Справа №
Провадження № 2/314/1405/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2014 року
м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі

головуючого судді
Кіяшко В.О.,

при секретарі
Павлівській І.В.,

за участі позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовною
заявою про розірвання шлюбу, в якій
зазначила, що 09 вересня 2006 року сторони
уклали шлюб, який був зареєстрований у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Вільнянського районного
управління юстиції Запорізької
області, актовий запис № 132 від 09.09.2006
року.

Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюбні відносини між ними не склалися,
спільне господарство не ведеться.
Наміру на збереження сім'ї немає.

З питань щодо виховання дитини спору
немає, після розірвання шлюбу вона буде
проживати з позивачем.

Позивач надала до суду заяву про
розгляд справи без її участі, на своєму
позові наполягає, просить суд
розірвати шлюб між нею та відповідачем
ОСОБА_2, після розірвання шлюбу
залишити їй прізвище, набуте під час
шлюбу «ОСОБА_1».

Відповідач у судове засідання не
з'явився, але надіслав до суду заяву про
розгляд справи без його участі, проти
позовних вимог не заперечує.

Суд, вивчивши матеріали справи,
вислухавши сторони, приходить до
висновку, що позовна заява підлягає
повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони 09.09.2006
року зареєстрували шлюб, про що
відділом реєстрації актів цивільного
стану Вільнянського районного
управління юстиції Запорізької
області було видано свідоцтво про шлюб
та складено актовий запис № 132 (а.с. 3).

Від спільного шлюбу мають неповнолітню
дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після
розірвання шлюбу буде проживати з
матір'ю.

Шлюбні відносини між сторонами
припинені з 20 червня 2014 року, спільне
господарство не ведуть, взаємини
подружжя не підтримують, спору про
поділ майна, що є їх спільною власністю,
між ними немає, бажання до примирення у
сторін відсутнє.

Згідно ст. 111 СК України суд приймає
міри до збереження шлюбу, якщо це не
суперечить моральним засадам
суспільства. В даному випадку, позивач
вважає неможливим з моральної точки
зору, продовжувати шлюбні відносини,
тому суд не може зобов'язати його
прийняти заходи до примирення.

Відповідно до ст. 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

В роз'ясненнях Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» зазначено, що проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Таким чином, враховуючи той факт, що
сторони вже тривалий час мешкають
окремо без ведення спільного
господарства та бюджету, а також, що
відсутні докази того, що окреме
проживання сторін негативно вплинуло
або вплине на інтереси неповнолітньої
дитини, суд приходить до висновку, що
шлюб ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не може бути
збережений, оскільки зазначені факти
свідчать про те, що він фактично
розпався, спільне життя подружжя і
збереження сім'ї стало неможливим, його
формальне існування обмежує особисту
свободу позивача та порушує його
особисті інтереси, що має істотне
значення.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у
рішенні суду про розірвання шлюбу
зазначається про вибір прізвища тим з
подружжя, який змінив прізвище під час
державної реєстрації шлюбу, що
розривається.

Оскільки позивач звернулася до суду з
проханням залишити їй прізвище, набуте
нею під час державної реєстрації шлюбу
- " ОСОБА_1 ", суд, відповідно до ч. 8 ст. 235
ЦПК України, залишає за останньою
прізвище, набуте нею під час державної
реєстрації шлюбу - " ОСОБА_1 ".

Керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 169, 212, 215, 294
ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного
Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 09.09.2006 року відділом
реєстрації актів цивільного стану
Вільнянського районного управління
юстиції Запорізької області, актовий
запис № 132 від 09.09.2006 р.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1
прізвище, набуте нею під час державної
реєстрації шлюбу - «ОСОБА_1».

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя:
В.О.Кіяшко

13.10.2014