У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,суддів:
Євтушенко О.І.,
Завгородньої І.М.,
Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 10 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 23 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося до суду з
даним позовом, зазначивши в його
обґрунтування, що 9 липня 2007 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5
укладено кредитний договір №
LGHRRX10600415, відповідно до умов якого
остання отримала кредит у розмірі 1818
гривень зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом строком до 9 липня 2009 року.

Відповідач не заперечує, що підписана
заява разом з умовами надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка» складає
між ним і банком договір, про що
свідчить її підпис у заяві. Відповідно
до умов договору погашення
заборгованості мало здійснюватись в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно з умовами.

У порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідач зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконала.

Посилаючись на те, що відповідач
належним чином не виконувала умов
кредитного договору, у зв'язку з чим
станом на 18 вересня 2013 року утворилась
заборгованість в сумі 40 164 гривні 81
копійка, яка складається із
заборгованості за кредитом у розмірі
1476 гривень 43 копійки, заборгованості по
процентам за користування кредитом у
розмірі 13 501 гривня 13 копійок,
заборгованості по комісії за
користування кредитом у розмірі 1197
гривень 06 копійок, пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором у розмірі 21601 гривня
39 копійок, штраф (фіксована частина)
500 гривень та штраф (процентна складова)
1888 гривень 80 копійок, яку позивач
просив стягнути з відповідача на свою
користь.

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 10 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 23 січня 2014 року, позов задоволено
частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором, що складається з
заборгованості за кредитом - 1476 гривень
43 копійки, заборгованості по процентам
за користування кредитом - 13 501 гривня 13
копійок, заборгованості по комісії за
користування кредитом - 1197 гривень 06
копійок, а також штрафів: фіксована
частина штрафу - 500 гривень та процентна
складова штрафу - 1888 гривень 80 копійок.

Вирішено питання про стягнення
судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норма матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника позивача, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, ухвалюючи
рішення виходив з того, що ОСОБА_5 в
порушення вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України
належним чином не виконувала
зобов'язань за кредитним договором, а
тому дійшов висновку про наявність
правових підстав для часткового
задоволення позову.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Посилаючись на п. 5. 5 Умов, суди виходили
із того, що строк позовної давності за
всіма вимогами становить 5 років.

Проте, відповідач просив про
застосування строку позовної давності

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони встановили строк повернення
кредиту по 9 липня 2009 року включно.

Погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати відповідач повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
у розмірі 152 гривні 08 копійок з 10 по 15
число кожного місяця для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інших витрат згідно з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі -
Умови).

Таким чином, погашення кредитної
заборгованості та строки чергових
платежів визначено місяцями. Отже,
поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, позивач
звернувся до суду з вимогами про
стягнення з заборгованості за кредитом
25 вересня 2013 року, включивши до
позовних вимог як суму заборгованості
по кредиту, так і суму пені та
процентів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Для окремих
видів вимог законом встановлена
спеціальна позовна давність. Зокрема,
ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК
України).

Судами встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення їх сплати.

Умовами договору встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Оскільки умовами договору погашення
кредиту та процентів повинно
здійснюватися позичальником частинами
кожного місяця, початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань, у зв'язку з
наведеним висновок судів про початок
перебігу строку позовної давності щодо
вимоги про стягнення кредиту та
процентів за користування кредитним
коштами ґрунтується на неправильному
застосуванні норм права.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для
обрахування пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі № 6-116 цс13.

Отже, правильно встановивши
відсутність правових підстав для
стягнення пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за кредитним
договором у розмірі 21601
гривня 39 копійок, суди в порушення
вказаних вимог закону дійшли
передчасного висновку щодо визначення
розміру штрафу (процентна складова),
який підлягає стягненню з відповідача.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 10 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 23 січня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Н.А. Горелкіна

Судді:

О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко