.01.2012 року за період з 20.01.2012
року по 22.04.2014 року (823 дні) стягненню з
ФГ «Альянс» підлягає 154863 грн. 91 коп. (188
грн. 17 коп. * 823 дні = 154863 грн. 91 коп.).

Крім того, внаслідок протиправної
поведінки відповідача, що полягала у
порушенні її права на отримання
належних їй грошових сум, їй завдано
моральної шкоди. Через порушення її
права на вчасне отримання коштів вона
фактично протиправно позбавлена
можливості використовувати належні їй
кошти, внаслідок чого, в неї та її сім'ї
погіршились умови життя, що в свою
чергу, викликало зміну способу її життя
та душевні страждання.

Виходячи з вищевикладеного, вона
оцінює розмір завданої їй моральної
шкоди у розмірі заробітної плати за
останній місяць праці, а саме у сумі 4 140
грн. 16 коп.

Позивачка ОСОБА_1 та представник
позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні
від позову не відмовилися, підтримали
позовні вимоги у повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві.
Крім того, позивачка ОСОБА_1 пояснила,
що в періоди роботи у Фермерському
господарстві «Альянс» на посаді
головного бухгалтера з 01.10.2005 року по
23.01.2008 року, з 07.04.2010 року по 01.11.2010 року
та з 11.02.2011 року по 19.01.2012 року це було її
основним місцем роботи, а в проміжках
між цими періодами вона продовжувала
працювати на тій же посаді у
Фермерському господарстві «Альянс»,
але за сумісництвом. Таким чином,
фактично вона не розривала трудових
відносин з Фермерським господарством
«Альянс», тому у 2008 році та 2010 році не
вимагала провести з нею повний
розрахунок шляхом виплати компенсації
за невикористані відпустки.

Представник відповідача адвокат
Браславська О.А. в судовому засіданні
позов не визнала, вважала позовні
вимоги ОСОБА_1 безпідставними та
такими, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав: ОСОБА_1 звернулась
до суду про стягнення з ФГ «Альянс»
компенсації за невикористані
додаткові відпустки, які були
передбачені в додатку №3 до
Колективного Договору ФГ «Альянс»,
який діяв з 04.01.2006 року до 04.01.2012 року.

Зазначена в додатку №3 Колективного
договору ФГ «Альянс» додаткова
відпустка не відноситься до щорічної
основної чи щорічної додаткової
відпустки та не відноситься до
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей.

Про те, що ця відпустка не є
щорічною, а є додатковою, прямо
зазначено в додатку №3.

Право підприємства встановлювати
для своїх працівників додаткові
відпустки передбачено ч. 6 ст. 69
Господарського Кодексу України та ст. 13
Кодексу Законів про працю України.

Зазначена додаткова відпустка
була встановлена Колективним
договором та могла бути надана
працівникам, зазначеним в додатку №3 за
їх заявою про надання такої додаткової
відпустки. Але, ОСОБА_1 жодного разу не
зверталась до ФГ «Альянс» з заявами про
надання їй такої додаткової відпустки.

Таким чином, виходячи з правової
природи додаткової відпустки, яка була
встановлена в додатку №3 до
Колективного Договору ФГ «Альянс» від
04 січня 2006 року, враховуючи положення
ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону
України «Про відпустки», п. 23 Постанови
Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року №13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» у
позивача відсутнє право вимагати
компенсації не невикористану до
звільнення додаткову відпустку.

Навіть якщо допустити, що позивач
має право на отримання компенсації за
невикористану додаткову відпустку,
слід зазначити, що виходячи з приписів
ст. 1 Закону України "Про оплату праці",
передбачена положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП
України компенсація за невикористані
додаткові відпустки не є заробітною
платою, а отже на такі виплати не
поширюються приписи ч. 2 ст. 233 КЗпП
України і до таких спірних
правовідносин поширюється загальний
3-місячний строк звернення до суду, що
також є безумовною підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1

Крім того, представник
відповідача пояснила, що хоча
колективний договір з усіма додатками
був зареєстрований в установленому
порядку і буд діючим до 2012 року, зі слів
голови ФГ "Альянс" Юркова В.І. їй відомо,
що він цей колективний договір та
додатки до нього не підписував, що дає
підстави вважати додаток №3 до
колективного договору фальшивим.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок наявних у справі
доказів у їх сукупності, суд дійшов
наступного:

Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачка ОСОБА_1 на підтвердження
своєї роботи в Фермерському
господарстві "Альянс" надала копію
трудової книжки та накази ФГ "Альянс", з
яких вбачається, що вона працювала на
посаді головного бухгалтера з 01.10.2005
року (відповідно до наказу №9 від 01.10.2005
року) по 23.01.2008 року (відповідно до
наказу №1 від 23.01.2008 року), з 07.04.2010 року
(відповідно до наказу № 27-п від 07.04.2010
року) по 01.11.2010 року (відповідно до
наказу № 59-п від 01.11.2010 року) та з 11.02.2011
року (відповідно до наказу № 12-п від
11.02.2011 року) по 19.01.2012 року (відповідно до
наказу №13-п від 19.01.2012 року). (а. с. 6-11,
58-61).

Згідно додатку № 3 до колективного
договору ФГ «Альянс», прийнятого 04.01.2006
року (протокол № 1) працівникам
бухгалтерії надається додаткова
відпустка тривалістю 15 робочих днів.
Новий колективний договір прийнято
04.01.2012 року (протокол № 1) зареєстровано
03.02.2012 року. (а. с. 15-19, 20).

З довідок про середньоденний заробіток
ФГ "Альянс" №54, №55, №56 від 25.03.2014 року та
розрахунків середньоденного заробітку
вбачається, що середньоденний
заробіток ОСОБА_1 за період її роботи в
ФГ "Альянс": з 01.10.2005 року по 23.01.2008 року
складає - 106 грн. 39 коп., з 07.04.2010 року по
01.11.2010 року складає 148 грн. 95 коп., з 11.02.2011
року по 19.01.2012 року складає - 138 грн. 41
коп. (а. с. 62 - 67).

З наданого позивачкою ОСОБА_1 у
позовній заяві розрахунку компенсації
за невикористані щорічні відпустки
вбачається, що розмір компенсації
складає 6565,84 грн.

При звільненні ОСОБА_1 19.01.2012 року їй не
була виплачена компенсація за
невикористані додаткові відпустки, що
не заперечувалося в судовому засіданні
представником відповідача.

Даними листа голови ФГ "Альянс" Юркова
В.І. на адресу ОСОБА_1 підтверджується,
що у відповідь на її звернення від
28.02.2012 року щодо виплати їй компенсації
за невикористані додаткові відпустки
їй було у цьому відмовлено. Зі змісту
листа вбачається, що ФГ "Альянс" не
заперечувало право ОСОБА_1 на отримання
додаткових відпусток, але вважає, що
компенсація за невикористані такі
відпустки не виплачується, оскільки
додаткові відпустки не відносяться до
щорічних відпусток, а також до
додаткових відпусток працівникам, які
мають дітей, компенсація за які
передбачена ст. 83 КЗпП України. (а. с. 14).

Відповідно до ст. 10 КЗпП України
колективний договір укладається на
основі чинного законодавства,
прийнятих сторонами зобов'язань з
метою регулювання виробничих, трудових
і соціально-економічних відносин і
узгодження інтересів трудящих,
власників та уповноважених ними
органів.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України у
колективному договорі встановлюються
взаємні зобов'язання сторін щодо
регулювання виробничих, трудових,
соціально-економічних відносин,
зокрема, організації оздоровлення і
відпочинку працівників.

Згідно ст. 18 КЗпП України
положення колективного договору
поширюються на всіх працівників
підприємства, установи, організації
незалежно від того, чи є вони членами
професійної спілки, і є обов'язковими
як для власника або уповноваженого ним
органу, так і для працівників
підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст. 76 КЗпП України
щорічні додаткові відпустки надаються
працівникам за роботу із шкідливими і
важкими умовами праці; за особливий
характер праці; в інших випадках,
передбачених законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у
разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

Статтею 4 Закону України "Про
відпустки" установлюються такі види
відпусток: 1) щорічні відпустки:
основна відпустка (стаття 6 цього
Закону); додаткова відпустка за роботу
із шкідливими та важкими умовами
праці (стаття 7 цього Закону); додаткова
відпустка за особливий характер
праці (стаття 8 цього Закону); інші
додаткові відпустки, передбачені
законодавством; 2) додаткові відпустки
у зв'язку з навчанням (статті 13, 14 і 15
цього Закону); 3) творча відпустка
(стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка
для підготовки та участі в змаганнях
(стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні
відпустки: відпустка у зв'язку з
вагітністю та пологами (стаття 17 цього
Закону); відпустка для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку (стаття 18 цього Закону); відпустка
у зв'язку з усиновленням дитини (стаття
18-1 цього Закону); додаткова відпустка
працівникам, які мають дітей (стаття 19
цього Закону); 5) відпустки без
збереження заробітної плати (статті 25,
26 цього Закону).

Законодавством, колективним
договором, угодою та трудовим
договором можуть установлюватись інші
види відпусток.

За змістом ст. 4 Закону України
"Про відпустки" додаткові відпустки,
передбачені колективним договором,
відносяться до щорічних відпусток, а ч.
1 ст. 83 КЗпП України передбачено право у
разі звільнення працівника на виплату
йому грошової компенсації за всі не
використані ним дні щорічної
відпустки.

Згідно абз. 1, 2 п. 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів № 100 від 8 лютого 1995 року.
Обчислення середньої заробітної плати
для оплати часу щорічної відпустки,
додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки.

Працівникові, який пропрацював на
підприємстві, в установі, організації
менше року, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
фактичний час роботи, тобто з першого
числа місяця після оформлення на
роботу до першого числа місяця, в якому
надається відпустка або виплачується
компенсація за невикористану
відпустку.

Згідно абз. 3 п. 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів № 100 від 8 лютого 1995 року. У
всіх інших випадках збереження
середньої заробітної плати і
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,
виплата всіх сум, що належить
працівнику від підприємства, установи,
організації, провадиться в день
звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Обов'язок власника або
уповноваженого ним органу провести
розрахунок з працівником у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
також встановлено ст. 47 КЗпП України.

Згідно розрахунку, наданого
позивачкою ОСОБА_1, правильність якого
не заперечувалася представником
відповідача, в строки, передбачені ст.
ст. 47, 116 КЗпП України, їй не виплачена
компенсація за невикористані
додаткові відпустки, які, відповідно до
ст. 4 Закону України "Про відпустки",
відносяться до щорічних відпусток, в
розмірі 6565 грн. 84 коп.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у
зазначені строки, підприємство,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Враховуючи, що голова ФГ "Альянс"
Юрков В.І. надав письмову відмову
ОСОБА_1 щодо виплати компенсації за
невикористані відпустки, і ця відмова є
безпідставною, слід дійти висновку, що
затримка повного розрахунку мала місце
з вини відповідача, що є підставою для
застосування наслідків, передбачених
ст. 117 КЗпП України.

Згідно розрахунку, наданого
позивачкою ОСОБА_1, правильність якого
не заперечувалася відповідачем, розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку за період з 20.01.2012 року по
22.04.2014 року складає 154863 грн. 91 коп.

Зазначений розрахунок відповідає
вимогам абз. 3 п. 2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів № 100 від 8 лютого 1995 року.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Позивачкою ОСОБА_1 доведено, що
порушення її законного права на
отримання в день звільнення
компенсації за невикористані
відпустки призвело до моральних
страждань і вимагає від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Розмір відшкодування моральної
шкоди, визначений позивачкою в сумі 4140
грн. 16 коп. є співмірним з розміром
невиплачених при звільненні сум, та
відповідає вимогам розумності і
справедливості.

Вимога представника відповідача
щодо застосування позовної давності
через те, що компенсація за
невикористані відпустки не є
заробітною платою, а тому на вимоги
щодо цієї компенсації не поширюється
дія ч. 2 ст. 233 КЗпП України, є
безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 2 Закону України "Про
оплату праці" встановлена наступна
структура заробітної плати.

Основна заробітна плата. Це -
винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це
- винагорода за працю понад
установлені норми, за трудові успіхи
та винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та
компенсаційні виплати. До них належать
виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і
положеннями, компенсаційні та інші
грошові і матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Таким чином, компенсація за
невикористані відпустки входить до
структури заробітної плати, з позовом
про стягнення заборгованості за якою
працівник має право звернутися до суду
без обмеження будь-яким строком.

Судом, також відхиляються доводи
представника відповідача про
фальшивість доказу - додатку №3 до
колективного договору, оскільки
сторонами не заперечувалося, та
відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не
підлягає доказуванню та обставина, що
зазначений колективний договір з усіма
додатками був прийнятий та
зареєстрований у встановленому
законом порядку, був чинним та підлягав
обов'язковому виконанню до прийняття
нового колективного договору у 2012 році.

За таких обставин, позовна заява
ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача належить стягнути судовий
збір на користь Державного бюджету
України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фермерського
господарства "Альянс", ,
на користь ОСОБА_1 6565 (шість тисяч
п'ятсот шістдесят п'ять) грн. 84 коп.
компенсації за невикористані
додаткові відпустки, 154863 (сто п'ятдесят
чотири тисячі вісімсот шістдесят три)
грн. 91 коп. середнього заробітку за час
затримки остаточного розрахунку, 4140
(чотири тисячі сто сорок) грн. 16 коп. на
відшкодування моральної шкоди, а
всього: 165569 (сто шістдесят п'ять тисяч
п'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 91 коп.

Стягнути з Фермерського
господарства "Альянс", ,
на користь Державного бюджету України
судовий збір в розмірі 1655 (одну тисячу
шістсот п'ятдесят п'ять) грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у розгляді
справи але не були присутніми в
судовому засіданні - в той самий строк з
дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: