Справа № 464/8308/13-ц
пр.№ 2/464/1164/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ п о в т о р н е з а о ч н е /

23.10.2014року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Мички Б.Р.

при секретарі Дулюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Сихівський
районний відділ Головного управління
державної міграційної служби України у
Львівській області, про усунення
перешкод у користуванні власністю,
визнання особи такою, що втратила право
на користування житлом та виселення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому після уточнення
позовних вимог, просить: зобов'язати
ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у
користуванні квартирою АДРЕСА_1;
визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1;
виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення;
судові витрати покласти на
відповідача.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 28 лютого 2012 року
між ним - ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2
укладено договір дарування,
посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО
ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_2 подарувала
йому квартиру АДРЕСА_1. Право власності
на вказану квартиру зареєстроване ним
у встановленому законом порядку, що
стверджується витягом про державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №34544366 від 19.06.2012 року.
Вищезазначений договір дарування не
містить будь-яких умов чи застережень
щодо його обов'язку надати відповідачу
ОСОБА_2 право проживання в квартирі чи
залишення за нею такого права після
укладення договору. До укладення
зазначеного договору дарування 28
лютого 2012 року, відповідач ОСОБА_2 була
власником спірної квартири АДРЕСА_1, та
відповідно там зареєстрована, однак
фактично не проживала в ній ще з 2010
року, що підтверджується відповідними
актами комісії ЖКБ № 163 від 20.06.2013 року,
від 04.03.2013 року, та довідкою ЖКБ № 163 від
14.05.2013 року. Місцем постійного
проживання відповідача ОСОБА_2 був
належний їй на праві спільної
часткової власності будинок АДРЕСА_2.
Після укладення договору дарування, на
його неодноразові звернення до
відповідача ОСОБА_2 з проханням знятися
з реєстрації в належній з 28 лютого 2012
року на праві приватної власності йому
квартирі АДРЕСА_1, остання не реагує.
Окрім цього, у червні 2013 року, тобто,
через 1 рік та 4 місяці після припинення
її права власності на подаровану йому
квартиру, відповідач ОСОБА_2
самовільно, без погодження з ним -
власником квартири, вселилася у спірну
квартиру, помінявши в ній вхідні замки,
а також заселила туди свого
співмешканця ОСОБА_4 Стверджує, що
відповідач ОСОБА_2 перешкоджає йому у
вільному користуванні, володінні та
розпорядженні належною йому на праві
приватної власності квартирою, в тому
числі для забезпечення потреб його
сім'ї, проживання його сім'ї. Стверджує,
що відповідач ОСОБА_2 не надає йому
доступу до житла, запрошує туди
сторонніх осіб, що провокує постійні
скандали, з приводу чого він
неодноразово звертався в
правоохоронні органи. Зазначає, що
відповідач ОСОБА_2 являється його
матір'ю, однак вже протягом багатьох
років вони не проживають однією сім'єю,
в тому числі і на момент укладення
договору дарування, не ведуть спільний
побут та господарство, не мають
взаємних прав та обов'язків. У зв'язку з
перешкодами, які чиняться
відповідачем, він разом з своєю сім'єю
змушений проживати по АДРЕСА_3.
Враховуючи відчуження відповідачем
ОСОБА_2 права власності на квартиру
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування
від 28 лютого 2012 року, вважає, що саме з
цього часу вона втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1.
Стверджує, що він не давав згоди на
вселення та користування квартирою
відповідачем, заперечує щодо її
реєстрації в його квартирі. Враховуючи,
що відповідач ОСОБА_2 перестала бути
власником спірної квартири, не
пов'язана з ним будь-якими стосунками,
не вселялась у спірну квартиру за його
згодою, як член його сім'ї, не укладала з
ним договору найму (оренди) квартири, то
вважає її тимчасовим жильцем.
Враховуючи наведене, просить позов
задоволити.

Позивач та його представник в судове
засідання не з'явилися, позивач подав
суду письмову заяву в якій просить
розглядати справу у його відсутності,
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі та не заперечує щодо повторного
заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в
судове засідання після уточнення
позовних вимог повторно не з'явилися,
хоча належним чином були повідомлені
про час та місце розгляду справи, а тому
згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає
можливим розглядати справу заочно, у
їхній відсутності, за наявних у справі
достатніх доказів.

Третя особа Сихівський районний відділ
Головного управління державної
міграційної служби України у
Львівській області явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, хоча належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду справи, а тому згідно ст.224 ЦПК
України, суд вважає можливим
розглядати справу у його відсутності,
за наявних у справі достатніх доказів.

Дослідивши матеріали справи та
з'ясувавши її дійсні обставини, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві приватної власності
позивачу ОСОБА_5 на підставі договору
дарування укладеного 28 лютого 2012 року
між сторонами, посвідченого приватним
нотаріусом ЛМНО ОСОБА_3, та
стверджується витягом ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО» про державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно №34544366 від
19.06.2012 року (а.с.8, 12). Вищезазначений
договір дарування не містить будь-яких
умов чи застережень щодо обов'язку
обдарованого ОСОБА_5 надати
відповідачу ОСОБА_2 право проживання в
квартирі чи залишення за нею такого
права після укладення такого договору.

Згідно довідки ЛКП «Житловик-С» з місця
проживання про склад сім'ї та прописки
№1861 від 15.08.2013р., в належній позивачу -
ОСОБА_5 квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані
окрім нього, його син -ОСОБА_6, та
відповідач ОСОБА_2 - колишній власник та
його матір (а.с.13).

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власник має право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном, яке він
здійснює на власний розсуд незалежно
від волі інших осіб.

Стаття 41 Конституції України
встановлює, що кожен має право
володіти, користуватись та
розпоряджатись своєю власністю, а ч.4
даної статті зазначає, що право
приватної власності є непорушним, що
також закріплено і в ч.1 ст.321 ЦК України,
яка вказує, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
позбавлений його чи обмежений у його
здійсненні.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Стаття 383 ЦК України, встановлює, що
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені також ст.150 ЖК УРСР,
яка передбачає право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд: продавати,
дарувати, заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

При цьому відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що виникнення права
осіб на користування житлом та обсяг
цих прав залежить від наявності у особи
права власності на це житло, або ж згоди
власника на користування цим житлом
членами його сім'ї чи іншими особами, а
отже, припинення права власності цієї
особи на житло припиняє право
колишнього власника на користування
житлом. У разі ж будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном власник має
право вимагати усунення відповідних
перешкод, у тому числі шляхом звернення
до суду за захистом свого майнового
права, зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю,
визнання осіб такими, що втратили право
на користування житлом та виселення.

Так, до укладення договору дарування 28
лютого 2012 року, відповідач ОСОБА_2 була
власником спірної квартири АДРЕСА_1, та
відповідно там зареєстрована, однак
фактично не проживала в ній ще з 2010
року, що стверджується відповідними
актами комісії ЖКБ № 163 від 20.06.2013 року,
від 04.03.2013 року, та довідкою ЖКБ № 163 від
14.05.2013 року (а.с.14, 15, 16).

Як вбачається з пояснень позивача,
місцем постійного проживання
відповідача ОСОБА_2 був належний їй на
праві спільної часткової власності
будинок АДРЕСА_2 (а.с.9). Однак, у червні
2013 року, тобто вже після припинення її
права власності на подаровану позивачу
квартиру, відповідач ОСОБА_2
самовільно, без погодження з власником
квартири, вселилася у спірну квартиру,
помінявши в ній вхідні замки. Як
стверджує позивач, відповідач ОСОБА_2
перешкоджає йому у вільному
користуванні належною йому на праві
приватної власності квартирою: не
надає доступу до житла, запрошує туди
сторонніх осіб, що стверджується
оглянутими в судовому засіданні
матеріалами перевірки Сихівського РВ
ЛМУ ГУМВС України у Львівській області
ЖЄО №2952 та №2952 від 12.04.2013р. по заявах
сторін.

Згідно акту від липня 2014 року,
складеного сусідами - мешканцями
будинку АДРЕСА_1 в належній позивачу
квартирі АДРЕСА_1, проживає відповідач
ОСОБА_2 разом зі своїм співмешканцем -
жителем м.Стрий - ОСОБА_7, які вселилися
у спірну квартиру без згоди власника
(а.с.168).

У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 являється матір'ю позивача
ОСОБА_5, однак вже протягом багатьох
років вони не проживають однією сім'єю,
в тому числі і на момент укладення
договору дарування, не ведуть спільний
побут та господарство, не мають
взаємних прав та обов'язків. Як
вбачається з пояснень позивача, у нього
є своя сім'я, з якою він змушений
проживати по АДРЕСА_3. А відтак, сторони
по справі не є та не були на момент
укладення договору дарування спірної
квартири сім'єю в розумінні ч.2 ст.3 СК
України.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у
спірній квартирі, як попередній
власник, та відповідно мала право
розпорядження, володіння та
користування спірною квартирою, лише
до укладення 28 лютого 2012 року договору
дарування.

Пунктом 1 ч.1 ст. 346 ЦК України
встановлено, що право власності
припиняється у разі відчуження
власником свого майна.

Таким чином, враховуючи відчуження
відповідачем ОСОБА_2 права власності на
квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування від 28 лютого 2012 року, саме з 28
лютого 2012 року припинилося її право
власності на вказану квартиру та,
відповідно, всі правомочності
власника, тобто, право володіння,
користування та розпорядження майном,
право власника використовувати
належне йому помешкання для проживання
інших осіб. З 28 лютого 2012 року
відповідач ОСОБА_2 втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 є
новим власником спірної квартири, який
не давав згоди на вселення та
користування нею відповідачем ОСОБА_2,
заперечує щодо її реєстрації в
належній йому квартирі.

Таким чином, уклавши договір дарування
квартири у дарувальника ОСОБА_2
припинилося право власності на житлове
приміщення, що є наслідком втрати права
користування житлом.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2
перестала бути власником спірної
квартири, не пов'язана з теперішнім
власником квартири, будь-якими
стосунками, не вселялась у спірну
квартиру за його згодою, як член його
сім'ї, не укладала з ним договору найму
(оренди) квартири, то така фактично
стала тимчасовим жильцем.

Згідно змісту ст.ст.98, 99 ЖК УРСР та ст.818
ЦК України піднаймачі та тимчасові
жильці самостійного права на займане
жиле приміщення не набувають незалежно
від тривалості проживання та
виселяються без надання жилового
приміщення.

Згідно п.1 ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою).

Аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що уточненні позовні вимоги є
підставними та підлягають до
задоволення, відповідача ОСОБА_2 слід
зобов'язати не чинити позивачу ОСОБА_5
перешкод у користуванні належною йому
на праві приватної власності квартирою
АДРЕСА_1 визнати відповідача ОСОБА_2
такою, що втратила право на
користування спірною квартирою, та
виселити її із спірної квартири без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. А відтак,
з відповідача підлягають стягненню на
користь позивача 114,70грн. судового
збору.

На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 346, 383, 391,
818 ЦК України, ст.ст.9, 98, 99, 150 ЖК УРСР, ч. 2
ст. 3 СК України, ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», та
керуючись ст.ст. 10, 11, 57-62, 64, 88, 169, 197, 209,
212-215, 218, 224-226, 228, 232 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Сихівський районний відділ Головного
управління державної міграційної
служби України у Львівській області,
про усунення перешкод у користуванні
власністю, визнання особи такою, що
втратила право на користування житлом
та виселення - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1
перешкод у користуванні квартирою
АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
114,70грн. судового збору.

Повторне заочне рішення може бути
оскаржене в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення може бути
подана до апеляційного суду Львівської
області через Сихівський районний суд
м.Львова протягом 10 днів після його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення рішення протягом 10 днів з
часу отримання його копії.

Головуючий

Оригінал рішення виготовлено в одному
примірнику, який зберігається в справі
№464/8308/13-ц