АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1344/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді
Спірідонової Т.В.,

суддів - Фанди В.П.,
Купельського А.В.,

при секретарі - Дорощук О.М.

за участю: представника апелянта -
ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 29 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання
права власності на нерухоме майно та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання права
власності на нерухоме майно,

встановила:

В жовтні 2013 року позивач ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом та просив
визнати 1/2 магазину на І поверсі,
загальною площею 99,6 кв.м за адресою:
АДРЕСА_1 спільною частковою власністю,
виділивши в його приватну особисту
власність 6 кв.м. 1/2 частини магазину на 1
поверсі, загальною площею 99,6 кв.м за
адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування
позовних вимог вказав, що в липні 2002
року він погодився з пропозицією
ОСОБА_3 про участь у фінансуванні
будівництва нежитлового приміщення,
яке знаходиться в АДРЕСА_1 та передав
відповідачу 17000 грн., що
підтверджується актом передачі
грошових коштів. Відповідачі пообіцяли
передати йому по закінченню
будівництва у власність 6 кв.м.
нежитлового приміщення. У 2013 році
позивач ОСОБА_5 дізнався про те, що за
правовстановлюючими документами він
не являється співвласником
нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

В січні 2014 року відповідач ОСОБА_4
звернулась до суду з зустрічним
позовом та просила визнати за нею право
особистої приватної власності на 1/2
нежитлового приміщення в АДРЕСА_1
загальною площею 99,6 кв.м. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 23.10.2001 року між ЗАТ
«Октант» та ОСОБА_3 був

________________________________________________________________________
________

Головуючий в першій інстанції - Карплюк
О.І.

Доповідач - Спірідонова Т.В.

Категорія 2,5

укладений контракт про дольове
інвестування у житлове будівництво
№11-ЖК-13/2, згідно якого ЗАТ «Октант»
зобов'язане збудувати нежитлове
приміщення в АДРЕСА_1 загальною площею
56,7 кв.м. та передати ОСОБА_8 у власність
обумовлений об'єкт інвестування, а
ОСОБА_8 в свою чергу зобов'язаний
забезпечити відповідне інвестування
та прийняти його у свою власність.
Фінансування нежитлового приміщення
здійснювалося за власні кошти ОСОБА_4,
оскільки син позивачки - ОСОБА_3 та
невістка ОСОБА_6 не працювали та
знаходилися на її утриманні. Про
підписання договору №2 про уступку
вимоги від 03.09.2003р. було відомо і ОСОБА_6,
яка не заперечувала про переуступку
права вимоги.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 22 січня
2014 року вказані позови були об'єднані в
одне провадження.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 29 квітня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_5 та
зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким зустрічний позов задовольнити
повністю, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин
справи. Апелянт зазначила, що судом не
досліджувалися докази по справі, які
підтверджують її права вважатися
власником нежитлового приміщення
АДРЕСА_1, а саме договір переуступки
права вимоги від 03 вересня 2003 року,
квитанції про сплату внеску ОСОБА_4 до
ЗАТ «Октант», відсутність доходів у
сім'ї ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та наявність
постійного доходу у апелянта. Крім того
судом в порушення норм процесуального
права не вирішено клопотання позивача
про виклик свідка ОСОБА_9 для з'ясування
обставин сплати грошових коштів ОСОБА_4
за спірне приміщення.

Представник апелянта ОСОБА_4 - ОСОБА_1 в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримав.

Апелянт ОСОБА_4 повідомлена належним
чином про час і місце розгляду справи, у
судове засідання не з'явилася.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 вважають, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідач ОСОБА_6 повідомлена
належним чином про час і місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явилася,
представник відповідача подав заяву
про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов суд виходив з того,
що право власності на спірне
приміщення рішеннями Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 03.06.2009р. та від 18.10.2013 року
визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_3, а тому
відсутні підстави для задоволення
позовів ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_5 не оскаржується, а отже не є
предметом апеляційного перегляду.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 03.06.2009 року, яке залишено
без змін ухвалою Верховного Суду
України від 07.09.2011 року, визнано
недійсним договір уступки права №2,
укладений 8 лютого 2005 року між ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ЗАТ «Октант», визнано
недійсним свідоцтво ЯЯЯ №819268 від 10
листопада 2006 року на право власності
ОСОБА_4 на 1/2 частину магазину на
першому поверсі, загальною площею
99,6кв.м. за адресою АДРЕСА_1; визнано
спільною сумісною власністю ОСОБА_10 та
ОСОБА_3 1/2 частину магазину на першому
поверсі, загальною площею 99,6кв.м. за
адресою АДРЕСА_1. Судом встановлено, що
23 жовтня 2001 року між ОСОБА_3 та ЗАТ
«Октант», за згодою та з відома його
дружини ОСОБА_6, було укладено контракт
про дольове інвестування у житлове
приміщення, відповідно до умов якого
ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання
фінансування капітальних вкладень на
будівництво магазину площею 56,7 кв.м. на
першому поверсі будинку АДРЕСА_1, які
виконав у повному обсязі. 8 лютого 2005
року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ЗАТ «Октант»
було укладено договір №2 про уступку
вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_3
уступив ОСОБА_4 право вимоги на суму
160163грн.75коп. за контрактом №11-ЖК-13/2 від
23 жовтня 2001 року. На підставі рішення
управління житлово-комунального
господарства №523 від 22 червня 2006 року
ОСОБА_4 видано свідоцтво про право
власності на 1/2 магазину, розташованого
на першому поверсі в будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 99,6 кв.м. Грошові кошти,
які внесені на рахунок ЗАТ «Октант»
ОСОБА_3 на виконання умов контракту
№11-ЖК-13/2 від 23 жовтня 2001 року являлись
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_3. Договір №2 уступки вимоги від
08.02.2005 року укладений ОСОБА_3 без згоди
дружини, хоча така згода повинна бути
письмовою.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 18.10.2013
року визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_3 право
власності за кожним по 1/4 частині
магазину на першому поверсі, загальною
площею 99,6кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.ст.328, 392 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом. Власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції, встановивши
фактичні обставини справи та належним
чином оцінивши надані докази,
обґрунтовано відмовив у позові,
оскільки рішеннями Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 03.06.2009р. та від 18.10.2013 року
право власності на приміщення магазину
площею 99,6кв.м. АДРЕСА_1 визнано за
ОСОБА_6 та ОСОБА_11

Посилання апелянта на необхідність
дослідження доказів по справі, які
підтверджує правомірність передачі
права вимоги від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 не
заслуговують на увагу, оскільки
обставини, встановлені зазначеними
рішеннями суду щодо права власності на
частину нежитлового приміщення
(магазину) загальною площею 99,6кв.м. за
адресою АДРЕСА_1, не підлягають
доведенню відповідно до вимог ч.1 ст.61
ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилань на докази, які б спростовували
висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і
всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 29 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча:/підпис/
Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:суддя апеляційного
суду
Т.В.Спірідонова