Справа № 202/7049/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 липня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі головуючого судді Шофаренка
Ю.Ф.

при секретарі Калюжній В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третіх осіб без самостійних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позов мотивовано тим, що позивачка,
починаючи з 1994 року разом з чоловіком
та сином, який народився в 1995 році,
проживали в квартирі, яка належить
відповідачці ОСОБА_2( мати чоловіка). За
час проживання в квартирі сплачували
всі витрати на її утримання, періодично
здійснювали поточний ремонт, а також
зробили капітальний ремонт.

Посилаючись на те, що заочним рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська її було виселено з
квартири, позивачка, з посиланням на
положення ст. 819 ЦК України, просить
стягнути з відповідачки на її користь
вартість капітального ремонту в
розмірі 114 000 грн., оскільки здіснення
капітального ремонту покладено на
наймодавця.

Крім того, під час виконання рішення
суду щодо її виселення з квартири були
винесені її та сина особисті речі, а
також предмети домашньої обстановки
та вжитку, що є спільним сумісним
майном подружжя. Була зіпсована
сантехніка, електропостачання, що
робило неможливим проживання в
квартирі і тягло за собою фізичні,
моральні переживання та страждання,
оскільки відповідачка особисто
приймала участь в її виселенні то саме
вона, на думку позивачки, повинна
відшкодувати заподіяну їй моральну
шкоду, яку вона оцінила в 100 000 грн.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги, суду
пояснила, що нею було оскаржено заочне
рішення Індустріального районного
суду, яким її було виселено з квартири
АДРЕСА_1. Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19 травня
2014 року оскаржуване рішення скасоване,
постановлено нове рішення яким у
задоволенні позову відмовлено.

На цей час вони з сином проживають в
спірній квартирі, але в неї є
побоювання, що відповідачка може
квартиру продати, тому наполягає на
стягненні на її користь вартості
капітального ремонту.

Щодо моральної шкоди, то вважає, що всі
незручності, щодо її виселення,
вивезення речей та меблів,
відключенням від енергопостачання,
пошкодженням сантехніки
організовано відповідачкою, яка окрім
виконавчої служби наймала для цього
адвоката, та сторонніх людей. Для
захисту себе та свого сина їй
доводилося звертатись до міліції, все
це тягло за собою моральні страждання
та переживання, змушувало прикладати
додаткові сили, нести витрати для
продовження привичного життя, тому
вважає, що 100 000 грн., це мінімальна сума,
яка може компенсувати пережиті нею
незручності.

Відповідачка, сповіщена належним
чином, в судове засідання не з'явилася
повторно, тому суд, за згодою позивачки,
розглянув справу заочно.

Заслухавши позивача,
дослідивши представлені докази, суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Так рішенням Апеляційного суду від
19.05.2014 року встановлено, що
відповідачці ОСОБА_2 на підставі
ордеру від 28.06.1986 року та
реєстраційного посвідчення від 26.05.1994
року належить квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_2
надала згоду для проживання без
реєстрації позивачки, як дружині свого
сина і з 1993 року вона проживає в спірній
квартирі без реєстрації, на правах
члена сім'ї .

Оскільки рішенням суду встановлено, що
позивачка проживала в спірній квартирі
на правах члена сім'ї, то посилання
позивачки на положення ст. 819 ЦК
України, якою регламентовано, що:
«поточний ремонт житла, переданого у
найм, зобов'язаний здійснювати наймач,
якщо інше не встановлено договором.
Капітальний ремонт житла, переданого у
найм, зобов'язаний здійснювати
наймодавець, якщо інше не встановлено
договором. Переобладнання житлового
будинку, в якому знаходиться житло,
передане у найм, якщо таке
переобладнання істотно змінить умови
користування житлом, не допускається
без згоди наймача»- безпідставне,
оскільки будь яких договорів оренди
(найму) між ними не укладалось і їх
правовідносини регламентуються ст.ст
64, 157 ЖК України, ст. 405 ЦК України.

Крім того, позивачка на час розгляду
справи проживає в спірній квартирі,
користується зробленим поліпшенням
житла.

Що стосується процедури виселення, то
після набрання заочним рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 15 листопада 2013
року (яке є актом правосуддя що
остаточно вирішує спір із заявлених
підстав) законної сили правовідносини
сторін зі сфери вирішення спору
переносяться у виконавчу сферу.

Саме під час виконання рішення суду
було вивезено речі позивачки, а також
предмети домашньої обстановки та
вжитку, що є спільним майном подружжя.
Будь яких доказів чи рішень, щодо
порушення процедури примусового
виконання суду не представлено. Спір з
приводу поділу спільно нажитого майна
подружжя ОСОБА_2, яке було вивезено з
квартири, зі слів позивачки,
знаходиться на розгляді суду.

Відповідно до частини 1 ст.1167 ЦК
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, на наявності вини…

Оскільки стаття 1167 ЦК України
міститься в Главі №82 ЦК України, даний
вид шкоди, є деліктним та виникає в
результаті винних, неправомірних
рішень, дій або бездіяльності особи.

Як вставлено судом, деліктних
правовідносин між сторонами не
виникало, а також не є доведеним
існування будь-яких неправомірних та
винних рішень, дій або бездіяльності
відповідача.

Тобто, в даному випадку правові
підстави для відшкодування моральної
шкоди з відповідача відсутні.

Крім цього, суду не надано жодного
належного і допустимого доказу про те,
в чому саме полягала моральна шкода для
позивача, оскільки остання не змогла в
судовому засіданні пояснити і
обґрунтувати суду зазначену позовну
вимогу, в поясненнях вказувала лише на
свої особисті моральні страждання і
переживання, які пов'язувала із
проведенням процедури її виселення та
проживанням в цій квартирі.

Враховуючи наведені обставини, суд
вважає, що як основні позовні вимоги
так і в частині відшкодування
моральної шкоди не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні та
не ґрунтовані на матеріальному законі,
а тому не підлягають задоволенню по
суті.

Керуючись ст.ст.213-215, 226 ЦПК України суд

В и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб
без самостійних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення грошових коштів в
розмірі 114 000 грн. та відшкодування
моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.-
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданого протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до Апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

суддя