Справа № 432/2288/13-ц
Провадження №2/432/5/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 р.Стахановський міський суд
Луганської області

у складі : головуючого судді
Бондаренко Н.О.

при секретарі Гейман
К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Стаханові,
Луганської області позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи
Стахановський міський відділ
Управління державної міграційної
служби України в Луганській області,
Орган опіки та піклування
Стахановської міської ради Луганської
області про надання дозволу виїзду за
кордон України неповнолітнього
громадянина України на постійне місце
проживання до Російської Федерації, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувшись до
суду з позовною заявою про надання
дозволу на виїзд за кордон України
неповнолітнього громадянина України
зазначив, що з 30.08.2008 року до 29.10.2010 року
позивач перебувала у шлюбі з
відповідачем. Від даних відносин
сторони мають неповнолітню дитину,
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розпаду
сім'ї дитина залишилася проживати з
позивачем. Позивач є громадянкою
України, проте тривалий період
проживає в Росії, має вид на проживання.
Готує документи для переоформлення
громадянства та є учасником програми
зі сприяння добровільному переселенню
в Російську Федерацію
співвітчизників, що проживають за
кордоном. На даний момент позивач
проживає у родичів, рідного дядька по
лінії батька в АДРЕСА_1. Зазначена
квартира належать дядькові позивача та
його родині на праві власності,
відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію від 22.07.2005 року. Позивач має
постійне місце роботи, Муніципальний
дошкільний навчальний заклад «Центр
розвитку дитини » Топольок, дитячий
садок № 12, на посаді молодшого
вихователя. За даним місцем роботи має
постійний дохід у вигляді заробітної
плати. Дитина за даною адресою має всі
умови для життя , відпочинку, розвитку
за вказаним місцем проживання має
окрему кімнату. Дитина є вихованцем
даного «Центру розвитку дитини»
Топольок, дитячий садок № 12. Дитина
фактично проживає в Російській
Федерації з травня 2011 року. Після
розпаду сім'ї і до теперішнього часу,
відповідач станом здоров'я, потребами
дитини, її здібностями не цікавиться,
добровільної допомоги на його
утримання надавати не бажає. Позивач
одна займається дитиною, її вихованням
та утриманням. Рішенням Стахановського
міського суду від 19.06.2009 року на користь
ОСОБА_1 з відповідача були стягнуті
аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх
видів доходів щомісячно на утримання
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення
нею повноліття. Згідно довідки з ВДВС
від 22.01.2013 року, відповідач у
встановлені законодавством України
терміни та у передбачених розмірах
виплату аліментів не здійснює, має
заборгованість, що не погашена до
теперішнього часу. Станом на 31.12.2012 року
заборгованість становить 18294,11 гривень.
У м. Стаханові позивач з дитиною мають
родичів, також дитина щорічно потребує
відпочинку з виїздом в курортні зони.
Однак даний виїзд без дозволу другого
батька не можливий. Згоди на виїзд
позивачу з дитиною на постійне місце
проживання, на відпочинок, відповідач
добровільно не дає.

Просить суд дозволити виїзд за кордон
України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю -
ОСОБА_1 на постійне місце мешкання до
Російської Федерації, до місця
постійного проживання та дошкільного
виховання дитини: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з'явилася, про
розгляд справи повідомлена належним
чином.

Представник позивача ОСОБА_6 надав
заяву, в якій просить справу розглядати
у його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_7 в повному
обсязі підтримала позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не
з'явився про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
надав суду заяву про розгляд справи у
свою відсутність і заперечення в яких
вказав, що позовні вимоги не визнає в
повному обсязі, вважає їх
безпідставними та не обґрунтованими.
Зазначає, що після розпаду шлюбу дитина
стала мешкати з матір'ю, він сплачує
аліменти, та раніше регулярно
спілкувався з дитиною. У січні 2013 року
позивач просила у нього дозвіл на виїзд
неповнолітнього сина за кордон, але він
відмовив їй у цьому. Привідом для
відмови стало те, що він турбуєтся про
дитину і її життя, хоче виховувати його
та піклуватися про нього. Але робити це
може лише на території України. У кінці
січня йому стало відомо, що позивач
поїхала до Російської Федерації з
сином без його дозволу. Дозволу на те,
щоб змінити сину громадянство та
оформити документи для мешкання в
Росії він не давав. З приводу цього він
звернувся з заявами до прокуратури,
міліції та міграційної служби Росії.
Стосовно заборгованості по аліментам,
зазначає, що боргу у нього не має. До
кримінальної відповідальності він не
притягувався. За таких обставин вважає
неможливим задоволення позову
позивача в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_8
позовні вимоги не визнає з підстав,
викладених в наданих запереченнях.

Представник Стахановського міського
відділу Управління державної
міграційної служби України в
Луганській області в судове засідання
не з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
надано заяву про розгляд справи за
відсутності представника, відповідно
до закону.

Представник органу опіки та піклування
Стахановської міської ради, просить
справу розглядати у відсутності
представника, вважає що в інтересах
дитини доцільним буде задовольнити
позовні вимоги.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
фактично встановив наступне.

Згідно свідоцтва про народження
неповнолітнього серія НОМЕР_1 ОСОБА_4
народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є:
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

30.08.2008 року було укладено шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який було розірвано
рішенням Стахановського міського суду
Луганської області від 29.10.2010 року.

ОСОБА_1 працює у Муніципальному
дошкільному навчальному закладі
«Центр розвитку дитини» Топольок,
дитячий садок № 12, на посаді молодшого
вихователя, що підтверджується копією
трудового договору (ас.с12-13), довідками
про доходи (а.с. 56-57)

Згідно довідки від 22.01.2013 року, ОСОБА_4 є
вихованцем Муніципального дошкільного
навчального закладу «Центру розвитку
дитини» Топольок, дитячий садок № 12 з
19.06.2012 р., розташованого на території м.
Желєзногорськ з пільговим
соціально-економічним статусом( за.с.29).

Відповідно до довідки виданої
Відділом державної виконавчої служби
Стахановського МУЮ від 22.01.2013 року,
заборгованість ОСОБА_2 за аліментами за
період з 27.04.2009 року по 31.12.2012 року
становить 18294,11 гривень (а.с.24).

Згідно копії акту огляду житлово -
побутових умов від 01.04.2013 року ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1, має всі умови для
життя, відпочинку, розвитку за вказаним
місцем проживання має окрему кімнату
(а.с.10-11).

Згідно ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
знаходиться на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця мешкання, право
вільно покинути територію України, за
винятком обмежень, які встановлені
законом.

Згідно ст. 4 п.2 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду до
України громадян України" за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України
батьки мають рівні права та обов'язки
щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст.
150 цього ж кодексу батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток. Здійснення батьками своїх
прав та виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності.

Конвенція про права дитини, прийнята
44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН
20.11.1989 р. і ратифікована Постановою
Верховної Ради України від 27.02.1991 р.
(далі - Конвенція), передбачає, що
Держави-учасниці поважають право
дитини та її батьків залишати будь-яку
країну, включаючи власну, і повертатися
в свою країну, щодо права залишати
будь-яку країну діють лише такі
обмеження, які встановлені законом і
необхідні для охорони державної
безпеки, громадського порядку (order public),
здоров'я чи моралі населення або прав і
свобод інших осіб і сумісні з визнаними
в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п.
2). В усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини,
держави-учасниці забезпечують у
максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини. У
відповідності до вимог ст.ст. 7,155
Сімейного Кодексу України, дитина має
бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, які встановлені
Конституцією України та Конвенцією про
права дитини, а батьківські права не
можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач розірвала шлюб з ОСОБА_2. На
теперішній час виникла необхідність
виїзду позивача з сином ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, до Російської Федерації
для постійного проживання. Позивач не
може отримати згоди батька на виїзд
дитини, який вихованням дитини не
займається. В судовому засіданні також
були досліджені матеріали цивільної
справи №432/1524/13-ц за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
у побаченнях дитини. 31.07.2013 року ОСОБА_2
через канцелярію суду подав заяву про
залишення позовної заяви без розгляду
і ухвалою Стахановського міського суду
від 01.08.2013 року позовні заява ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа орган опіки та
піклування Стахановської міської ради
про усунення перешкод у побаченнях з
дитиною, визначення способу побачень з
дитиною, залишена без розгляду.

На запит суду слідчий відділ УСБУ
України в Луганській області листом
від 03.03.2014 за № 63/3/83, повідомив, що
слідчим відділом проводиться досудове
розслідування у кримінальному
провадженні за № ЄРД 00000 від 27
березня 2013 року, за фактом незаконного
переправлення через державний кордон
України неповнолітнього ОСОБА_4 за
ознаками правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України. На
даний момент у кримінальному
провадженні жодній особі про підозру
не оголошено. Достатніх доказів
вчинення ОСОБА_1 зазначеного
правопорушення під час розслідування
не отримано. Слідчим відділом отримані
документи, які свідчать про те, що
батько неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_2,
якого визнано потерпілим, на даний
момент надав ОСОБА_1 дозвіл на виїзд їх
спільного неповнолітнього сина за
кордон України, а також дозвіл на
отримання ним громадянства Росії. У
зв'язку з чим, факт незаконного
переправлення неповнолітнього ОСОБА_4
через державний кордон України не
спричинив значної шкоди фізичним або
юридичним особам, суспільству чи
державі.

Дійсно 23.10.2013 року ОСОБА_2 дав згоду на
тимчасовий виїзд та в'їзд до Російської
Федерації з метою відпочинку та
оздоровлення сина ОСОБА_4 у строк з 23
жовтня 2013 року по 23 жовтня 2014 року , та
згоду на прийняття сином громадянства
Російської Федерації, про що свідчать
нотаріально завірені заяви.

Беручі до уваги вказані заяви, можна
зробити висновок, що даючи дозвіл на
прийняття сином громадянства
Російської Федерації, ОСОБА_2 одночасно
дає лише тимчасовий дозвіл на в'їзд та
виїзд до України, за який неможливо
оформити в сі необхідні документи,
бажаючи повернення сина до України по
закінчення вказаного в заяві строку.
Така непослідовна позиція батька не
відповідає інтересам дитини, яка вже
досить тривалий час постійно проживає
разом з матір'ю, знаходиться на її
утриманні і навчається у м.
Железногорськ Курської області.

Враховуючи всі обставини справи,
суд вважає що в інтересах
неповнолітнього громадянина України -
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, буде задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, щодо виїзду за
межі України - до Російської Федерації
для постійного проживання без
письмової згоди його батька - ОСОБА_2.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.
4 п.2 Закону України "Про порядок виїзду
в Україну і в'їзду до України громадян
України", ст.ст.141, 154-155 СК України,
ст.ст.10, 11, 15, 60, 79, 88, 169,209, 212, 214, 215, 223 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи ВГІРФО Стахановського МВ
УМВС України в Луганській області,
Орган опіки та піклування
Стахановської міської ради Луганської
області про надання дозволу виїзду за
кордон України неповнолітнього
громадянина України на постійне місце
проживання до Російської Федерації
задовольнити в повному обсязі.

Дозволити виїзд за кордон України
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю - ОСОБА_1
на постійне місце мешкання до
Російської Федерації, до місця
постійного проживання та дошкільного
виховання дитини: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий:
Н.О. Бондаренко