У х в а л а

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Кафідової
О.В., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Центр
фінансових послуг», третя особа -
ОСОБА_5, про припинення зобов`язань за
договорами поруки та визнання
додаткової угоди недійсною,

за касаційною скаргою Кредитної спілки
«Центр фінансових послуг» на рішення
апеляційного суду Київської області
від 09 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до
Кредитної спілки «Центр фінансових
послуг» (далі - КС «Центр фінансових
послуг»), який уточнили у процесі
розгляду справи, і остаточно просили
суд:

- визнати припиненою поруку за
договором поруки від 31 березня 2009 року
№ В-3/0066/09/11/10, укладеним між КС «Центр
фінансових послуг», ОСОБА_5 та ОСОБА_3;

- визнати припиненою поруку за
договором поруки від 31 березня 2009 року
№ В-3/0066/09/11/10, укладеним між КС «Центр
фінансових послуг», ОСОБА_5 та ОСОБА_4;

- визнати недійсною додаткову угоду до
кредитного договору від 31 березня
2009 року № В-3/0066/09/11/10.

На обґрунтування позовних вимог
посилались на те, що 31 березня 2009 року
між КС «Центр фінансових послуг» та
ОСОБА_5 було укладено кредитний договір
№ В-3/0066/09/11/10, за умовами якого кредитна
спілка надала позичальнику грошові
кошти в кредит у розмірі 61 241 грн
66 коп. на умовах строковості,
зворотності, платності та
забезпеченості відповідно до умов
цього договору.

Того ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором між КС «Центр
фінансових послуг», ОСОБА_5,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено окремі
договори поруки, відповідно до умов
яких поручителі зобов'язались
відповідати перед кредитодавцем за
належне виконання позичальником
взятих на себе зобов'язань.

Позивачі вказали, що договорами поруки
не встановлено строку, після якого
порука припиняється, а умови договору
поруки про їх дію до повного виконання
боржником своїх зобов'язань перед
банком за кредитним договором не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки.

Також зазначили, що КС «Центр
фінансових послуг» протягом 3
років 6 місяців будь-яких вимог до них,
як до поручителів, не пред'являла і не
повідомляла їх про невиконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, а в кінці серпня 2012 року вони
дізнались про звернення кредитної
спілки до них з позовом до третейського
суду, рішенням якого позовні вимоги КС
«Центр фінансових послуг» задоволено у
повному обсязі.

Вказували, що позичальник припинив
виконувати взяті на себе зобов'язання у
2009 році, а тому договори поруки
припинили свою дію, оскільки кредитна
спілка протягом 3 років 6 місяців не
пред'явила до них вимог; при цьому
вважають, що додаткова угода до
кредитного договору є недійсною,
оскільки їх підписи на ній виконані не
ними, а іншими особами з наслідуванням
їх підписів.

Посилаючись на вищевикладене, просили
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заочним рішенням Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 05 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 задоволено.

Визнано припиненою поруку, визначену
договором поруки від 31
березня 2009 року № В-3/0066/09/11/10, укладеним
між КС «Центр фінансових послуг» та
ОСОБА_3, з дня укладення договору
поруки.

Визнано припиненою поруку, визначену
договором поруки від 31
березня 2009 року № В-3/0066/09/11/10, укладеним
між КС «Центр фінансових послуг» та
ОСОБА_4, з дня укладення договору
поруки.

Визнано недійсною додаткову угоду до
кредитного договору від 31
березня 2009 року № В-3/0066/09/11/10.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 09 квітня 2014 року апеляційну
скаргу КС «Центр фінансових послуг»
задоволено частково, рішення суду
першої інстанції в частині визнання
припиненою поруки, укладеної між КС
«Центр фінансових послуг», ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі КС «Центр
фінансових послуг», посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить змінити рішення суду
апеляційної інстанції в частині
визнання додаткової угоди недійсною, а
також в частині стягнення з
відповідача судових витрат та витрат,
пов'язаних з проведенням
почеркознавчої експертизи.

Частиною 2 ст. 324 ЦК України передбачено,
що підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на
касаційну скаргу, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, керувався положеннями ч. 4 ст. 559
ЦК України та дійшов висновку про
припинення договорів поруки, а також
про наявність підстав відповідно до
вимог ст. 215 ЦК України для визнання
недійсною додаткової угоди до
кредитного договору від 31 березня 2009
року № В-3/0066/09/11/10.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції в
частині припинення зобов'язань за
договорами поруки та ухвалюючи в цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, виходив із
того, що на момент подання позову
відповідачем не порушений строк на
звернення з вимогами до поручителів,
оскільки основне зобов'язання за
кредитним договором припиняється з 25
березня 2014 року (остання дата погашення
боргу згідно графіка платежів) при
повному виконанні позичальником своїх
зобов'язань.

Залишаючи без змін рішення місцевого
суду в частині визнання недійсною
додаткової угоди, апеляційний суд
погодився із висновками суду першої
інстанції, зробленими з урахуванням
судово-почеркознавчої експертизи.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року
№ 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку», перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.
Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями
цивільного процесуального
законодавства на апеляційний суд
покладено обов'язок перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, встановлені
судом фактичні обставини і усувати
недоліки, допущені судом першої
інстанції.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції вважає, що зазначеним
вимогам рішення суду апеляційної
інстанції не відповідає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 31 березня 2009
року між КС «Центр фінансових послуг»
та ОСОБА_5 було укладено кредитний
договір № В-3/0066/09/11/10, за
умовами якого кредитна спілка надала
позичальнику грошові кошти в кредит у
розмірі 61 241 грн 66 коп. на умовах
строковості, зворотності, платності та
забезпеченості відповідно до умов
цього договору (а. с. 8, 9).

Того ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено окремі договори поруки,
відповідно до умов яких поручителі
зобов'язались відповідати перед
кредитодавцем за належне виконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань (а. с. 10, 11).

31 березня 2009 року між КС «Центр
фінансових послуг», ОСОБА_5,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено
додаткову угоду до кредитного договору
від 31 березня 2009 року №
В-3/0066/09/11/10, відповідно до умов якої всі
спірні питання, пов'язані з виконанням
кредитного договору, вирішуватимуться
шляхом розгляду їх постійно діючим
третейським судом відповідно до
регламенту третейського суду (а. с. 160).

Проаналізувавши матеріали справи,
колегія суддів суду касаційної
інстанції вважає, що суд апеляційної
інстанції, скасовуючи рішення
місцевого суду в частині визнання
поруки припиненою та залишаючи без
змін рішення суду в частині визнання
додаткової угоди недійсною, дійшов
взаємовиключних висновків і вказані
порушення не можуть бути виправлені
касаційним судом.

При цьому колегія суддів касаційного
суду керується тим, що позивачами були
заявлені вимоги про визнання
додаткової угоди недійсною з підстав
відсутності їх волевиявлення на її
укладення, оскільки вони не
підписували вказану додаткову угоду, а
підписи на ній виконані іншими особами.

Заявляючи вимоги про визнання поруки
припиненою, позивачі посилалися на ту
обставину, що позичальник тривалий час
(3 роки 6 місяців)
порушував зобов'язання щодо погашення
кредиту, разом з тим, КС «Центр
фінансових послуг» заявила свої вимоги
зі спливом 6 місячного строку,
передбаченого ч. 4 ст. ст. 559 ЦК України.

Для вирішення зазначених вимог
необхідна наявність підстав,
передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України
щодо визнання правочинів недійсними.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
позивачами заявлено клопотання про
проведення почеркознавчої експертизи,
а судом апеляційної інстанції
досліджено висновок
судово-почеркознавчої експертизи від
05 листопада 2013 року № 10864/10865/13-32
та правильно враховано, що підпис на
додатковій угоді, яка містить у собі
третейське застереження, виконаний не
ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням
його підпису.

Разом з тим апеляційним судом не
враховано, що відповідно до
ст. 217 ЦК України недійсність окремої
частини правочину не має наслідком
недійсності інших його частин і
правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини.

При розгляді вимог про визнання
додаткової угоди недійсною, суд
апеляційної інстанції не врахував, що
надані докази щодо відсутності
волевиявлення тільки відносно ОСОБА_4

ОСОБА_3, як сторона правочину, не надав
доказів відсутності його
волевиявлення на укладення цього
правочину та не спростував висновку
судово-почеркознавчої експертизи від 05
листопада 2013 року № 10864/10865/13-32,
що підпис від його імені виконаний ним
особисто.

Оскільки суд апеляційної інстанції на
порушення положень ст. 303 ЦПК України не
встановив як фактичних обставин щодо
укладення додаткової угоди і ОСОБА_4 і
ОСОБА_3, так і різних правових наслідків
для кожного із позивачів за
результатами розгляду зазначеної
частини позовних вимог, та не врахував
при вирішенні інших позовних вимог
наявність рішення третейського суду
від 09 листопада 2012 року, за
результатами розгляду якого стягнуто
заборгованість за відсотками та
штрафними санкціями як з позичальника
так і поручителів, тому рішення
апеляційного суду Київської області
від 09 квітня 2014 року підлягає
скасуванню із направлення справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції з підстав, встановлених ч. 2
ст. 338 ЦПК України.

В силу ч. 2 ст. 348 ЦПК України підлягає
скасуванню і ухвала судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 квітня 2014 року про відмову у
відкритті касаційного провадження у
вказаній справі за касаційними
скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Кредитної спілки
«Центр фінансових послуг»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 09 квітня 2014 року та ухвалу
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 квітня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді:

О.В. Кафідова

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана