Справа № 758/1391/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

19 травня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю.
В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Народна
Фінансово-Страхова Компанія
«Добробут», ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
завданої в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
завданої в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
мотивуючи свої вимоги, що 11.06.2013 року
близько 13 год. 20 хв. на автошляху
Київ-Одеса, ОСОБА_2 керуючи
автомобілем марки «Мерседес-Бенс
Віто», д/н НОМЕР_7 внаслідок порушення
п.10.9 Правил дорожнього руху України,
здійснив зіткнення з автомобілем марки
«Мітсубісі Паджеро», д/н НОМЕР_8, який
належить їй на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_9.

Зазначає, що згідно Постанови
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 20.06.2013 року
винним у вчиненні вищевказаної ДТП
було визнано ОСОБА_2, цивільно-правова
відповідальність якого була
застраховану у ПрАТ «НФСК «Добробут»
згідно до полісу АВ/6775948 від 29.07.2012 року.

Посилається на те, що згідно до звіту з
визначення вартості матеріального
збитку завданого власнику
транспортного засобу № 400 від 03.07.2013
року розмір матеріальної шкоди
спричиненої її автомобілю «Мітсубісі
Паджеро», д/н НОМЕР_8 склав з
урахуванням зносу 25 950, 26 грн., а
вартість відновлюваного ремонту
склала 38 286, 32 грн.

Звертає увагу суду на те, що 24.06.2013 року
нею була подана заява до відповідача-1
про виплату страхового відшкодування з
документами передбаченими ст. 35
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», яка залишилися
поза увагою незважаючи на вимоги ст. 29
зазначеного Закону.

Враховуючи вищевикладене, а також
керуючись ст.ст. 16, 23, 1166-1168, 1187, 1188, 1194, 1197
ЦК України, ст.ст. 6, 22, 24, 29, 36 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», звертається з даним позовом
до суду і просить стягнути з
відповідача-1 на її користь: страхове
відшкодування в розмірі 25 950, 26 грн.;
пеню за прострочку виплати страхового
відшкодування в розмірі 1 072, 14 грн.;
витрати за проведення
автотоварознавчого дослідження в
розмірі 820, 00 грн. та судовий збір, а з
відповідача-2 - матеріальну шкоду в
розмірі 12 336, 06 грн.; моральну шкоду в
розмірі 5 000, 00 грн. та судовий збір.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені вчасно та
належним чином, від представника
позивачки до суду надано заяву згідно
якої останній просить суд проводити
розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі і проти ухвалення заочного
рішення не заперечує. Причини неявки
відповідачів суду невідомі.

Суд вважає за можливе розглядати
справу за відсутності вищезазначених
осіб відповідно до вимог ст.ст. 158,169 ЦПК
України.

З письмової згоди представника
позивачки суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи відповідно до
вимог ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.06.2013 року
близько 13 год. 20 хв. на автошляху
Київ-Одеса, сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Мерседес-Бенс Віто», д/н
НОМЕР_7, під керуванням водія ОСОБА_2 та
автомобіля «Мітсубісі Паджеро», д/н
НОМЕР_8, під керуванням водія ОСОБА_1

Винним у вищезазначеній
дорожньо-транспортній пригоді було
визнано водія автомобіля
«Мерседес-Бенс Віто», д/н НОМЕР_7,
ОСОБА_2, що підтверджується наданою
суду постановою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 20.06.2013 року (а.с. 7). Зазначена
постанова не оскаржувалась та набрала
законної сили.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищевикладене, факт
винуватості ОСОБА_2 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, є
встановленим і доказуванню не
підлягає.

Зі змісту статей 1187, 1188 ЦК України
вбачається, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме, зокрема, шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

З викладеного вбачається, що особа,
якій завдано шкоди джерелом підвищеної
небезпеки має право на її
відшкодування винною особою.

В той же час в Україні діє інститут
страхування, який є універсальним
засобом захисту всіх форм власності,
майнових інтересів окремих громадян і
господарюючих суб'єктів в цілому.

Так статті 979, 980 ЦК України визначають,
що за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з: 1)
життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування); 2) володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування); 3) відшкодуванням
шкоди, завданої страхувальником
(страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом
може бути встановлений обов'язок
фізичної або юридичної особи бути
страхувальником життя, здоров'я, майна
або відповідальності перед іншими
особами за свій рахунок чи за рахунок
заінтересованої особи (обов'язкове
страхування).

Так згідно статті 17 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховики зобов'язані
укладати договори обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (внутрішній договір
страхування, міжнародний договір
страхування, міжнародний договір
«Зелена картка») відповідно до цього
Закону та чинного законодавства
України.

Судом встановлено, що на момент
вчинення дорожньо-транспортної
пригоди, цивільно-правова
відповідальність водія ОСОБА_2 була
застрахована у ПрАТ «НФСК «Добробут»
згідно Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів АВ/6775948 від 29.07.2012
року.

Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» визначено
порядок та підстави відшкодування
страховиком оціненої шкоди, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Так згідно ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з наданого суду Звіту №
400 з визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу від 03.07.2013 року
(а.с. 8-11) та Ремонтних калькуляцій (а.с. 14,
15, 16, 17, 18), вартість матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
«Мітсубісі Паджеро», д/н НОМЕР_8 в
результаті його пошкодження в ДТП,
складає 25 950, 26 грн., а вартість
відновлюваного ремонту - 38 286, 32 грн.

Суд приймає до уваги зазначений Звіт,
як належний та допустимий доказ в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, що
підтверджує розмір завданої шкоди
позивачці.

Стаття 35 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», визначає, що для
отримання страхового відшкодування
потерпілий чи інша особа, яка має право
на отримання відшкодування, протягом 30
днів з дня подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.
32), позивачка на виконання
вищезазначених вимог Закону подала
відповідачу - ПрАТ «НФСК» Добробут»
Заяву-Повідомлення та всі необхідні
документи для виплати страхового
відшкодування.

Згідно статті 36 «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», страховик (у
випадках, передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ), керуючись нормами
цього Закону, приймає вмотивоване
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
або про відмову у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати).

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний зокрема у разі визнання
ним вимог заявника обґрунтованими -
прийняти рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його.

Судом встановлено, що не зважаючи на
вимогу вищезазначеної норми Закону,
відповідачем-1 позивачці до цього часу
сума страхового відшкодування так і
невиплачена, чим порушені її права, як
потерпілої в розумінні приписів норм
ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з чим її вимога про
стягнення з останніх на її користь
страхового відшкодування в розмірі 25
950, 26 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», за кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Враховуючи ту обставину, що судом
встановлено наявність правових
підстав для отримання позивачкою
страхового відшкодування від
відповідача-1 та встановлено факт його
невиплати у строки встановлені ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», суд приходить до висновку про
доведеність вимоги позивачки про
стягнення з відповідача пені в розмірі
1 072, 14 грн. відповідно до наданого нею
Розрахунку, який суд визнає
достовірним та правильним.

Також суд вважає також доведеною
позовну вимогу позивачки про стягнення
з відповідача-1 на її користь витрат за
проведення автотоварознавчого
дослідження в розмірі 820, 00 грн.
виходячи з положень п. 34.3 ст. 34 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», яка визначає, що якщо
представник страховика (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ) не з'явився у визначений строк,
потерпілий має право самостійно обрати
аварійного комісара або експерта для
визначення розміру шкоди. У такому разі
страховик (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
зобов'язаний відшкодувати потерпілому
витрати на проведення експертизи
(дослідження).

Крім того, як вже зазначалося вище
судом встановлено, що вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля «Мітсубісі
Паджеро», д/н НОМЕР_8 в результаті його
пошкодження в ДТП, складає 25 950, 26 грн., а
вартість відновлюваного ремонту - 38 286,
32 грн., що підтверджується Звітом № 400 з
визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу від 03.07.2013 року та
Ремонтними калькуляціями (а.с. 8-11, 14, 15,
16, 17, 18).

З викладеного вбачається, що між сумою
страхового відшкодування яка підлягає
стягненню з відповідача-1 і фактичною
вартістю відновлюваного ремонту
автомобіля «Мітсубісі Паджеро», д/н
НОМЕР_8 в результаті його пошкодження в
ДТП, наявна різниця яка складає 12 336, 06
грн.

Стаття ж 1194 ЦК України визначає, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, а також
приписи зазначеної норми цивільного
Закону, з ОСОБА_2, як винуватця ДТП на
користь позивачки підлягає стягненню
різниця між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням), а саме 12 336, 06 грн. (38 286,
32 грн. - 25 950, 26 грн. = 12 336, 06 грн.).

Крім того відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Як вбачається зі змісту позовної заяви
позивачки, остання зазначає, що
внаслідок протиправних дій
відповідача-2 їй була завдана також
моральна шкода, яку вона оцінює в 5000, 00
грн. і яка проявилася у хвилюванні у
зв'язку з необхідністю перелаштовувати
налагоджений ритм життя в зв'язку з тим
що її транспортний засіб був
пошкоджений та тривалий час знаходився
на ремонті та емоційному дискомфорті,
який вона зазнає кожен раз коли сідає
до автомобіля.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Згідно роз'яснень наданих Пленумом
Верховного суду України в п. 5 Постанови
№4 від 31.03.1995 року (із наступними
змінами) «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, встановлені
в судовому засіданні обставини, суд
вважає, що позовна вимога позивачки про
стягнення з відповідача-2 на її користь
моральної шкоди, підлягає задоволенню
частково, а саме в розмірі 1 000, 00 грн., що
відповідає вимогам розумності і
справедливості виходячи з усіх
обставин справи.

Статті 15, 16 ЦК України визначають, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому
засіданні обставин справи, суд
оцінюючи, належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів, приходить до висновку,
що вимоги позивачки знайшли своє
доведення в судовому засіданні, є
такими, що ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства, однак
підлягають задоволенню частково, з
підстав викладених вище.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88
ЦПК України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи вимогу зазначеної норми
цивільно-процесуального Закону, з
відповідача-1 на користь позивачки
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 278, 42 грн., а з відповідача-2 -
судовий збір в розмірі 133, 36 грн.,
пропорційно до задоволених позовних
вимог.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 22,
23, 979, 980, 999, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України,
ст.ст. 17, 22, 34, 35, 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013
року, Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 року (із
наступними змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215,
217- 218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Народна
Фінансово-Страхова Компанія
«Добробут», на користь
ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової
картки платника податків: НОМЕР_5:

- суму страхового відшкодування в
розмірі 25 950, 26 грн.;

- пеню за прострочення виплати
страхового відшкодування в розмірі 1072,
14 грн.;

- витрати на проведення
автотоварознавчого дослідження в
розмірі 820, 00 грн.;

- судовий збір в розмірі 278, 42 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер
облікової картки платника податків:
НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків: НОМЕР_5:

- матеріальну шкоду в розмірі 12 336, 06
грн.;

- моральну шкоду в розмірі 1 000, 00 грн.;

- судовий збір в розмірі 133, 36 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії. Позивач має право оскаржити
заочне рішення в загальному порядку,
встановленому цим Кодексом.

Суддя В. С. Декаленко