АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4614/14 Справа № 201/3803/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» - про визнання пункту кредитного договору недійсним, зобов*язання здійснити дію, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року, посилаючись на його незаконність, неповне та невірне встановлення обставин справи, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає скаргу необґрунтованою, а рішення законним, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 13.04.2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 26 265,00 доларів США.

Рішеннями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, від 20.06.2012 та 02.08.2012 р.,залишеними без змін послідуючими інстанціями, задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» та стягнуто на його користь з ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором.

В кредитній справі також міститься додаток №2 до цього кредитного договору, згідно якого позивач нібито підтвердив, що він до підписання Кредитного договору був ознайомлений з інформацією, передбаченою п.2. ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та оригінал кредитного договору отримано ним особисто.

Між тим, судом було встановлено, що відповідач не підписував цей додаток та це підтверджується висновком почеркознавчої експертизи від 08.01.2014 р., проведеної по даній справі.

Постановою слідчого СВ Жовтневого РВ ДГУ ГУМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу по факту підробки його підпису у Додатку №2 до Кредитного договору, але на теперішній час винну особу не встановлено та остаточного рішення по цій кримінальній справі немає.

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності договору є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою статті 203 ЦК України, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З врахуванням встановленого та вимог закону місцевий суд обгрунтовано визнанав додаток-2 до основного договору недійсним як такий, що не відповідає внутрішній волі позивача та здійснений без його волевиявлення.

Разом з тим, суд вірно залишив без задоволення вимогу позивача про зобов*язання Банку перевести валюту кредитування в гривню на момент укладення договору, оскільки така вимога не знаходиться у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Так, Згідно до ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Можливість використання в Україні іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, передбачено статтею 192 ч. 2 та ст.533ч.3 Цивільного кодексу України.

Банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Твердження позивача про обов*язок Банку під час укладання кредитного договору: попередити споживача щодо валютних ризиків під час виконання зобов'язань за кредитним договором, та про те, що під час укладання кредитного договору ОСОБА_3 не виконав такий обов*язок, і, таким чином, має місце необізнаність позивача щодо істотних умов договору, а тому ОСОБА_3 повинен змінити валюту кредитування, - не могли бути підставою для задоволення в цій частині вимог. Такий висновок суду зроблено з врахуванням Положення «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженим постановою Правління НБУ № 496 від 12.11.2003 року, яким визначено, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. Тобто, обставини щодо валютних ризиків є загальновідомими, інформація з цих питань є загальнодоступною, зокрема, міститься у відповідних нормативних актах, доступних для відома громадян та юридичних осіб.

З врахуванням зазначеного та вимог ст.ст. 16, 217 ЦК, - підстав для скасування рішення у наведеній частині не вбачається.

Крім того, суд навів повне правильне обґрунтування свого висновку про пропуск позивачем строку позовної даності, оскільки останній день коли позивач мав право звернутися за захистом порушеного права- 13 квітня 2009 р.( дата укладення кредитного договору-13.04.2006.), але звернувся до суду з позовною вимогою лише 28 березня 2013 року, тобто через 4 роки.

З огляду на усе наведене, суд 1-ї інстанції зробив обґрунтований висновок, що позовні вимоги щодо визнання неправомірним неповідомлення Банком ОСОБА_2 до підписання кредитного договору інформації в обсязі та у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та визнання п.1.1 (Валюта Кредиту) кредитного договору від 13.04.2006 року недійсним і переведення валюти кредитування в гривню є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З наведених вище підстав не можуть вважатись обґрунтованими доводи скарги, тим більше, що вони вцілому повторюють зазначене у позовній заяві.

Справа розглянута повно та всебічно Рішення відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПКУ. Підстав для його скасування або зміни - не встановлено

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

СУДДІ: