У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Болехівський завод будівельних
матеріалів» про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки, за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Болехівський завод будівельних
матеріалів» на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 27
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 24
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що 19 липня 2013 року
ОСОБА_4, керуючи належним товариству з
обмеженою відповідальністю
«Болехівський завод будівельних
матеріалів» (далі - ТОВ «Болехівський
завод будівельних матеріалів»)
транспортним засобом MAN-F-2000, державний
номерний знак НОМЕР_1, по вул.
Деповській у м. Івано-Франківську, не
вибрав безпечного бокового інтервалу
та допустив наїзд на автомобіль марки
«Тойота Авенсіс», державний номерний
знак НОМЕР_2, під його керуванням,
внаслідок чого обидва автомобілі
отримали технічні пошкодження, а йому
завдано збитки, які згідно з висновком
експерту складають 6 428 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд стягнути з відповідача 6 428 грн на
відшкодування майнової шкоди, 600 грн за
проведення експертної грошової оцінки
відновлювального ремонту автомобіля,
витрати за проведення трасологічної та
транспортно-трасологічної експертизи
в розмірі 1 483 грн 49 коп., витрати на
бензин у зв'язку з доставкою автомобіля
у м. Львів у НДІ судових експертиз у
розмірі 565 грн 70 коп., 10 тис. грн
на відшкодування моральної шкоди, а
судові витрати з оплати судового збору
просив покласти на відповідача,
оскільки від сплати таких він
звільнений.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 27
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
квітня 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ТОВ «Болехівський
завод будівельних матеріалів» на
користь ОСОБА_3 6 428 грн на
відшкодування майнової шкоди, 2 тис. грн
на відшкодування моральної шкоди та
витрати на проведення експертизи в
розмірі 600 грн, на користь держави -
судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. У
решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Болехівський
завод будівельних матеріалів» просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із доведеності факту та
розміру завдання позивачу шкоди
ОСОБА_4, який на час вчинення
дорожньо-транспортної пригоди
перебував у трудових відносинах з
ТОВ «Болехівський завод
будівельних матеріалів», тому така
шкода в силу ч.1 ст.1172 ЦК
України підлягає стягненню з
відповідача, який відповідає за шкоду,
завдану його працівником. При цьому
позивачем на заявлялось клопотання про
залучення до участі у справі
страховика.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна, оскільки до
них суди дійшли з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що 19 липня 2013 року о
13 год 50 хв. ОСОБА_4, керуючи належним ТОВ
«Болехівський завод будівельних
матеріалів» транспортним засобом
MAN-F-2000, державний номерний знак НОМЕР_1,
по вул. Деповській у м.
Івано-Франківську, не вибрав
безпечного бокового інтервалу та
допустив наїзд на автомобіль марки
«Тойота Авенсіс», державний номерний
знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3,
внаслідок чого обидва автомобілі
отримали технічні пошкодження.
Постановою Болехівського міського
суду Івано-Франківської області від 13
листопада 2013 року вина ОСОБА_4 у
вчиненні даної дорожньо-транспортної
пригоди доведена, проте провадження по
адміністративній справі закрито у
зв'язку із закінченням строку
накладення адміністративного
стягнення (з нереабілітуючих обставин).
Разом з тим постановою Верховинського
районного суду Івано-Франківської
області від 22 серпня 2013 року
провадження у справі про притягнення
ОСОБА_3 до адміністративної
відповідальності закрито у зв'язку з
відсутністю в його діях складу
правопорушення (з реабілітуючих
обставин).

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та ст. 1194 ЦК України при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 16 постанови від 1 березня 2013
року № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» відповідно до ст. 21
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону,
зобов'язані застрахувати ризик своєї
цивільної відповідальності, яка може
настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК
України, залучити до участі у справі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення ст. 1194 ЦК України, питання про
відшкодування шкоди само собою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого ст. 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язку щодо письмового
надання страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого ст. 33 цього Закону
обов'язку застосовується судом першої
інстанції, у зв'язку із чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

Таким чином, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 10
ЦПК України та ст. ст. 13, 21
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» обов'язковому
з'ясуванню підлягав факт наявності чи
відсутності полісу у власника
транспортного засобу марки MAN-F-2000,
державний номерний знак НОМЕР_1, на
момент настання дорожньо-транспортної
пригоди та можливості притягнення до
участі у справі у якості
співвідповідача страховика.

Заперечуючи проти позову, ТОВ
«Болехівський завод будівельних
матеріалів» посилався на те, що завдана
позивачу шкода підлягає відшкодуванню
страховою компанією, з якою ним було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, у зв'язку з чим
зверталось до суду з клопотанням про
залучення до участі в справі в якості
співвідповідача страхової компанії
«Княжа Воєнна Іншуранс Груп», проте в
задоволенні клопотання було
відмовлено, чим позбавлено відповідача
права на захист прав у суді.

Проте суди в порушення вимог ст. ст. 212 -
214, 315 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернули,
заперечень відповідача належним чином
не перевірили, не дослідили умови
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладеного ТОВ
«Болехівський завод будівельних
матеріалів» зі страховою компанією й
відповідно не з'ясували чи мав
можливість ОСОБА_3 реалізувати своє
право на відшкодування майнової шкоди
за рахунок страхової компанії
відповідно до умов такого договору.

За таких обставин, коли фактичні
обставини, від яких залежить правильне
вирішення справи, не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Болехівський завод будівельних
матеріалів» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від
27 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 24 квітня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта