Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2493/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

22.10.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Потапенка В.І.

Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення курсової різниці, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Долинського районного суду
Кіровоградської області від 14 серпня
2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
курсової різниці.

Зазначав, що 1 квітня 2011 року відповідач
отримав у борг 2 700 доларів США строком
до 1 жовтня 2011 року. Заочним рішенням
цього ж суду від 14 листопада 2013 року з
ОСОБА_3 було стягнуто на його, позивача,
користь 21 573 грн., що в еквіваленті
станом на той час складало 2 700 доларів
США, а також 3 % річних за користування
коштами - 1 310 грн.34 коп.

Оскільки рішення суду не виконане
відповідачем, а з моменту ухвалення
рішення внаслідок інфляції курс долара
США відносно гривні значно зріс і
станом на 14 квітня 2014 року становив 12,56
грн. за 1 долар, внаслідок чого курсова
різниця склала 12 339 грн. (12,56х2700-21573). Тому
і просив стягнути з відповідача
зазначену суму курсової різниці, як
збитки-втрати у зв»язку з підвищенням
курсу долара, а також понесені судові
витрати, збільшивши розмір позовних
вимог до 13 903 грн. з посиланням на
зростання курсу долара станом на 13
серпня 2014 року до 13,1393 грн.

Заочним рішенням Долинського
районного суду від 14 серпня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог та
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового про задоволення
позовних вимог з мотивів
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи, доказам,
положенням ст.ст.22, 611, 623, 629, 1049 ЦК,
порушення норм процесуального права.

Відповідач належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, про що свідчить повідомлення
про вручення поштового відправлення, у
судове засідання не з»явився, що
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши за матеріалами справи
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, дослідивши докази, заслухавши
пояснення позивача, який повністю
підтримав доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Судом встановлено, що копією розписки
від 1 квітня 2011 року підтверджується
надання позивачем відповідачу позики у
сумі 2 700 доларів США (а.с.12), а заочним
рішенням цього ж суду від 14 листопада
2013 року стягнуто з відповідача на
користь позивача борг в сумі 21 573 грн.,
що на той час було еквівалентно 2 700
доларів США, та 3 проценти річних за
користування коштами в сумі 1 310,34
грн.(а.с.5)

Згідно листа ВДВС Долинського
районного управління юстиції від 14
квітня 2014 року зазначене судове
рішення не виконано (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

На підставі наведеної правової норми
судом першої інстанції 14 листопада 2013
року був вирішений спір за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів
та процентів за договором позики від 1
квітня 2011 року (а. с. 5,12).

У даній справі позовні вимоги ОСОБА_2
фактично полягають у стягненні
курсової різниці валют, яка утворилася
після ухвалення вказаного судового
рішення у зв'язку із знеціненням гривні
відносно долара США.

Перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів визначений ч. 2 ст. 16
ЦК України. До таких способів
віднесено: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Частиною другою цієї
статті передбачено, що суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Ні наведеною правовою нормою, ні жодним
іншим законом, ні умовами укладеного
між сторонами договору позики не
встановлена можливість позикодавця
захистити своє порушене право в
обраний позивачем спосіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
Національний банк України» офіційний
валютний курс - курс валюти, офіційно
встановлений Національним банком
України як уповноваженим органом
держави.

Згідно з ч. 1 ст. 36 цього Закону
Національний банк встановлює
офіційний курс гривні до іноземних
валют та оприлюднює його.

Отже офіційний курс гривні до
іноземних валют в різні періоди часу
може змінюватися (зростати або падати),
однак дана обставина не дає підстав
стороні у зобов'язанні, спір щодо якого
вже вирішений судом, пред'являти після
цього до іншої сторони додаткові
вимоги про стягнення курсової різниці.

Таким чином, правильним є висновок суду
першої інстанції щодо
необґрунтованості вимог та
відсутності правових підстав для
задоволення позову.

Тому не ґрунтуються на законі та є
безпідставними доводи скарги, які не
містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції, вони були предметом
розгляду в судовому засіданні і їм дана
належна оцінка.

Надані сторонами докази оцінені судом
відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК
України.

При цьому, якщо грошові зобов'язання
позичальника перед позикодавцем
виражені у грошовій одиниці України -
гривні, то несвоєчасне виконання цих
зобов'язань може бути підставою для
відповідальності боржника,
встановленої частиною другою ст. 625 ЦК
України, у вигляді сплати ним
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також трьох
процентів річних від простроченої
суми, що не позбавляє позивача права
звернення до суду з відповідними
вимогами у передбаченому законом
порядку.

Інші доводи скарги також не дають
підстав для висновку про порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального або процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, вимоги
матеріального і процесуального права
при розгляді справи додержано, а доводи
апеляційної скарги не є істотними. В
межах доводів апеляційної скарги
підстав для скасування правильного по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань не встановлено
(стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Долинського районного
суду Кіровоградської області від 14
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: