У х в а л а

ІМенем УКраїни

15 жовтня 2014рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за надані
послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 12 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ТОВ
«Рівнетеплоенерго» звернулося до суду
з указаним позовом. Зазначало, що ним
здійснюється відпуск теплової енергії
для опалення та гарячого
водопостачання у житлове приміщення
за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок
№ 39126), наймачами (співвласниками якого
є ОСОБА_3 та ОСОБА_4). Внаслідок
порушення відповідачами своїх
зобов'язань щодо своєчасного внесення
поточних платежів, станом на 1 лютого
2014 року утворилась заборгованість за
надані послуги теплопостачання перед
ТОВ «Рівнетеплоенерго».
З урахуванням уточнень ТОВ
«Рівнетеплоенерго» просило стягнути з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за
спожиту теплову енергію у розмірі 15 744
грн 37 коп., 3% річних у розмірі 1 156 грн 47
коп. та 935 грн 91 коп. інфляційних втрат.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 12 червня 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ТОВ «Рівнетеплоенерго»
заборгованість за надані послуги з
теплопостачання та підігріву води в
рівних частках у розмірі 15 744
грн 37 коп., а саме по 7 872 грн 18 коп. з
кожного. Стягнуто з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь ТОВ
«Рівнетеплоенерго» 1 156 грн 47
коп. - 3% річних в рівних частках по 578 грн
23 коп. з кожного та 935 грн 91 коп. -
інфляційних втрат в рівних частках, по
467 грн 95 коп. з кожного. Вирішено питання
про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої та
апеляційної інстанцій в частині
вирішення позову щодо нього,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає
стягненню в рівних частинах
заборгованість, яка виникла в період з
2004 року по 2013 рік. Крім того, зазначили,
що перебіг строку позовної давності
перервався у зв'язку з тим, що 4 березня
2010 року ОСОБА_4, як співвласник
квартири, підписала договір
реструктиризації заборгованості за
послуги опалення та підігрів води.

З такими висновками судів повністю
погодитися не можна.

Судами встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 5 липня 1995 року придбана ОСОБА_3
та ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі і
належала їм на праві спільної сумісної
власності. Рішенням Рівненського
міського суду Рівненської області 31
серпня 2009 року шлюб між ними було
розірвано.

20 квітня 2011 року ОСОБА_3 знятий з
реєстраційного обліку по АДРЕСА_1, а 27
листопада 2013 року він відчужив належну
йому частку у квартирі шляхом
укладення договору дарування.

ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює
відпуск теплової енергії для опалення
та гарячого постачання у вказане
житлове приміщення.

Заборгованість за послуги
теплопостачання та підігріву води
виникла у період з 2004 року по 2013 рік.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку (ст. 264 ЦК України).

У процесі розгляду справи ОСОБА_3 була
подана заява про застосування позовної
давності.

Згідно з п. 18 постанови Кабінету
Міністрів України № 630 від 21 липня 2005
року «Про затвердження правил надання
населенню послуг з централізованого
опалення, постачання холодної, гарячої
води і водовідведення» плата за
послуги вноситься щомісячно, не
пізніше 20-го числа місяця, що настає за
розрахунковим.

Таким чином, у зобов'язальних
правовідносинах, в яких визначено
строк виконання зобов'язання, перебіг
позовної давності починається з дня
наступного за останнім днем, у яких
відповідне зобов'язання мало бути
виконане.

Вирішуючи питання про позовну давність
суди виходили із того, що її перебіг
переривався у зв'язку з тим, що 4 березня
2010 року ОСОБА_4 підписала договір №
39126560 про реструктиризацію
заборгованості за опалення та підігрів
води.

Однак, суди не звернули уваги на те, що
дії по визнанню боргу мають
здійснюватися в межах строку позовної
давності. Отже, підписання договору про
реструктиризацію в 2010 році перервало
строк позовної давності по вимогах, по
яких станом на день його підписання
строк позовної давності не сплив.

При вирішенні позову суди вказаних
обставин не врахували.

Відповідно до ч. 1 ст. 1158 ЦК України якщо
майновим інтересам іншої особи
загрожує небезпека настання
невигідних для неї майнових наслідків,
особа має право без доручення вчинити
дії, спрямовані на їх попередження,
усунення або зменшення.

Вирішуючи спір щодо стягнення
заборгованості з ОСОБА_3 суди не
звернули уваги на те, що договір про
реструктиризацію заборгованості
підписаний ОСОБА_4, не з'ясували чи
уповноважував її ОСОБА_3 на вчинення
вказаної дії. Ніяких висновків з
приводу цих обставин рішення суду не
містить.

Порушення норм процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, тому
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій у частині вирішення вимог до
ОСОБА_3 не можуть вважатись законними і
обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються, тому суд касаційної
інстанції їх законність не перевіряє.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 12 червня 2014
року у частині вирішення вимог до
ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук