Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Коротуна В.М.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
злочином, за касаційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, поданою представником -
ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 10 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 звернулися до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що 01 жовтня 2010 року
близько 11 години під час підняття
меблів на підйомній платформі
(площадка електрична ПЕВ А 1.0/16) у
приміщенні Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВМЛ» (далі - ТОВ
«ВМЛ») по вул.
Тарногородського, 46 у м. Вінниці
сталося падіння з третього поверху
будівлі зазначеної електричної
площадки, монтаж металоконструкції
якої проведено Приватним
підприємством «Теплосервіс - 2000» (далі -
ПП «Теплосервіс - 2000»),
директором якого був ОСОБА_6 У момент
падіння вони знаходилися на платформі
як робітники-пакувальники промислових
товарів з метою розвантаження меблів.
Внаслідок падіння вони отримали
тілесні ушкодження, що підтверджуються
висновками судово-медичних експертиз,
тривалий час перебували на лікуванні, а
тому як особи, що постраждали від
злочину, вчиненого відповідачем,
вважають, що мають право на
відшкодування їм майнової та моральної
шкоди.

Ураховуючи викладене, позивачі,
збільшивши позовні вимоги, просили суд
стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 8 117
грн 37 коп. на відшкодування майнової
шкоди та 92 907 грн на відшкодування
моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 13 012
грн 89 коп. на відшкодування майнової
шкоди та 123 876 грн на відшкодування
моральної шкоди, на користь ОСОБА_5 11 396
грн 66 коп. на відшкодування майнової
шкоди та 123 876 грн на відшкодування
моральної шкоди, а також судові
витрати.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від
13 листопада 2013 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 8 117
грн на відшкодування майнової шкоди та
92 907 грн на відшкодування
моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 13 012
грн 89 коп. на відшкодування майнової
шкоди та 123 876 грн на відшкодування
моральної шкоди, на користь ОСОБА_5 11 396
грн 66 коп. на відшкодування майнової
шкоди та 123 876 грн на відшкодування
моральної шкоди. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Останнім рішенням апеляційного суду
Вінницької області від 10 липня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник в
інтересах позивачів просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції,
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Задовольняючи указаний позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
постановою Замостянського районного
суду м. Вінниці від 14 червня 2011 року
ОСОБА_6 звільнено від кримінальної
відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.
367 КК України, на підставі ст. 7 КПК
України, ст. 48 КК України
внаслідок акта амністії, тобто з
нереабілітуючих обставин. При цьому
ОСОБА_6 свою вину у пред'явленому йому
обвинуваченні визнав повністю, щиро
розкаявся.

Скасовуючи вперше рішення суду першої
інстанції й відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив із
того, що порушення ОСОБА_6 порядку
проведення робіт з підвищеною
небезпекою (початок здійснення 12
червня 2009 року ПП «Теплосервіс - 2000»
робіт без повідомлення
територіального управління
Держгірпромнагляду) не знаходиться у
причинному зв'язку з наслідками
падіння 01 жовтня 2009 року в приміщенні
ТОВ «МВЛ» по вул. Тарногородського, 46 у
м. Вінниці площадки електричної ПЕВ а
1.0/16, а відтак - із заподіянням майнової
та моральної шкоди позивачам, що
виключає його цивільно-правову
відповідальністю за завдану їм шкоду.

Скасовуючи вдруге рішення суду першої
інстанції після перегляду справи в
касаційному порядку та направлення
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, апеляційний суд
виходив з того, що суд першої інстанції
неправильно визначився з характером
спірних правовідносин та колом осіб,
які б мали нести відповідальність за
заподіяну позивачам шкоду, оскільки
залишив поза увагою ту обставину, що
позивачам заподіяно шкоду під час
виконання ними трудових обов'язків -
вивантаження меблів з підйомної
електричної площадки на території ТОВ
«МВЛ», де їхні роботодавці орендували
приміщення.

Проте з такими висновками погодитися
не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що вирок у кримінальному
провадженні, що набрав законної сили,
або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо
змісту, рішення апеляційного суду
повинно мати: мотивувальну частину із
зазначенням мотивів зміни рішення,
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення;
встановлених судом першої інстанції
обставин, а також обставин,
встановлених апеляційним судом, і
визначених відповідно до них
правовідносин; назви, статті закону, на
підставі якого вирішено справу;
резолютивну частину із зазначенням
висновку апеляційного суду про зміну
чи скасування рішення, задоволення
позову або відмову в позові повністю чи
частково; висновку апеляційного суду
по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі, як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів і
переоцінку доказів.

Проте рішення апеляційного суду
зазначеним нормам процесуального
права не відповідає.

Відповідно до положень ст. 1207 ЦК
України шкода, завдана каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
внаслідок злочину, відшкодовується
потерпілому або особам, визначеним
статтею 1200 цього Кодексу, державою,
якщо не встановлено особу, яка вчинила
злочин, або якщо вона є
неплатоспроможною. Умови та порядок
відшкодування державою шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, встановлюються законом.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

У п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (зі
змінами та доповненнями) роз'яснено, що
під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 01 жовтня 2009 року
близько 11 години під час підняття
меблів на підйомній платформі
(площадка електрична ПЕВ А 1.0/16) в
приміщенні ТОВ «ВМЛ» по вул.
Тарногородського, 46 у м. Вінниці
сталося падіння з третього поверху
будівлі зазначеної електричної
площадки, монтаж металоконструкції
якої проведено ПП «Теплосервіс 2000»,
директором якого був ОСОБА_6, який 12
червня 2009 року приступив до проведення
робіт підвищеної небезпеки у м. Вінниці
за вказаною адресою, розпочавши
виконання робіт з монтажу
металоконструкцій площадки
електричної ПЕВ А 1.0/16, не повідомивши
при цьому про початок робіт
територіальне управління
Держгірпромнагляду у Вінницькій
області, тобто допустив службову
недбалість, а саме: неналежне виконання
службовою особою своїх службових
обов'язків через несумлінне ставлення
до них.

У момент падіння на платформі
перебували робітники-пакувальники
промислових товарів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, які зайшли на платформу з метою
розвантаження меблів.

Відповідно до висновків
судово-медичної експертизи
Вінницького обласного бюро
судово-медичної експертизи від 24
лютого 2010 року № № 203, 204, 205
позивачі отримали тілесні ушкодження
середньої тяжкості.

Постановою Замостянського районного
суду м. Вінниці від 14 червня 2011 року
ОСОБА_6 звільнено від кримінальної
відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.
367 КК України, на підставі ст. 7 КПК
України та ст. 48 КК України
внаслідок зміни обстановки.

Частиною 1 ст. 367 КК України
передбачено відповідальність за
службову недбалість, тобто невиконання
або неналежне виконання службовою
особою своїх службових обов'язків
через несумлінне ставлення до них, що
завдало істотної шкоди охоронюваним
законом правам, свободам та інтересам
окремих громадян, державним чи
громадським інтересам або інтересам
окремих юридичних осіб.

Таким чином, обов'язковою ознакою
злочину - службового недбальства - є
завдання істотної шкоди.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про
практику застосування судами України
законодавства про звільнення особи від
кримінальної відповідальності» при
вирішенні питання про звільнення особи
від кримінальної відповідальності суд
(суддя) під час попереднього, судового,
апеляційного або касаційного розгляду
справи повинен переконатися (незалежно
від того, надійшла вона до суду першої
інстанції з відповідною постановою чи
з обвинувальним висновком, а до
апеляційного та касаційного судів - з
обвинувальним вироком), що діяння, яке
поставлено особі за провину, дійсно
мало місце, що воно містить склад
злочину і особа винна в його вчиненні, а
також, що умови та підстави її
звільнення від кримінальної
відповідальності передбачені КК.
Тільки після цього можна постановити
(ухвалити) у визначеному КПК порядку
відповідне судове рішення.

Із постанови Замостянського районного
суду м. Вінниці від 14 червня 2011 року
вбачається, що ОСОБА_6 свою вину у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
367 КК України, визнав повністю, що в силу
наведених вище норм закону свідчить
про причинний зв'язок між діями
останнього та завданою позивачам
шкодою, і даний факт встановлений
відповідним судовим рішенням, що
набрало законної сили та не
оскаржувалося відповідачем.

Вчинивши злочин, передбачений ч. 1 ст. 367
КК України, ОСОБА_6 завдав
шкоди правам та інтересам ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які в момент падіння
платформи перебували на ній.

Проте апеляційний суд повторно на
порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК
України на зазначені положення закону,
а також указані в попередній ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 21 травня 2014 року
обставини та висновки уваги не звернув,
що вдруге призвело до неправильного
вирішення апеляційним судом
зазначеної справи.

Ураховуючи, що судом апеляційної
інстанції порушено норми
процесуального права, що полягало у
неправильному визначенні характеру
спірних правовідносин та норм
матеріального права, які підлягають
застосуванню, невстановленні
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи, тому
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_7,
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 10 липня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак