У х в а л а

іменем україни

9 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
договором позики, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 16 червня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 29 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 15 грудня 2009 року позичив
відповідачу грошові кошти у сумі 35 200
доларів США, які останній зобов'язався
повернути до 16 грудня 2010 року, що
підтверджується розпискою.
Посилаючись на те, що взяті на себе
зобов'язання відповідач не виконав,
просив суд стягнути з відповідача на
його користь 35 200 доларів США, що згідно
офіційного курсу НБУ становить 280 192
грн.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 16 червня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 29 липня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
заборгованість за договором позики від
15 грудня 2009 року у сумі 280 192 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати зазначені судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму коштів) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеними з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За своїми правовими ознаками договір
позики є реальною, односторонньою,
оплатною або безоплатною угодою, на
підтвердження якої може бути надана
розписка позичальника, яка є доказом не
лише укладення договору, а й посвідчує
факт передання грошової суми
позичальнику.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд,
дослідивши належним чином надані
сторонами докази та давши їм
відповідну оцінку, дійшов
обґрунтованого висновку, що
позичальник не повернув одержану за
договором позики грошову суму, а тому
право позивача підлягає захисту шляхом
стягнення з відповідача суми боргу.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судів першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 16 червня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 29 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко