У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Кафідової О.В., Нагорняка В.А., Мазур
Л.М., Писаної Т.О.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 14
липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, у якому зазначало, що 14 березня
2008 року між ним та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір № DNTANN00000002,
відповідно до умов якого остання
отримала кредит у розмірі 10 тис. грн зі
сплатою 37,20 % річних строком на два роки.

ОСОБА_6 зобов'язання за кредитним
договором не виконала, у зв'язку з чим
станом на 27 березня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 42 149 грн 75 коп.,
яку банк просив стягнути з відповідача.

Справа переглядалася неодноразово.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду

м. Дніпропетровська від 19 червня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 липня
2014 року рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду

м. Дніпропетровська від 19 червня 2014
року скасовано, позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 14 березня 2008
року № DNTANN00000002 у розмірі 42 149
грн 75 коп., яка складається з: 7067
грн 03 коп. −? заборгованість за
кредитом; 838 грн 22 коп. −?
заборгованість за процентами; 31 760 грн 18
коп. −? пеня; 500 грн −? штраф (фіксована
частина); 1983 грн 32 коп. −? штраф
(процентна складова). Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної
інстанції у повній мірі не дотримано.

Встановлено, що 14 березня 2008 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір № DNTANN00000002,
відповідно до умов якого остання
отримала кредит у розмірі 10 тис. грн зі
сплатою 37,20 % річних строком на два роки.

Згідно з умовами укладеного між
сторонами договору він складається із
заяви позичальника, Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Персональний кредит») та Тарифів
банку.

Свою згоду з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Персональний кредит») ОСОБА_6
висловила у своїй заяві, яку
власноручно підписала (а.с. 8).

За умовами договору погашення кредиту
здійснюється позичальником частинами -
щомісячними платежами.

Проте ОСОБА_6 не виконувала належним
чином своїх зобов'язань за договором.
Останній платіж за кредитом вона
здійснила 31 серпня 2009 року та
припинила погашення кредиту, у зв'язку
із чим виникла заборгованість (а.с. 50).

Із наданого банком розрахунку
вбачається, що заборгованість ОСОБА_6
за кредитним договором станом на 27
березня 2013 року склала 42 149 грн 75 коп., з
якої: заборгованість за кредитом - 7067
грн 03 коп, заборгованість за
процентами за користування кредитом - 83
грн 22 коп., пеня - 31 760 грн 18 коп.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф
( процентна складова) - 1983 грн 32 коп. (а.с.
3−?5).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Оскільки сторони досягли згоди та
уклали договір, в якому передбачили, що
позовна давність, установлена законом,
збільшена за домовленістю сторін до
п'яти років, це відповідає вимогам ч. 1
ст. 259 ЦК України та свідчить про
дотримання банком строків позовної
давності.

Такі висновки узгоджуються з правовою
позицією, висловленою Верховним Судом
України у постанові від 24 вересня 2014
року № 6-144цс14.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
не врахував, що ОСОБА_6 надавався кредит
на Умовах надання споживчого кредиту
фізичним особам («Персональний
кредит»), а банком надано суду Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам «Розстрочка» (Стандарт). Чи є
зазначені умови ідентичними щодо
встановлення тривалішого строку
позовної давності судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не
обмежений доводами касаційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
виявлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
період, за який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання,
не може перевищувати одного року.
Виходячи з правової природи пені, яка
нараховується за кожен день
прострочення, право на позов про
стягнення пені за кожен окремий день
виникає щодня на відповідну суму, а
позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до статті 253
ЦК України обчислюється по кожному дню,
за який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України,
зокрема передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК
України, з урахуванням положень статті
3 ЦК України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав, дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
він значно перевищує розмір збитків.

Такі висновки узгоджуються з правовою
позицією, висловленою Верховним Судом
України у постанові від 03 вересня 2014
року № 6-100цс14.

На порушення вказаних вимог закону
апеляційний суд уваги не звернув, не
дослідив розрахунок заборгованості, у
якому розмір пені значно перевищує
розмір заборгованості, не надав
вказаному відповідної правової оцінки,
тому рішення апеляційного суду
належить скасувати, а справу передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 липня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: О.В. Кафідова Л.М.
Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана