Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна
О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та звернення
стягнення на предмет іпотеки

за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» на рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 14 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
(далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)
звернулося до суду із позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Вимоги мотивовано тим, що 7 червня 2007
року між банком й ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 035/07- MUK, за яким
банк зобов'язався надати позичальнику
кошти у тимчасове користування
окремими частинами (траншами)
відповідно до додаткових угод
договору, що укладаються між сторонами
у межах рамкової угоди з лімітом
максимальної заборгованості
100 000 доларів США, зі сплатою 14, 50 %
річних за користування кредитними
коштами. В забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором 7
червня 2011 року між банком й ОСОБА_4

Додатковою угодою №1 від 7 червня 2007
року до кредитного договору №
035/07-MUK видано транш кредитних коштів у
розмірі 60 000 доларів США зі строком
користування до 7 червня 2022 року.
Додатковою угодою №2 від 15
листопада 2007 року видано транш
кредитних коштів у розмірі 20 000 доларів
США зі строком користування до 3 червня
2022 року.

Додатковою угодою № 3 від 27 травня 2008
року, а саме п.2.1 передбачено, що
починаючи з 25 липня 2007 року по 27 травня
2008 року відсоткова ставка складатиме
14,5% річних, а з 27 травня 2008 року до
повного погашення заборгованості за
кредитними ресурсами відсоткова
ставка складатиме 17 % річних.

Посилаючись на те, внаслідок порушення
позичальником строку та порядку
погашення кредиту станом на 1 липня 2011
року утворилася заборгованість у
розмірі 1 731 678, 48 грн, з яких: сума
заборгованості за тілом кредиту -
621 020, 80 грн (77 897, 32 доларів США),
заборгованість за процентами -
188 235,09 грн (23611,14 дол. США) та пеня - 922
422, 59 грн, банк просив стягнути указану
суму із боржника та поручителя
солідарно.

Рішенням Свалявського районного суду
Закарпатської області від 9 вересня 2011
року позов задоволено. Стягнуто
солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 1 731 678, 48
грн заборгованості за кредитним
договором. Вирішено питання про судові
витрати.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 14 березня 2014
року змінено рішення суду першої
інстанції. Стягнуто із ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» 1 731 678, 48 грн заборгованості
за кредитним договором. У задоволенні
вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до
ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання
про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит», посилаючись на порушення
апеляційним судом норм матеріального
і процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

У справі встановлено, що 7 червня 2007
року між банком й ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 035/07- MUK, за яким
банк зобов'язався надати позичальнику
кошти у тимчасове користування
окремими частинами (траншами)
відповідно до додаткових угод
договору, що укладаються між сторонами
у межах рамкової угоди з лімітом
максимальної заборгованості 100 000
доларів США, зі сплатою 14, 50 % річних за
користування кредитними коштами. В
забезпечення виконання зобов'язання за
кредитним договором 7 червня 2011 року
між банком й ОСОБА_4

Додатковою угодою №1 від 7 червня 2007
року до кредитного договору №
035/07-MUK видано транш кредитних коштів у
розмірі 60 000 доларів США зі строком
користування до 7 червня 2022 року.
Додатковою угодою №2 від 15
листопада 2007 року видано транш
кредитних коштів у розмірі 20 000 доларів
США зі строком користування до 3 червня
2022 року.

Додатковою угодою № 3 від 27 травня 2008
року, а саме п.2.1 передбачено, що
починаючи з 25 липня 2007 року по 27 травня
2008 року відсоткова ставка складатиме 14,
5% річних, а з 27 травня 2008 року до повного
погашення заборгованості за
кредитними ресурсами відсоткова
ставка складатиме 17 %
річних.

Відмовляючи у задоволенні вимог банку
до поручителя ОСОБА_4, апеляційний суд
виходив із того, що докази повідомлення
поручителя про підвищення процентної
ставки за користування кредитом із 14, 5%
до 17 % річних відсутні, тому порука
припинилася на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК
України.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554
ЦК України).

Обсяг зобов'язань поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель (ч.
ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 України порука
припиняється, зокрема, у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає у
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо (висновки
Верховного Суду України, викладені у
постанові № 6-97цс13 від 25
вересня 2013 року).

У п. 4.4 договору поруки, укладеного із
ОСОБА_4, сторони погодили, що внесення
змін та доповнень до кредитного
договору, внаслідок чого збільшується
обсяг відповідальності поручителя, не
допускається без його згоди.

Згідно п. 2.2 договору поруки, поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що й позичальник, у тому числі
щодо сплати основного боргу,
щомісячних процентів та підвищених
процентів, сплати комісійної
винагороди, неустойки за основним
боргом і процентами, а також
відшкодування збитків.

Умови кредитного договору (п. 3)
передбачають нарахування та сплату
щомісячних процентів, тобто розміру
процентної ставки за користування
кредитом у разі, коли терміни внесення
платежів не порушено; підвищених
процентів - розміру підвищеної
процентної ставки за користування
кредитом у разі порушення строків
погашення кредиту. При цьому у разі
дотримання графіку внесення платежів
процентна ставка як плата за
користування кредитними коштами
залишається у погодженому сторонами
розмірі.

Забезпечивши виконання кредитного
зобов'язання порукою, ОСОБА_4 погодився
на те, що розмір процентної ставки, який
підлягає сплаті щомісяця відповідно до
графіку погашення кредиту, становить 14,
5 % річних. У разі порушення строків
погашення кредитних коштів поручитель
згідно п. 2.2. договору поруки дав згоду
на сплату підвищених процентів у
періоді, де має місце прострочення
платежів.

Разом з тим, додаткова угода № 3 від 27
травня 2008 року змінює забезпечене
порукою зобов'язання шляхом підвищення
розміру щомісячних процентів, які
мають сплачуватися відповідно до
графіку погашення кредиту, що збільшує
обсяг відповідальності та з огляду на
положення п. 4.4. договору поруки
потребує згоди поручителя на таке
збільшення.

Апеляційний суд дослідив умови та
обсяг відповідальності ОСОБА_4 щодо
виконання забезпеченого його порукою
зобов'язання, у відповідності до вимог
ст. 212 ЦПК України оцінив
подані сторонами докази та з
урахуванням повного й всебічного
з'ясування обставин справи дійшов
обґрунтованого висновку про
припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559
ЦК України.

Доводи касаційної скарги ґрунтуються
на помилковому ототожненні правової
природи підвищених процентів та
підвищеної процентної ставки за
кредитом, що висновків апеляційного
суду не спростовують та не дають
підстав для скасування ухваленого ним
рішення.

Ознайомлення із розміром кредитного
боргу не свідчить про обізнаність
поручителя щодо порядку його
нарахування, тому доводи касаційної
скарги у цій частині також є
безпідставними.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску
відповідачем строку на апеляційне
оскарження рішення суду першої
інстанції не впливають на правильність
вирішення справи апеляційним судом,
оскільки було встановлено, що копію
оскаржуваного рішення ОСОБА_4 отримав 13
лютого 2014 року. Доказів на спростування
указаних обставин банк не надав.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 14 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко