УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука
В.М., Фаловської І.М., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» до ОСОБА_6 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_6
до публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра», третя особа -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Соломонове
будівництво», про визнання договору
іпотеки припиненим, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Львівської області від 25 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме
нежитлове приміщення загальною площею
220,2 кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_6 на праві
власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03
травня 2007 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Соломонове будівництво» як
позичальником та відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Надра» (правонаступник -
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра») як кредитором було
укладено кредитний договір на суму 79 200
доларів США строком до 01 травня 2009 року
зі сплатою за користування кредитом 16 %
річних.

Кредитні зобов'язання товариства з
обмеженою відповідальністю
«Соломонове будівництво» забезпечено
вказаним вище іпотечним майном
переданим в іпотеку власником такого
майна ОСОБА_6 згідно з умовами
укладеного між нею та банком
іпотечного договору від 03 травня 2007
року.

Позивач, посилаючись на те, що кредитні
зобов'язання належним чином не
виконуються, станом на 01 листопада 2012
року існує кредитна заборгованість в
розмірі 98 279,92 доларів США (еквівалентно
785 551 грн 40 коп.), яку боржник та
іпотекодавець в добровільному порядку
не погашають, просив задовольнити
позов та звернути стягнення на
вказаний вище предмет іпотеки із
застосуванням способу реалізації
предмета іпотеки при якому позивачеві
надаються права укладення від імені
іпотекодавця договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою будь-якою
особою-покупцем та надання банку всіх
повноважень продавця необхідних для
здійснення продажу такого майна, за
ціною не нижчою, ніж буде встановлено у
звіті про проведення незалежної оцінки
суб'єктом оціночної діяльності. Крім
того, позивач просив витрати понесені
ним у справі покласти на відповідача.

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із зустрічним позовом, у якому
просила визнати вказаний іпотечний
договір таким, що є припиненим у зв'язку
з тим, що строк дії договору іпотеки
закінчився 01 травня 2009 року, а відтак
іпотека припинилася.

Рішенням Яворівського районного суду
Львівської області від 20 грудня 2013 року
в первісному позові відмовлено,
зустрічний позов задоволено.

Визнано договір іпотеки, посвідчений 03
травня 2007 року приватним нотаріусом
Яворівського районного нотаріального
округу (місцезнаходження нерухомості,
переданої в іпотеку: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_6),
укладений між публічним акціонерним
товариством «Надра» та ОСОБА_6, таким,
що є припиненим. Вирішено питання про
відшкодування судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 25 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено у справі нове рішення про
задоволення первісного позову та
відмову в задоволенні зустрічних
позовних вимог.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки, посвідченим 03
травня 2007 року, приватним нотаріусом
Яворівського районного нотаріального
округу, а саме на: нежитлове приміщення
загальною площею 220,2 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належать ОСОБА_6 на праві власності, для
погашення загальної заборгованості
перед публічним акціонерним
товариством комерційний банк «Надра»,
що випливає з кредитного договору про
надання кредитної лінії з вільним
режимом кредитування від 03 травня 2007
року, а саме 785 551 грн 40 коп.

Застосовано спосіб реалізації
предмета іпотеки за яким надано права
продажу банку з правом укладання від
імені ОСОБА_6 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою будь-якою особою-покупцем та з
наданням публічному акціонерному
товариству комерційний банк «Надра»
всіх повноважень продавця ( в тому
числі, але не виключно: отримання
дублікатів правовстановлюючих
документів з правом їх реєстрації
(отримання дублікату та оригіналу
технічного паспорту), здійснення
будь-яких платежів за продавця,
отримання будь-яких документів,
довідок, витягів з реєстру прав на
нерухоме майно в органах БТІ,
нотаріату), необхідних для здійснення
такого продажу, за ціною не нижчою, ніж
буде встановлена у звіті про
проведення незалежної оцінки суб'єкта
оціночної діяльності.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржуване рішення
апеляційного суду і залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено наступні обставини.

Згідно кредитного договору про надання
кредитної лінії з вільним режимом
кредитування від 03 травня 2007 року,
укладеного між відкритим акціонерним
товариством комерційний банк «Надра»
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Соломонове
будівництво», останнє отримало ліміт
заборгованості за кредитною лінією в
сумі, що не може перевищувати 79 200
доларів США. Термін користування
кредитною лінією визначено з 03
травня 2007 року по 01 травня 2009 року.

03 травня 2007 року між відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Надра» та ОСОБА_6 укладено
договір іпотеки, у відповідності до
умов якого іпотекодавець ОСОБА_6
передала в іпотеку приміщення, площею
220,2 кв. м., розташоване за адресою
АДРЕСА_1. Такою іпотекою забезпечено
виконання зобов'язання позичальника за
вказаним кредитним договором від 03
травня 2007 року.

15 вересня 2008 року між відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Надра» та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Соломонове будівництво» укладено
додаткову угоду до договору про
надання кредитної лінії з вільним
режимом кредитування від 03 травня 2007
року, згідно якої змінено процентну
ставку за користування кредитною
лінією. Встановлено, що
правонаступником відкритого
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» є публічне акціонерне
товариство комерційний банк «Надра».

Згідно з розрахунком кредитної
заборгованості наданої банком, станом
на 01 листопада 2012 року, загальна
сума заборгованості становить
98 279,92 доларів США, що еквівалентно
785 551 грн 40 коп.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Надра» уже
зверталося з відповідними позовами про
стягнення даної кредитної
заборгованості до поручителя ОСОБА_8 та
безпосередньо до основного боржника
товариства з обмеженою
відповідальністю «Соломонове
будівництво».

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 02 липня 2010 року вирішено
стягнути з ОСОБА_8 як поручителя та
товариства з обмеженою
відповідальністю «Соломонове
будівництво» на користь відкритого
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» заборгованість по
вказаному вище кредитному договору та
договору поруки в розмірі
71 955,75 доларів США, що в еквіваленті
становить 574 854 грн 48 коп.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 12 червня 2012 року
вирішено стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Соломонове будівництво» на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра»
заборгованість по кредиту в розмірі 452
899 грн 40 коп., заборгованість по
процентах в розмірі 251 197 грн 67 коп., пеню
в розмірі 38 535 грн 06 коп. та 14 852 грн 64 коп.

Такі судові рішення на даний час не
виконано.

Ухвалюючи рішення про відмову в
первісному позові банку про звернення
стягнення на предмет іпотеки до ОСОБА_6,
суд першої інстанції керувався тим, що
банком пропущено трирічний строк
звернення до суду з відповідним
позовом, та тим, що на застосуванні
наслідків пропуску банком
відповідного процесуального строку
наполягала ОСОБА_6 (ст. ст. 256, 257, 267 ЦК
України).

Задовольняючи зустрічні вимоги
останньої про визнання іпотечного
договору припиненим, районний суд
виходив з обґрунтованості доводів
ОСОБА_6 про припинення іпотечного
договору в зв'язку із закінченням
строку його дії (ст. 17 Закону України
«Про іпотеку»).

Апеляційний суд при ухваленні у справі
нового рішення про задоволення
первісних вимог банку та відмову в
задоволенні зустрічного позову,
встановив, що публічним акціонерним
товариством комерційний банк «Надра»
строк позовної давності щодо вимог до
ОСОБА_6 не пропущено оскільки в рішенні
господарського суду Львівської
області від 12 червня 2012 року, зазначено,
що провадження по цій справі відкрито 25
квітня 2012 року.

Строк позовної давності почав перебіг
01 травня 2009 року (п. 3.2.5 кредитного
договору), відповідний позов до
основного боржника за кредитом про
стягнення кредитної заборгованості
було подано в господарський суд з
дотриманням трирічного терміну, і
відповідно вирішено стягнути з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Соломонове
будівництво» на користь банку
заборгованість по кредиту

Апеляційний суд прийшов до висновку, що
при пред'явленні банком господарського
позову до одного із кількох боржників
позовна давність щодо вимог до інших
боржників в тому числі іпотекодавця
перервалася, а тому первісні позовні
вимоги банку подано з дотриманням
відповідного процесуального строку і
вони є обґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог, апеляційний суд, з
врахуванням вказаних вище обставин,
дійшов до висновків, що позовні
вимоги ОСОБА_6 є безпідставними.

З висновками апеляційного суду
погодитися не можна.

Як зазначено вище, термін повернення
заборгованості за договором кредиту
сплинув 01 травня 2009 року, цей же термін
зазначено в абзаці 5 розділу
«Визначення термінів» договору
іпотеки, а тому саме 01 травня 2009 року
слід розглядати як строк закінчення
дії іпотечного договору.

Строк позовної давності щодо вимоги
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, сплинув 01 травня 2009 року.
Позивач за первісним позовом звернуся
до суду з вимогою про звернення
стягнення на предмет іпотеки 07
листопада 2012 року, тобто більше ніж
через 3 роки.

Апеляційний суд встановив, що строк
позовної давності в даному випадку
було перервано шляхом пред'явлення в
порядку господарського судочинства
позову банку до основного боржника за
кредитом, а саме за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до товариства з обмеженою
відповідальністю «Соломонове
будівництво» про стягнення кредитної
заборгованості.

Такі висновки суду спростовуються
наступним. Норма ч. 2 ст. 264 ЦК України
визначає підставою для переривання
перебігу позовної давності
пред'явлення позову до одного із
кількох боржників. Дія норми в цій
частині розповсюджується на випадки
субсидіарної відповідальності осіб та
на випадки, у яких виконання певного
зобов'язання покладено одночасно на
декількох осіб (стаття 619 ЦК України).
Солідарна відповідальність боржника
та майнового поручителя нормами
цивільного кодексу не передбачена.
Лише солідарні боржники залишаються
зобов'язаними доти, доки їхній
обов'язок не буде виконаний у повному
обсязі (частина 2 статті 543 ЦК України). З
цих підстав до даних правовідносин не
можна застосовувати положення статті
264 ЦК України, оскільки позивач,
пред'явивши позов до господарського
суду з вимогою погасити заборгованість
за кредитним договором до основного
боржника, не перервав перебіг строку
позовної давності щодо вимог до
іпотекодавця, так як останній не несе
субсидіарної відповідальності та не
був будь-яким чином залучений до справи
чи повідомлений про судове слухання в
господарському суді.

Апеляційний суд невірно застосував
положення ст. ст. 256, 257 ЦК України до
спірних правовідносин, посилаючись
лише на вказане вище рішення
господарського суду Львівської
області від 12 червня 2012 року.

Частина 5 статті 3 закону України «Про
іпотеку» передбачає, що іпотека має
похідний характер від основного
зобов'язання і є дійсною до припинення
основного зобов'язання або до
закінчення строку дії іпотечного
договору. Така ж норма закріплена в
частині першій статті 17 закону
України «Про іпотеку», згідно якої
іпотека припиняється у разі припинення
основного зобов'язання або закінчення
строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення. Разом
із настанням певної події, яка має
юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати
(частина друга статті 251 та частина
друга статті 252 ЦК України). При цьому
сама по собі умова договору іпотеки про
дію іпотеки до повного виконання
зобов'язань за кредитним договором не
може розглядатися як встановлення
строку дії іпотеки, так як це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Як уже зазначалося вище, термін
повернення заборгованості за
договором кредиту, сплинув 01 травня 2009
року, цей же термін зазначено і в
договорі іпотеки, тому саме 01 травня 2009
року слід розглядати як строк дії
іпотечного договору. Оскільки
переривання позовної давності в даному
випадку не було, зважаючи на заяву
іпотекодавця про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності, в задоволенні позову банку
слід відмовити з цих підстав.

Інші доводи оскаржуваного в
касаційному порядку рішення
апеляційного суду не спростовують
висновків суду першої інстанції щодо
обґрунтованості зустрічного позову
про визнання договору іпотеки
припиненим.

Суд першої інстанції виконав вимоги ст.
212 ЦПК України щодо оцінки доказів і ст.
213 ЦПК України щодо законності та
обґрунтованості рішення суду, повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі та ретельно перевірив та
врахував надані докази і пояснення
учасників процесу.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ приходить до висновку, що судом
першої інстанцій дотримано вимоги
чинного законодавства та цивільного
процесуального закону, всебічно, повно
й об'єктивно з'ясовано обставини справи
та надано їм належної оцінки. Тому,
відповідно до вимог ст. 339 ЦПК України,
оскільки апеляційним судом скасоване
судове рішення, ухвалене згідно із
законом, суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 339, 343, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 25 квітня 2014 року скасувати.

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 20 грудня 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова
І.М. Фаловська