Справа № 755/1306/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря БатченкоД.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після померлої ОСОБА_4.

Вимоги мотивує тим, що відповідачка є його матір»ю, а ОСОБА_4 його бабусею, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р. у віці 85 років.

Під час подання 14.10.2013 р. до приватного нотаріуса заяви про прийняття спадщини він дізнався, що спадкова справа вже була відкрита Десятою Київською державною нотаріально конторою за заявою відповідачки, яку вона подала ще до спливу сорока днів після смерті спадкодавця, у зв»язку з чим він дуже обурився, оскільки більше трьох років тому ОСОБА_2 викреслила його та свою матір зі свого життя, відреклася від них, жодного разу не поцікавилася здоров»ям ОСОБА_4, незважаючи на те, що знала про хворобу його бабусі і про це їй неодноразово повідомляли.

Останні три роки його бабуся хворіла на онкологічне захворювання, що і стало причиною її смерті, а тому протягом останніх років і до смерті ОСОБА_4 перебувала у тяжкому стані і потребувала допомоги і турботи.

Однак, відповідачка весь цей час ухилялася від надання допомоги своїй рідній матері, його бабуся не бачила від ОСОБА_2 ні матеріальної, ні моральної, ні фізичної допомоги. Три роки ОСОБА_4 намагалася хоча б поспілкуватися з відповідачкою, проте безрезультатно. Бабусі життєво необхідно було, щоб її єдина дочка приїжджала її відвідати, поговорити та просто обійняти і їй життєво необхідно було усвідомлення того, що дочка її не забуває. Після кожного випадку коли ОСОБА_2 ігнорувала телефонні дзвінки бабусі остання впадала в розпач, постійно переживала стрес та говорила про те, що навіщо жити коли вона не потрібна власній доньці.

Відповідачка свідомо залишила у небезпеці свою пристарілу матір, не відчуваючи при цьому ніяких докорів сумління, а тепер після її смерті, як нічого і не сталося, намагається прийняти спадщину на яку не має ніякого морального права.

Позивач зазначає, що за викладених обставин відповідачка має бути усунена від права на спадкування за законом після смерті його бабусі, оскільки завжди мала можливість, але свідомо ухилялася від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної та моральної підтримки.

Судом було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору спадкоємицю за заповітом ОСОБА_4 ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та викладені у заяві обставини, додатково пояснив, що його бабуся ОСОБА_4 мешкала на АДРЕСА_1 у м. Києві, а коли там проживали квартиранти, то знаходилася на дачі в с. Зазьмьє, мала цивільного чоловіка, з бабусею проживав він та з Росії приїздила її сестра. На хворобу ОСОБА_4 не скаржилася, проте мала депресії через відсутність спілкування з відповідачкою. ОСОБА_2 ображала свою матір нецензурною лайкою, не брала слухавки. Його бабуся мала онкологічне захворювання шлунку, він поклав її до лікарні 08.05.2013 року на операцію, після чого забрав додому. Коли стало ОСОБА_4 зле знову завіз її у лікарню, де вона померла у нього на руках, відповідачки тоді поряд не було.

Відповідачка та представник відповідачки ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечували, посилаючись на безпідставність та недоведеність вимог. При цьому відповідачка пояснила, що її матір жила на дачі, так як позивач здавав материну квартиру квартирантам і забирав собі гроші. ОСОБА_1 піднімав на неї та її матір руки, тому ОСОБА_4 говорила, що боїться позивача і потакала йому. На дачі матір вона відвідувала коли позивача там не було, так як між ними складні стосунки, також з матір»ю зустрічалася у Києві, остання приїздила до них. Коли її матір захворіла, то вона щодня була біля неї у лікарні, купувала ліки, останні дні ночувала. Вона ОСОБА_4 не ображала, конфліктів між ними не було, лише інколи були суперечки через лояльне ставлення матері до позивача та через відношення між членами сім»ї.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, пояснила, що вона є донькою відповідачки. Її бабуся ОСОБА_4 постійно спілкувалася з відповідачкою. ОСОБА_2 надавала своїй матері фізичну, матеріальну і моральну допомогу, постійно бачилась з нею в м. Києві у квартирі батька на АДРЕСА_2, підтримувала з нею зв»язок, коли бабуся лежала у лікарні щодня приїжджала до неї.

Представник третьої особи Головного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, суду подала письмові пояснення про те, що розгляд справи залишає на розсуд суду та просить ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства за наявними документами і доказами за відсутності представника Головного управління юстиції в м. Києві (а.с. 55).

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що відповідачка є її свекруха, яка більше трьох років не піклувалася про ОСОБА_4 та відмовлялася спілкуватися з нею, або під час розмов ображала свою матір і негативно до неї ставилася. Спадкодавець останні шість місяців перед смертю через хворобу потребувала допомоги, яку відповідачка не надавала, піклувалися про бабусю лише вона з чоловіком та приїздила з м. Нижнього Новгороду рідна сестра покійної. ОСОБА_4 боляче переносила таке відношення до неї відповідачки.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона з третьою особою у справі разом навчались і виступали на концертах на які неодноразово приїжджала Рімма Іванівна і відповідачка, між якими були добрі відносини, тоді ОСОБА_4 була в гарному стані. Востаннє бачила Рімму Іванівну на концерті та на квартирі по АДРЕСА_2 у м. Києві у 2012 році.

Свідок ОСОБА_8 засвідчив, що він чоловік відповідачки на якій одружився у 1993 р. та вітчим позивача. Відносини його, жінки та пасинка були складні. Позивач з дитинства ріс егоїстом, стосунки в сім»ї періодично налагоджувалися; востаннє між сторонами відносини погіршилися та припинилося спілкування після бійки близько чотирьох років тому коли викликали міліцію, тоді його з дружиною позивач побив, після чого вони з ОСОБА_4 спілкувалися та зустрічалися без участі позивача.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, третьої особи ОСОБА_9, представника відповідачки ОСОБА_5, який також є представником третьої особи ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

За повідомленням сторін по страві, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про народження та свідоцтва про укладення шлюбу, відповідачка ОСОБА_2. є матір»ю позивача та донькою ОСОБА_4, отже позивач являється онуком ОСОБА_4 з боку матері.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 85 років.

Спадкова справа № 561/2013 щодо майна померлої ОСОБА_4 була відкрита Десятою Київською державною нотаріальною конторою за заявою відповідачки про прийняття спадщини від 26.07.2013 року.

Згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 також являються позивач та третя особа ОСОБА_3 на ім»я яких спадкодавець склала заповіт від 24.05.2011 року, посвідчений секретарем виконкому Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, зареєстрований у реєстрі за № 102, яким заповіла належну їй ? частину земельної ділянки площею 0,05 га для ведення садівництва.

Заява про прийняття спадщини за заповітом позивачем до органів нотаріату подавалася 14.10.2013 року.

Отже позивач є спадкоємцем за законом другої черги після смерті ОСОБА_4, згідно положень ст. 1262 ЦК України.

За заявленими вимогами позивач просить усунути відповідачку від права на спадкування за законом після померлої ОСОБА_4, посилаючись на те, що останній відповідачка протягом більше трьох років не надавала будь-якої допомоги, не приділяла відповідної уваги, уникала спілкувань, жорстко ставилася до своєї матері та свідомо ухилялася від надання матеріальної і моральної підтримки, яких потребувала спадкодавець; турбота і піклування про ОСОБА_4 здійснювалися лише ним без будь-якої участі відповідачки.

Згідно ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз»яснено в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

На підтвердження вимог позивачем надана медична документація, в тому числі виписки з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 за 2010-2013 р.р. ДНУ «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини», з яких убачається, що спадкодавець у 2010 р. та у 2012 р. за медичною допомогою не зверталася (а.с. 104-108).

Згідно вказаної виписки та виписки з історії хвороби № 1043/3, ОСОБА_4 знаходилася на обстеженні та лікуванні в центрі пульмонології, алергології та клінічної імунології КЛ «Феофанія» з 16.03.2011 р. по 22.03.2011 р., при цьому їй було встановлено діагноз негоспітальна пневмонія в нижній долі лівої легені 3 категорія. 01 листопада 2011 р. ОСОБА_4 викликала дільничного терапевта додому зі скаргами на слабкість, пітливість, підвищення температури тіла, кашель, часте серцебиття, був встановлений попередній діагноз: гострий трахеобронхіт; пацієнтка від запропонованої госпіталізації до лікарні відмовилася, самостійно приймала тетрациклін.

Також із виписки та медичних карток стаціонарного пацієнта № 1579/1, 1839/1 вбачається, що ОСОБА_4 22.04.2013 року зверталася до хірурга Центру зі скаргами на біль в епігастрії, нудоту вранці, тяжкість та варикозні зміни в нижніх кінцівках.

На стаціонарному лікуванні ОСОБА_4 знаходилася з 08.05.2013 року по 28.05.2013 р., тоді був встановлений діагноз рак шлунку, інфільтративна форма, ІV ст.

При цьому, як вказано у виписці з медичної картки, зазначеній госпіталізації передувало звернення спадкодавця 08 травня 2013 року до дільничного терапевта зі скаргами на болі в животі, тошноту, рвоту після їжі, тоді ж від запропонованого дообстеження в амбулаторних умовах ОСОБА_4 категорично відмовлялася (а.с. 105).

Вдруге ОСОБА_4 поступила до лікарні по швидкій допомозі у важкому стані з явищами вираженої ракової інтоксифікації та кахексії і знаходилася там з 30.05.2013 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У довідці про причину смерті вказано, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р., причина смерті рак шлунку.

Разом з тим судом безспірно встановлено, що ОСОБА_4, незважаючи на свій похилий вік, до моменту потрапляння у лікарню на стаціонарне лікування до травня 2013 року самостійно пересувалася, сама себе обслуговувала, тобто у безпорадному стані не перебувала, що також підтверджується вищевказаними записами у медичних документах.

Як пояснив сам позивач, ОСОБА_4 стала себе погано почувати з квітня 2013 року, проте ще ходила, раніше вона на хворобу не скаржилася і прикута до ліжка була вже у лікарні Феофанія останній місяць перед смертю.

Крім того, позивач також пояснив, що в садовому товаристві де мешкала його бабуся є магазин куди ОСОБА_4 ходила лише щоб прогулятися, оскільки потреби в харчах вона не мала, так як продуктами він бабусю повністю забезпечував, тому матеріальної допомоги ОСОБА_4 у відповідачки не просила; під час перебування спадкодавця в лікарні у травні 2013 р. відповідачка приходила до своєї матері, спілкувалася з нею, купувала якісь ліки; коли після операції він забрав бабусю додому на два дні тоді викликав відповідачку і вона приїхала до своєї матері; під час знаходження вдруге бабусі у лікарні відповідачка також там з»являлася, давала вказівки лікарям щодо лікування своєї матері.

У медичній документації також наявна заява від ІНФОРМАЦІЯ_2 року з підписами сторін по справі, яка спільно подавалася ними до головного лікаря клінічної лікарні «Феофанія» з проханням видати тіло матері ОСОБА_4 без проведення розтину.

Враховуючи вищевикладене, позивачем суду не доведено обставин знаходження спадкодавця у безпорадному стані та ухилення від надання останній допомоги відповідачкою в період хвороби та лікування її матері, що, з огляду на положення вищенаведеної ст. 1224 ЦК України, виключає можливість задоволення позову про усунення відповідачки від права на спадкування за законом.

За викладених обставин позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1223, 1224, 1261, 1262 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, ст. ст. 10, 11, 58, 60, 77, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя