АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7163/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Чумак Т. А. Доповідач - Свистунова
О.В. Категорія 51
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Гайдук В.І.,
Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш
К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від 23
червня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання батьківства та
внесення до актового запису про
народження дитини даних про батька,-

В С Т А Н О
В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернувся до
Апостолівського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_4 про визнання батьківства та
внесення до актового запису про
народження дитини даних про батька,
сплативши судовий збір відповідно до
вимог чинного законодавства.

Рішенням Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області від 23 червня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати, як таке
що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що рішення є незаконним та
невідповідає дійсним обставинам
справи. Просить ухвалити нове рішення
про задоволення його позовних вимог.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в межах
заявлених вимог та на підставі тих
доказів, що надані були сторонами під
час розгляду справи по суті, у
достатньо повному обсязі з'ясував
права і обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Так, судом першої інстанції було
встановлено, що сторони у справі
перебували у фактичних шлюбних
відносинах у період з жовтня 2008 року по
2010 рік. У вказаний період часу -
ІНФОРМАЦІЯ_1, народилася ОСОБА_5. У
актовому записі про народження
відомості про батька дитини зазначено
за заявою матері дитини відповідно до
ст.135 СК України. Як зазначав сам
позивач, на момент реєстрації дитини
він не був готовий до визнання свого
батьківства. Подружні відносини з
відповідачкою припинили у 2010 році,
тому, він вирішив визнати своє
батьківство відносно дитини. Саме із
зазначених підстав позивач просив
визнати його батьком ОСОБА_5 та внести
відповідні зміни до актового запису
про народження дитини.

Відповідно до свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1, виданого
відділом РАЦС Апостолівського РУЮ
23.03.2009 року, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася ОСОБА_5, актовий запис про
народження № 46 від 23.03.2009 року, її
батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_6. Зазначену
обставину також підтверджено актовим
записом про народження № 46 від 23
березня 2009 року. Підставою для запису
відомостей про батька дитини - ОСОБА_3
була заява матері від 23.03.2009 року у
порядку передбаченому ст.. 135 СК
України.

Також, судом було встановлено, що
відповідач 18 липня 2012 року
зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, який
визнав своє батьківство відносно
дитини ОСОБА_5, на підставі чого внесені
зміни до актового запису про
народження № 46 від 23 березня 2009 року та
видано повторно свідоцтво про
народження на ім»я ОСОБА_8, батьками
якої зазначені: ОСОБА_7 та ОСОБА_4.
Вказана обставина підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_2, виданого відділом РАЦС
Апостолівського РУЮ 13 червня 2014 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.126, ч.1
ст.135 СК України походження дитини від
батька визначається за заявою жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою. При народженні дитини у
матері, яка не перебуває у шлюбі, у
випадках, коли немає спільної заяви
батьків, заяви батька або рішення суду,
запис про батька дитини у Книзі
реєстрації народжень провадиться за
прізвищем та громадянством матері, а
ім»я та по батькові батька дитини
записуються за її вказівкою. Статтею 128
СК України встановлено, що за
відсутності заяви, право на подання
якої встановлено ст. 126 СК України,
батьківство щодо дитини може бути
визнане за рішенням суду. Підставою для
визнання батьківства є будь-які
відомості, що засвідчують походження
дитини від певної особи, зібрані
відповідно до ЦПК України. Позов про
визнання батьківства приймається
судом, якщо запис про батька дитини у
Книзі реєстрації народжень вчинено
відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Особа, котра вважає себе батьком
дитини, народженої жінкою, яка в момент
зачаття або народження дитини
перебувала в шлюбі з іншим чоловіком,
має право пред»явити до останнього,
якщо того записано батьком, позов про
визнання свого батьківства. Згідно зі
ст.. 129 СК України зазначена особа може
звернутись з такими вимогами у межах
строку позовної давності (один рік),
перебіг якого починається з дня, коли
ця особа дісналась, або могла дізнатись
про своє батьківство.

У тих випадках, коли батьком дитини
записано конкретну особу, вимоги про
визнання батьківства мають
розглядатись одночасно з вимогами про
виключення відомостей про цю особу, як
батька з актового запису про
народження дитини.

Таким чином, з урахуванням
викладеного, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання
батьківства відносно ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі ст.128 СК
України, оскільки, у судовому засіданні
встановлено, що на час розгляду даної
справи батьківство відносно ОСОБА_5
визнано конкретною особою - ОСОБА_7, на
підставі чого і внесені зміни до
актового запису про народження дитини,
а тому, відсутні підстави для
задоволення позову.

Відповідно до положень статей 10, 11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. У відповідності
до вимог ч.2 ст. 11 ЦПК України особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК
України покладено на сторони, кожна з
яких зобов»язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Як встановлено судом, саме на час
розгляду справи у суді першої
інстанції та винесення оскаржуваного
рішення, позивачеві було відомо щодо
видачі нового свідоцтва про народження
дитини із зазначенням батьком -
конкретної особи. Однак, позивач не
скористався своїм правом передбаченим
ст. 31 ЦПК України. Колегією суддів
встановлено, що рішенням суду першої
інстанції розглянуто зазначену справу
саме в межах заявлених позивачем вимог.

Судом першої інстанції вірно було
встановлено правовідносини, що
склались між сторонами.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно зазначив, що вказана обставина не
позбавляє позивача права звернутися до
суду з позовом про оспорювання
батьківства ОСОБА_7 та визнання свого
батьківства у відповідності до
положень ст.129 СК України.

Доводи апеляційної скарги щодо
незаконності видачі повторного
свідоцтва про народження дитини,
колегія відхиляє, як не обґрунтовані.

Апелянт не надав ні суду першої
інстанції, ні суду апеляційної
інстанції доказів, що мають істотне
значення для розгляду зазначеної
справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків у рішенніх суду, протирічать
вимогам законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, матеріалам
справи, зводяться до переоцінки
доказів по справі.

Судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, судове
рішення відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 308 ЦПК України правових
підстав для скасування рішення не
вбачає, а тому, доводи апеляційної
скарги підлягають відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області від 23 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
О.В.Свистунова

Судді
В.І.Гайдук

В.А.Ремез