Ухвала іменем україни 17 вересня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А. суддів:
Мазур Л.М., Маляренка А.В., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
відшкодування матеріальних збитків, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк» на
рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 17 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 18 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Фідобанк» (далі −? ПАТ
«Фідобанк») звернулося до суду з
позовом, в якому зазначало, що 30
листопада 2006 року між Акціонерним
банком «Факторіал Банк» (далі −? АБ
«Факторіал Банк»), правонаступником
якого стало Публічне акціонерне
товариство «СЕБ Банк» (далі - ПАТ «СЕБ
Банк»), а потім ПАТ «Фідобанк», та
громадянами України було укладено
кредитні договори: з ОСОБА_8 на суму 21 614
грн 40 коп., з ОСОБА_9 −? 32 490 грн та з
ОСОБА_10 −? 32 193 грн 60 коп.

Акціонерний банк «Факторіал Банк» при
перевірці вищевказаних кредитів
встановлено, що кредити оформлено з
порушенням чинних на той час положень
та регламентів. На підставі цього було
прийнято рішення органів для перевірки
вищевказаних порушень і осіб,
причетних до видачі цих кредитів.

06 квітня 2012 року Жовтневим районним
судом м. Запоріжжя постановлено вирок у
кримінальній справі, за яким ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 було визнано винними у скоєнні
злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст.
358 КК України (підробка та використання
підробленого документа), а ОСОБА_6 -
додатково ще і у скоєнні злочину за ст.
367 ч. 1 КК України (службова недбалість).
Цивільний позов ПАТ «СЕБ Банк» на суму
58 560 грн 25 коп. залишено без розгляду і
надано можливість звернутися до суду в
порядку цивільного судочинства.

Всього на момент подання позовної
заяви розмір матеріальної шкоди,
завданої відповідачами, становив 109 432
грн, а саме:

- за кредитним договором з ОСОБА_8 сума
заборгованості станом на 15 березня 2013
року перед ПАТ «Фідобанк», до складу
яких входять прострочені проценти,
пеня, комісія, складає 33 944 грн 03 коп.;

- за кредитним договором з ОСОБА_10
станом на 15 березня

2013 року сума заборгованості перед ПАТ
«Фідобанк», до складу яких входять
прострочені проценти, пеня, комісія,
складає 67 483 грн 66 коп.;

- за кредитним договором з ОСОБА_9
станом на 15 березня 2013 року сума
заборгованості перед ПАТ «Фідобанк»,
до складу якої входить прострочена
комісія, пеня складає 8 004 грн 31 коп.

У зв'язку з вищевикладеним ПАТ
«Фідобанк» просило суд стягнути
солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на свою
користь суму заборгованості за
кредитними договорами в розмірі 109 432
грн, а також судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 17 грудня

2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 18 лютого 2014 року, у задоволенні
позову ПАТ «Фідобанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Фідобанк»
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову,
виходив із того, що позивач не надав
суду належних та допустимих доказів в
обґрунтування своїх позовних вимог, не
довів розмір матеріальних збитків, а
також не надав доказів, що ПАТ
«Фідобанк» є правонаступником АБ
«Факторіал Банк».

Апеляційний суд,
залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, зазначив, що оскільки
матеріальна шкода, заявлена позивачем,
витікає з договірних правовідносин,
які виникли між сторонами, а тому не
може бути стягнута з підстав,
передбачених ст. 1166 ЦК України.

Проте з такими
висновками судів не можна погодитись з
наступних підстав.

З матеріалів справи
вбачається, що вироком Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 06
квітня 2012 року дії підсудних ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 3 ст. 358 КК
України за ознаками підробки
офіційного документа, який видається
особою-підприємцем, який надає права
або звільняє від обов'язків з метою
його використання як особою, що його
підробила, так і іншою особою за ч. 4 ст.
358 КК України за ознаками використання
завідомо підробленого документа. Крім
того, дії підсудної ОСОБА_6 суд
кваліфікує за ч. 1 ст. 367 КК України як
посадова халатність, а саме: неналежне
виконання посадовою особою своїх
службових обов'язків із-за
недобросовісного відношення до них, що
спричинило значну шкоду охоронюваним
інтересам окремих юридичних осіб (а. с.
17)..

Зокрема, в ході
судового слідства судом встановлено,
що в листопаді 2006 року ОСОБА_6, діючи
умисно за попередньою змовою з ОСОБА_7,
перебуваючи в приміщенні Запорізької
філії АБ «Факторіал-Банк», внесла
недостовірні данні в офіційні
документи, які видаються фізичним
особам-підприємцям, а саме бланки
рахунків б/н від 29 листопада 2006 року,
виписані від імені ОСОБА_11 і завірених
його підписом та печаткою відносно
начебто придбаних ОСОБА_9
металопластикових вікон на суму 28 500
грн, ОСОБА_8 - меблевого гарнітура
«Світлана» на суму 18 960 грн і ОСОБА_12 -
спального гарнітура на суму 28 400 грн.
Вказані рахунки в подальшому стали
підставою для оформлення
кредитно-заставних договорів. Крім
того, встановлено, що ОСОБА_6 з кінця 2005
року по березень 2007 року працювала в АБ
«Факторіал-Банк». Займаючи посаду
виконуючої обов'язки начальника
відділу кредитування фізичних осіб,
отримала копії паспортів ОСОБА_8,
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та видала ОСОБА_7
пусті бланки заяв-анкет, пояснивши йому
як їх заповнювати, після чого він
повернув їх вже заповненими. Таким
чином ОСОБА_7, без відома ОСОБА_8, ОСОБА_12
та ОСОБА_9 оформив на їх ім'я кредитні
договори та отримав кредитні кошти.
Оскільки ОСОБА_7 кредитну
заборгованість погасив не повністю,
банк зазнав матеріальних збитків.
Всього в результаті злочинних дій
ОСОБА_7 ПАТ «Факторіал-Банк» в особі
Запорізької філії АБ «Факторіал-Банк»
спричинено матеріальні збитки у
розмірі 75 000 грн.

У зв'язку зі спливом
строків притягнення до кримінальної
відповідальності ОСОБА_6 від
призначеного покарання звільнено. За
ч. 4 ст. 191 КК України ОСОБА_6
виправдано. Визнано ОСОБА_7 винним у
скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст.
358, ч. 4 ст. 358 КК України. У зв'язку зі
спливом строків притягнення до
кримінальної відповідальності ОСОБА_7
від призначеного покарання звільнено.
За ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України ОСОБА_7
виправдано. Заявлений ПАТ «СЕБ-Банк»
цивільний позов у розмірі 58 560 грн 25 коп.
залишено без розгляду, надавши
можливість звернутися до суду в
порядку цивільного судочинства (а. с. 14
-18).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи,
спільними діями або бездіяльністю яких
було завдано шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим.

За змістом зазначеної норми закону
спільною вважається шкода як
неподільний результат неправомірних
дій або бездіяльності двох і більше
осіб. При цьому не обов'язково, щоб дії
або бездіяльність, які завдали шкоди
іншим особам, співпадали за часом. Дане
правило поширюється на випадки, коли
неможливо встановити, яка дія та в якій
мірі спричинила настання такого
наслідку.

При цьому у заподіянні шкоди спільними
діями має місце єдність дій
заподіювачів, яка полягає у такому їх
взаємозв'язку, при якому виключення
хоча би однієї із цих дій із комплексу
діянь співзаподіювачів не призводить
до виникнення спільного шкідливого
результату.

За заявою потерпілого суд може
визначити відповідальність осіб, які
спільно завдали шкоди, у частці
відповідно до ступеня їх вини.

Як роз'яснено у п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (з наступними
змінами і доповненнями), особи, які
спільно заподіяли шкоду, тобто
заподіяли неподільну шкоду
взаємопов'язаними, сукупними діями, або
діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілими.

Відповідно до ч. 4 ст. 61
ЦПК України вирок у кримінальній
справі, що набрав законної сили, або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Таким чином, суди на
зазначене вище уваги не звернули,
належним чином не врахували обставини,
встановлені вироком суду, щодо
заподіяння шкоди банку, не перевірили,
чи завдали відповідачі своїми
спільними діями чи бездіяльністю шкоди
позивачеві, неповністю визначилися з
характером спірних правовідносин та
нормою матеріального права, що
підлягає застосуванню.

За таких обставин ухвалені судові
рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк»
задовольнити.

Рішення Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 17
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 18 лютого
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук Судді: Л.М.
Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Г.В. Юровська