АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7908/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Подорець О. Б. Доповідач - Петренко
І.О. Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 05 серпня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, де треті
особи Четверта дніпропетровська
державна нотаріальна контора,
Приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину, про
визнання договорів купівлі-продажу
домоволодіння та земельної ділянки
частково недійсними та стягнення
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернувся до суду та просив
ухвалити рішення, яким визнати
частково недійсним, в ? частині, видане
ОСОБА_4, свідоцтво про право на спадщину
за законом на земельну ділянку площею
0,0649 га, розташовану по АДРЕСА_1 від 21
вересня 2011 року, зареєстроване в
реєстрі за №5-1264; визнати частково
недійсним, в ? частині, видане ОСОБА_4,
свідоцтво про право на спадщину за
законом на домоволодіння АДРЕСА_1 від 21
вересня 2011 року, зареєстроване в
реєстрі за №5-1262; визнати частково
недійсним договір купівлі-продажу
домоволодіння АДРЕСА_1 від 10 січня 2012
року, зареєстрованого в реєстрі за №26,
укладеного між ОСОБА_4, та ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 в 1/6 частині кожного з
покупців; визнати частково недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,0649 га, розташованої по
АДРЕСА_1 від 10 січня 2012 року,
зареєстрованого в реєстрі за №30,
укладеного між ОСОБА_4, та ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, в 1/6 частині кожного з
покупців; стягнути з ОСОБА_4 моральну
шкоду у розмірі 150 000 грн. та судові
витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5
посилався на те, що йому на праві
власності належить ? частина
домоволодіння АДРЕСА_1 та ? частина
земельної ділянки розташованої по
АДРЕСА_1. ? частина домоволодіння та
земельної ділянки перейшли позивачу в
спадщину після смерті його матері
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач та відповідач ОСОБА_4 є рідними
братами по матері. Поки позивач
звертався до суду з позовом до ОСОБА_4,
останній, звернувся до Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті матері
ОСОБА_9 та отримав свідоцтво про право
на спадщину за законом від 21 вересня 2011
року на все спадкове майно, а саме на
домоволодіння АДРЕСА_1 та на земельну
ділянку площею 0,0649 га розташовану по
АДРЕСА_1.

Свідоцтво про право на спадщину за
законом видано державний нотаріусом
Четвертої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Циганко О.В. У
зв'язку з цим позивач звернувся до
Міністерства юстиції України
Головного Управління юстиції у
Дніпропетровській області зі скаргою
на дії державного нотаріуса та отримав
відповідь від 12.09.2013 року, у якій йому
було запропоновано звернутися з
позовом до суду про визнання свідоцтва
про право на спадщину за законом
недійсним.

Скориставшись свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 21.09.2011 року на
земельну ділянку та домоволодіння в
цілому , ОСОБА_4 продав ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 домоволодіння та земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1. Згідно
договору купівлі-продажу
домоволодіння та земельної ділянки від
10 січня 2012 року покупці купують по 1/3
частці кожний домоволодіння та
земельної ділянки, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1. Однак , відповідач
ОСОБА_4 мав право розпоряджатися тільки
? частиною спадщини після померлої
матері ОСОБА_9 та продавати ? частину
домоволодіння та земельної ділянки,
тобто по 1/6 частині кожному покупцю.

Крім того, діями відповідача ОСОБА_4
позивачу заподіяно моральну шкоду,
оскільки позивач після смерті матері
був позбавлений можливості оформити
спадщину на ? частину спадкового майна,
вимушений постійно звертатися до суду
за захистом свого порушеного права. У
зв'язку з таким відношенням
відповідача ОСОБА_4 у позивача
погіршився стан здоров'я, він
неодноразово перебував на
стаціонарному лікуванні, мав скарги на
головний біль, спазматичні болі, що
підтверджується виписним епікризом.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
05 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5
задоволено частково.

Визнано частково недійсним, в ? частині,
видане ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, свідоцтво
про право на спадщину за законом на
земельну ділянку площею 0,0649 га,
кадастровий номер :01:346:0041,
розташовану по АДРЕСА_1 від 21 вересня 2011
року, зареєстроване в реєстрі за №5-1264.

Визнано частково недійсним, в ? частині,
видане ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, свідоцтво
про право на спадщину за законом на
домоволодіння АДРЕСА_1 від 21 вересня 2011
року, зареєстроване в реєстрі за №5-1262.

Визнано частково недійсним договір
купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1
від 10 січня 2012 року, зареєстрованого в
реєстрі за №26, укладеного між ОСОБА_4,
ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_6, ІПН НОМЕР_2,
ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_3, ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_4, в
1/6 частині кожного з покупців, а всього
в 1/2 частині.

Визнано частково недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,0649 га, кадастровий номер
:01:346:0041, розташованої по АДРЕСА_1
від 10 січня 2012 року, зареєстрованого в
реєстрі за №30, укладеного між ОСОБА_4,
ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_6, ІПН НОМЕР_2,
ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_3, ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_4, в
1/6 частині кожного з покупців, а всього
в ? частині.

В іншій частині позову - відмовлено та
вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду змінити та задовольнити
його позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг,
вважає, що апеляційні скарги необхідно
відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд ,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства , вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим Амур-Нижньодніпровським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Дніпропетровського міського
управління юстиції, актовий запис № 476
від 20 березня 2009 року.

Після її смерті відкрилася спадщина у
вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 та
земельної ділянки площею 0,0649 га.,
кадастровий номер :01:346:0041, яка
розташована по АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_9 є її діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

У передбачений законом шестимісячний
строк ОСОБА_5, як спадкоємець першої
черги, звернувся ( ар. сп. 89) до Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, що підтверджується
матеріалами спадкової справи № 925/2009
відкритою після смерті ОСОБА_9. Однак ,
йому було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, оскільки існували розбіжності
в правовстановлюючих документах та
було запропоновано звернутися до суду
про встановлення факту родинних
відносин між ОСОБА_5 та його матір'ю
ОСОБА_9 ( ар. сп. 147)

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 листопада 2010 року встановлено факт
родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_9,
а саме, що ОСОБА_5 є сином ОСОБА_9

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30 серпня
2011 року рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 12
листопада 2010 року скасовано ( ар. сп. 145 -
146).

В подальшому ОСОБА_5 звернувся до суду в
порядку позовного провадження та
рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
18 травня 2012 року встановлено факт
родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_9,
а саме, що ОСОБА_5 є сином ОСОБА_9 та
визнано за ОСОБА_5 право власності на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ар. сп. 10-13).

18 липня 2012 року державним нотаріусом
Четвертої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Коцар І.В. на ім'я
ОСОБА_5 була винесена постанова про
відмову в видачі свідоцтва про право на
спадщину на земельну ділянку у зв'язку
з неможливістю поданням
правовстановлюючих документів, на ім'я
померлої. ( ар. сп. 147).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
09 вересня 2013 року за ОСОБА_5 визнано
право власності на 12 частину земельної
ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 ( ар.
сп. 14-16).

21 вересня 2011 року до Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом звернувся ОСОБА_4.( ар. сп. 121)
та йому 21 вересня 2011 року було видано
Державним нотаріусом Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Циганко О.В.
свідоцтво про право на спадщину за
законом , зареєстроване в реєстрі під №
5-1262, відповідно до якого останньому
перейшло у спадок домоволодіння
АДРЕСА_1 та було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом ,
зареєстроване в реєстрі під № 5-1264, щодо
спадкування земельної ділянки площею
0,0649 га, кадастровий номер :01:346:0041,
розташованої по АДРЕСА_1.( ар. сп. 138-141).

10 січня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 був укладений договір
купівлі-продажу спірного
домоволодіння, який було посвідчено
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстровано в реєстрі під № 26,
відповідно до якого ОСОБА_4 продав, а
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 купили по 1/3
частині домоволодіння кожний,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ( ар.
сп. 17).

Крім того, відповідно до договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
10 січня 2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
та зареєстрованого в реєстрі під №30
ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3
купили по 1/3 частині кожний земельну
ділянку площею 0,0649 га, кадастровий
номер :01:346:0041, розташовану по
АДРЕСА_1.( ар. сп. 18).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, той з подружжя,
який його пережив та батьки.
Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_9 є її діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Суд при вирішенні спору правильно
посилався на ст.ст. 63,68 Закону України
«Про нотаріат» , якими передбачено, що
нотаріус, який одержав від спадкоємців
повідомлення про відкриття спадщини,
зобов'язаний повідомити про це тих
спадкоємців, місце проживання або
роботи яких йому відоме. Нотаріус може
також зробити виклик спадкоємців
шляхом публічного оголошення або
повідомлення про це у пресі. Нотаріус
при видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом перевіряє факт
смерті спадкодавця, час і місце
відкриття спадщини, наявність підстав
для закликання до спадкоємства за
законом осіб, які подали заяву про
видачу свідоцтва, та склад спадкового
майна. Спадкоємці за законом, які
позбавлені можливості подати
документи, що підтверджують наявність
підстав для закликання до
спадкоємства, можуть бути за письмовою
згодою всіх інших спадкоємців, які
прийняли спадщину і подали докази
родинних, шлюбних чи інших відносин із
спадкодавцем, включені до свідоцтва
про право на спадщину.

Питання видачі свідоцтва про право на
спадщину регулюється ЦК України,
Законом України «Про нотаріат» та
главою 3 наказу Міністерства юстиції
України від 14 червня 1994 року № 18/5,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 07 липня 1994 року за № 152/361 «Про
затвердження Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України» (з подальшими змінами та
доповненнями, яка діяла на момент
виникнення правовідносин) (далі
Інструкція).

Пунктом 114 Інструкції передбачено, що
державний нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом перевіряє факт смерті
спадкодавця, час і місце відкриття
спадщини, наявність підстав для
закликання до спадкоємства осіб, які
подали заяву, склад спадкового майна,
на яке видається свідоцтво про право на
спадщину. На підтвердження цих
обставин від спадкоємців обов'язково
вимагаються відповідні документи.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про
визнання частково недійсним, в 12
частині , свідоцтво про право на
спадщину за законом на земельну
ділянку площею, розташованої по
АДРЕСА_1 від 21 вересня 2011 року, видане
ОСОБА_4 та визнання частково недійсним,
в 12 частині, виданого ОСОБА_4 , свідоцтво
про право на спадщину за законом на
домоволодіння АДРЕСА_1 від 21 вересня 2011
року, суд правильно посилався на
положення ст. 1301 ЦК України , згідно
якої в судовому порядку вирішується
питання про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину, якщо
буде встановлено, що особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування, а
також в інших випадках, встановлених
законом.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
абз.3 п. 27 постанови від 30 травня 2008 року
№ 7 "Про судову практику у справах про
спадкування" відповідно до ст. 1301 ЦК
України свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Правильними являються і посилання суду
на положення ч.1 статті 216 ЦК України,
згідно якої недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

З урахуванням вищенаведеного та того,
що судом обґрунтовано задоволено позов
ОСОБА_5 в частині визнання частково
недійсними свідоцтв про право на
спадщину за законом від 21 вересня 2011
року, виданих на ім.» я ОСОБА_4, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги в
частині визнання частково недійсними
договорів купівлі-продажу ОСОБА_4 та
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 спірного
домоволодіння та земельної ділянки
також задоволені обґрунтовано.

Вивчаючи доводи апеляційної скарги
ОСОБА_5 , колегія суддів вважає , що для
задоволення її підстав не встановлено ,
оскільки посилання позивача на
спричинення йому відповідачем ОСОБА_4
моральної шкоди та обґрунтування вимог
положеннями ст. 23 ЦК України не можуть
бути покладені в основу рішення про
задоволення цих вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4
стосовно того , що на момент відкриття
спадщини ОСОБА_5 не являвся спадкоємцем
, а тому нотаріус не зобов»язаний був
виконувати вищезазначені дії ,
пов»язані з захистом прав спадкоємців
при відкритті спадщини спростовуються
вищевказаними матеріалами справи і ,
зокрема , рішеннями суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про
те , що ОСОБА_5 вже звертався до суду з
позовом про скасування свідоцтва про
право на спадок , однак , йому було
відмовлено в задоволенні такого позову
і дані рішення набрали законної сили не
відповідають фактичним обставинам .

Так , рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 9 вересня
2013 року ( ар. сп. 14) розглянуті позовні
вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , однак предмет
розгляду даної справи був іншим і
відмовлено було ОСОБА_5 в частковому
визнанні свідоцтва про право на
спадщину частково недійсним не по суті
, а в заявку з не виконанням ним вимог
ст.ст. 57-60 ЦПК України .

В зв»язку з цим і посилання в
апеляційній скарзі на ухвалу
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 грудня 2013 року , яким вище
вказане рішення залишено без змін ,
являється також не обґрунтованим ,
оскільки в ньому йдеться про положення
ст.ст. 1280 , 1272 ЦК України , які зазначають
порядок перерозподілу спадщини у разі
прийняття її іншими спадкоємцями ,
вказують на право вимагати передання
іншим спадкоємцям у натурі частини
майна , яке збереглося , або сплати їм
грошової компенсації ( ар. сп.185-186).

Аналогічні доводи містить і апеляційна
скарга ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 . Їх
посилання на те , що час укладення
договорів купівлі-продажу
домоволодіння та земельної ділянки
були відсутні які-небудь заборони на
відчуження самі по собі суттєвого
значення не мають , як твердження про те
, що вони являються добросовісними
набувачами майна.

Решта наведених в апеляційних скаргах
доводів не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
незгоди з висновками суду та
особистого тлумачення апелянтами норм
процесуального права.

Частиною 2 статті 308 ЦПК України
передбачено, що не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Порушень норм процесуального закону,
які б могли призвести до скасування або
зміни рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 05 серпня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
- І.О. Петренко

судді
- С.П. Котушенко

- М.М. Романюк