У х в а л а

22 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Журавель В.І., Олійник А.С.,
Писаної Т.О., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 червня 2014 року
у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року позивач - публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ
«ПриватБанк», банк) звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з
ОСОБА_1 на його користь заборгованість
за кредитним договором у розмірі
43145,39 грн.

Позов мотивовано тим, що 11 жовтня 2007
року між банком та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір, на
підставі якого останній отримав кредит
у розмірі 35326,40 грн на строк з 11 жовтня
2007 року по 10 жовтня 2014 року включно.
Відповідач зобов'язався повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування кредитними коштами в
строк і в порядку, встановлених
кредитним договором. Згідно умов
договору, відповідач повинен щомісячно
в період сплати надавати позивачу
грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається з заборгованості за
кредитом, відсотками, комісії та інших
витрат. У разі порушення зобов'язань за
кредитним договором відповідач
сплачує позивачу відсотки за
користування кредитом у подвійному
розмірі на місяць, нараховані від суми,
непогашеної в строк заборгованості за
кредитом. Відповідач свої зобов'язання
щодо своєчасної сплати кредиту не
виконав, у зв'язку з чим, станом на 19
лютого 2013 року виникла заборгованість
в загальному розмірі 43145,39 грн., яка
складається з: заборгованість за
кредитом у розмірі 17238,41 грн;
заборгованість по процентам за
користування кредитом у розмірі 10099,09
грн; заборгованість по комісії за
користування кредитом у розмірі 4521,92
грн; пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за кредитним договором у
розмірі 11285,97 грн. Посилаючись на
вказані обставини позивач звернувся до
суду з відповідним позовом про
стягнення вказаної заборгованості з
відповідача в судовому порядку.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 серпня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 грудня
2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
КБ «Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором від 11
жовтня 2007 року у розмірі 43 145,39 грн, яка
складається з заборгованості за
кредитом у розмірі 17 238,41 грн;
заборгованості по процентам за
користування кредитом у розмірі 10 099,09
грн; заборгованості по комісії за
користування кредитом у розмірі 4 521,92
грн; пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за кредитним договором у
розмірі 11 285,97 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 червня 2014 року,
касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.
Рішення апеляційного суду залишено без
змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд даного рішення
суду касаційної інстанції в порядку,
визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК
України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1
посилається на неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема ст. 61
Конституції України, ч.3 ст. 254,
ст.ст. 256-258, ч.ч. 1,5 ст.261, ст. 549, ст.1050 ЦК
України, що в свою чергу, потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Дослідивши подані заявником
матеріали колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що заяву слід
задовольнити, справу допусти до
провадження Верховного Суду України,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

В обґрунтування своєї позиції щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 червня 2014 року, про перегляд
якої ставиться питання, та ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2013 року у справі про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 травня 2012 року у справі про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 березня 2014 року у справі про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 травня 2014 року у справі про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Вказаними ухвалами Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, на які посилається заявник, були
скасовані рішення судів попередніх
інстанцій з передачею справ на новий
розгляд до судів першої або
апеляційної інстанції.

Згідно правового висновку Верховного
Суду України, викладеного у справі
6-30цс14, зокрема з питань допуску справи
до провадження та її розгляду
Верховним Судом України, справа має
переглядатись за всіма доводами заяв,
посиланнями на всі судові рішення щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права, які додано до
заяви про перегляд, незалежно від того,
висловлена правова позиція щодо
правильності застосування норми
матеріального права в судовому
рішенні, ухваленому по суті, чи в ухвалі
про передачу справи касаційним судом
на новий розгляд.

Зі змісту зазначених судових рішень
вбачається, що вони ухвалені у подібних
правовідносинах, оскільки є тотожними
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог, встановлені фактичні
обставини та має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

Предметом спору у даній справі є
стягнення заборгованості по
кредитному договору, яка виникла у
зв'язку з невиконанням позичальником
взятих на себе зобов'язань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором виконав ще у січні
2010 року, передавши автомобіль банку, а
позивач використав отриману від
реалізації автомобіля грошову суму у
розмірі 30500 грн на погашення кредиту.
Поведінку позивача по відношенню до
відповідача суд не визнав чесною, у
зв'язку з тим, що стягнення такої
заборгованості з відповідача буде
порушувати як вимоги Закону У країни
«Про захист прав споживачів», так і
загальні засади цивільного
законодавства щодо справедливості,
добросовісності та розумності.

При розгляді даної справи, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ,
залишаючи без змін рішення суду
апеляційної інстанції, фактично
погодився з висновками останнього,
згідно яких, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Посилання
відповідача та суду першої інстанції
на світову кризу та на нечесну
поведінку позивача, не може бути
підставою для відмови у позові,
оскільки відсутність у боржника
необхідних коштів не є підставою
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язання, як це
передбачено статтею 617 ЦК України. Крім
того, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(стаття 625 ЦК України). Суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про те, що відповідач виконав свої
зобов'язання, передавши автомобіль на
реалізацію, оскільки згідно
розрахунків, наданих банком, сума від
реалізації автомобіля не була достатня
для погашення заборгованості у повному
розмірі.

При цьому, в ході розгляду даної
справи апеляційним та касаційним
судами не прийнято до уваги наявність
заяви ОСОБА_1 про застосування строків
позовної давності, зокрема щодо
застосування спеціальної позовної
давності до вимог про стягнення штрафу
і пені, щодо встановлення початкового
моменту перебігу позовної давності за
вимогами, які складаються із
сукупності прострочених щомісячних
зобов'язань.

За результатами розгляду іншої
справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
про стягнення заборгованості по
кредитному договору, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ,
ухвалою від 19 березня 2014 року, скасував
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій з направленням справи на
новий розгляд до місцевого суду та
виходив з того, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання відповідно до
статті 261 ЦК України. Оскільки умовами
договору (графіком погашення кредиту)
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення. Таким чином, за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
відповідно до графіку платежу, тому
початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

В ухвалі Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 вересня 2011
року, суд на підставі ст. 258, 264 ЦК
України дійшов висновку про те, що до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України), яка
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права,
початком перебігу позовної давності є
день, коли боржник повинен був сплатити
черговий платіж, проте не сплатив.

Аналогічна позиція стосовно того, що
до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік викладена в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2013 року.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що наведені в заяві доводи
вказують на неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема ч.3 ст. 254, ст.ст. 256-258, ч.ч. 1, 5 ст.261,
ст. 1050 ЦК України, щодо встановлення
початкового моменту перебігу позовної
давності за вимогами, що складаються із
сукупності прострочених щомісячних
зобов'язань, та ст. 257, ч. 2 ст.258 ЦК
України, в частині застосування
спеціальної позовної давності до вимог
про стягнення пені, що в свою чергу
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах і відповідно до вимог
ст.335 ЦПК України є підставою для
перегляду судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за заявою ОСОБА_1 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 червня 2014 року допустити до
провадження Верховного Суду України.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї документами направити до
Верховного Суду України протягом п'яти
днів з дня її постановлення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачуксудді В.І.
Журавель А.С. Олійник Т.О. Писана
О.В. Умнова