Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4557/14-ц
Провадження №: 2/332/1337/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р.
м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у
складі:

головуючого суддіЯцуна О.С.при
секретаріВінник Л.І.розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом
Приватного підприємства «Зевс» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2014 року ПП «Зевс» звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
позики у розмірі 30000,00 грн.,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 03.06.2014 року
відповідач взяв у позивача в позику
грошову суму у розмірі 30000 грн., що
підтверджується договором позики, яку
він зобов'язувався повернути не
пізніше 04.08.2014 року. Незважаючи на
встановлений строк повернення,
відповідач позику не повернув.
Посилаючись на ці обставини, позивач
просив суд стягнути з відповідача на
свою користь заборгованість в розмірі
30000,00 грн. та сплачений судовий збір в
сумі 300,00 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні свої позовні вимоги
підтримали у повному обсязі, просили їх
задовольнити.

Відповідач заперечував щодо
задоволення позовних вимог,
обґрунтовуючи свою позицію тим, що за
підписаним ним договором позики
будь-яких коштів він не отримував, а
позичальник їх не надавав. Спірний
договір був складений на вимогу
керівництва ПП «Зевс», в якому він
працював торговим агентом. Між ним та
підприємством склалися непорозуміння
стосовно розміру заробітної плати,
після чого він написав заяву про
звільнення та взяв обіцяну йому
заробітну плату із коштів
підприємства, які у нього знаходилися.
Після цього йому були висунуті
претензії щодо привласнення коштів
підприємства та керівництво
підприємства примусило його підписати
договір позики.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши і дослідивши письмові
матеріали справи, аналізуючи і
оцінюючи всі надані сторонами докази в
їх сукупності, приходить до висновку,
що позов знайшов своє підтвердження в
судовому засіданні, тому підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступне: 03.06.2014 року
між ПП «Зевс» та ОСОБА_3 було укладено
договір позики, згідно змісту якого,
ОСОБА_3 взяв у ПП «Зевс» в позику
грошову суму у розмірі 30000 грн. без
сплати процентів, що підтверджується
договором позики, підписаним
відповідачем власноруч та видатковим
касовим ордером від 04.06.2014 року.
Повернути позику ОСОБА_3 зобов'язався
не пізніше 01.08.2014 року. На теперішній
час зобов'язання, які закріплені у
договорі, ОСОБА_3 не виконані.

Згідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Згідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Відповідно до правил статті 59 ЦПК
України про допустимість доказів,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

При розгляді справи ОСОБА_3 не надав
письмових доказів на підтвердження
того, що гроші за договором позики він
не отримував, тому позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 1046, 1047-1050 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства «Зевс»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, місце реєстрації:
АДРЕСА_1) на користь Приватного
підприємства «Зевс» (м. Донецьк, вул..
Куйбишева, 73, п/р 1179, ПАТ
«Авант-Банк» в м. Києві, МФО 380708, ) заборгованість за договором
позики у розмірі 30 000,00 грн. та судовий
збір у розмірі 300,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Заводський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня його
проголошення.

Суддя
О.С. Яцун