Справа № 429/1007/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2014 року
Слов'яносербський районний суд
Луганської області

в складі:

головуючого судді
Скворцової В.Г.,

при секретарі
Скориковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в сел. Слов'яносербськ
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на
виїзди за межи України громадянина,
який не досяг 16-річноговіку, без згоди
та супроводу другого з батьків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з
позовом про надання дозволу на виїзд
неповнолітньої дитини за межі України.
В обґрунтування вимог зазначає, що з
09.09.2000 року по 21.06.2006 рік вона перебувала
у шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу
сторони мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина перебуває на
повному утримані позивача та проживає
з нею. Позивач має намір періодично
вивозити дитину за кордон з метою
додаткового навчання іноземних мов,
поглибленням вивчення економіки,
математики, інформатики та
оздоровлення у Криму, оскільки вона має
спадщину, там проживає її мати та
бабуся сина. На неодноразові звернення
позивача до відповідача з проханням
оформити нотаріально посвідчену заяву
про надання згоди на виїзд дитини,
останній відмовляється надати такий
дозвіл. Такі дії відповідача порушують
законне право дитини на навчання за
кордоном та оздоровлення, що є
предметом позовних вимог. 15.04 2014 року
позивачка надала суду доповнення до
позовної заяви згідно яких просить суд
- визнати право за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
на тимчасові виїзди до Криму (Росія) за
місцем її спадщини, до усіх країн ЄС
для оздоровлення, навчання, здавання
іспитів або змагань з 01.05.2014 року до
повноліття дитини без згоди батька у її
супроводі або у супроводі третіх осіб;
визнати право за дитиною отримати
проїзний документ без згоди батька
згідно зі ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»; зобов'язати
ОСОБА_3, або належним чином
уповноваженій особі, не чинити
перешкоди в оформленні проїзних
документів ОСОБА_4; зобов'язати ОСОБА_3,
або належним чином уповноваженій ним
особі, не чинити перешкоди у тимчасових
виїздах за межі території України
ОСОБА_4. У судове засідання позивач
надала клопотання згідно якого
просила суд розглядати справу у її
відсутності, на підставі наданих нею
доказів, позов підтримує повністю.
Також суду повідомила про те, що дозвіл
на виїзд дитини до Греції з 21.05.2015 року
по 27.05.2015 року відповідач надав та
дозволив дитини виїзд до бабусі у Крим
лише на рік. Просить суд визнати за
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасові
виїзди до Криму (Росія) за місцем її
спадщини, до усіх країн ЄС для
оздоровлення, навчання, здавання
іспитів або змагань до повноліття
дитини без згоди батька у її супроводі
або у супроводі третіх осіб; визнати
право за дитиною отримати проїзний
документ без згоди батька згідно зі ст.
4 Закону України «Про порядок виїзду з
України і в»їзду в Україні громадян
України» для відвідування змагань, так
як дитини згодом буде 14 років. Просила
задовольнити позов з підстав,
викладених в уточненнях. Також надала
заяву, в якій просить розглянути справу
у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
справи у його відсутності. З позовом не
згоден.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази у їх
сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

В судовому засіданні встановлено,
що згідно свідоцтва про розірвання
шлюбу місце реєстрації - відділ
реєстрації актів цивільного стану
Оболонського районного управління
юстиції м. Києва актовий запис № 532 від
21 червня 2006 року шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 розірвано. Після реєстрації
розірвання шлюбу присвоюються
прізвище - ОСОБА_1. Від спільного шлюбу
сторони мають сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 21 від 22
січня 2001року, місце реєстрації
Ленінський відділ реєстрації актів
цивільного стану Луганського міського
управління юстиції Луганської області,
Україна).

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН
про права дитини, ратифікованої
Постановою Верховної Ради України
27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини, батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування

Відповідно до ч.7 ст.7 СК
України, дитина має бути
забезпечена можливістю здійснення
її прав, установлених Конституцією
України, Конвенцією про права дитини,
іншими міжнародними договорами
України.

Статтею 313 ЦК України
передбачено, що фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів), опікунів і в
їхньому супроводі чи у супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1, 3, 4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в`їзду в Україну громадян
України» передбачено, що громадянин
України має право виїхати з України.
Правила перетинання державного
кордону України громадянами України
встановлюється Кабінетом Міністрів
України відповідно до цього Закону та
інших законів України. За відсутності
згоди одного з батьків виїзд
неповнолітнього громадянина за кордон
може бути дозволено на підставі
рішення суду. За правилами перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року № 57 в редакції Постанови КМУ від
25.08.2010 року № 724 (п. п. 3-5), виїзд з
України громадян, які не досягли 16
річного віку, здійснюється за згодою
обох батьків та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду досягли 18-річного
віку. Виїзд громадян, які не досягли
16-річного віку, у супроводі одного із
батьків або інших осіб, уповноважених
одним із батьків з нотаріально
посвідченою згодою здійснюється: 1) за
нотаріально посвідченою згодою
другого із батьків із зазначенням у ній
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування в цій
державі, якщо другий із батьків
відсутній у пункті пропуску; 2) без
нотаріально посвідченої згоди другого
із батьків у разі пред`явлення зокрема
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку без згоди та
супроводу другого із батьків. Виїзд з
України громадян, які не досягли
16-річного віку, в супроводі осіб, які
уповноважені обома батьками,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою обох батьків із
зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

В судовому засіданні встановлено,
що хоч позивачка 26.03.2014 року і
зверталася до відповідача з зверненням
для надання останнім на виїзд дитини до
Криму з 01.04.2014 року до повноліття
дитини, 31.03.2014 року з зверненням до
відповідача для надання останнім на
виїзд дитини в країни Європейського
союзу без неї в супроводі класу,
вчителів або тренера для занять,
здавання іспитів, відвідувань
екскурсій, спортивних змагань. В школі
планується поїздки в Чехію, Польшу,
Грецію, Венгрію, Словенію, з 01.05.2014 року,
а також визнати право за дитиною
отримати проїзний документ без згоди
батька згідно

зі ст. 4 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україні
громадян України», так як дитини згодом
буде 14 років. Однак, як вказує в своєму
клопотання позивачка, відповідач надав
дозвіл на виїзд дитини до Греції з
21.05.2015 року по 27.05.2015 року, а також
відповідач надав дозвіл дитини на
виїзд до бабусі у Крим лише на рік.

Суд не бере до уваги, як належний
доказ про те, що згідно довідки
позивачка бере на себе обов'язок для
проходження додаткового навчання на
території Італії сина ОСОБА_4 на період
з 10.03.2014 року по 10.09.2014 року. Крім цього,
із наданої довідки про зачислення на
курси ОСОБА_4 з 10.03.2014 року по 10.03.2017 року
не вбачається, що він потребує виїзду
за кордон для здавання іспитів
італійської мови, а також не вказано
відповідний час проміжку перебування в
цій державі.

Посилання позивача на ухилення
відповідача від участі у вихованні
дитини не є предметом перевірки по
даній справі, а тому не можуть
розглядатися як підстава для
задоволення позову.

Із врахуванням того, що позивачем
не надано доказів про звернення до
відповідача для надання останнім згоди
на виїзд дитини за межі України із
визначенням держави прямування, в
заяві вказані лише Європейські країни,
мети поїздки та відповідного часового
проміжку перебування в цій державі, як
і доказів його відмови у наданні такого
дозволу, а також приймаючи до уваги те,
що Законом України "Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України" не передбачено надання
дозволу на багаторазове вивезення
дитини за кордон, суд вважає, що в
позові необхідно відмовити.

Не встановлено судом і правової
підстави для надання за рішенням суду
дозволу на неодноразові виїзди дитини,
без встановлення періоду перебування,
разом із матір'ю за кордон без згоди
батька, крім визначеної ст.4 Закону
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" можливості
ухвалення судом рішення на виїзд, а не
на постійні виїзди без згоди батька, не
позбавленого батьківських прав.
Враховуючи викладене, заявлені
позивачем вимоги про надання дозволу
на виїзд дитини без згоди батька за
межі України до досягнення нею
повноліття, без зазначення країни
виїзду та періоду перебування в
іноземній державі позбавляють суд
можливості встановити, чи не
суперечитиме виїзд дитини за межі
України її інтересам через
соціально-політичний,
санітарно-епідеміологічний стан в цій
країні, кліматичні умови тощо.

Що стосується позовних вимог
про надання позивачці дозволу на
виготовлення проїзних документів
дитини, то ч. 2 статті 4 цього ж Закону
передбачено, що оформлення проїзного
документа дитини провадиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Однак,
позивач в судовому засіданні не надала
суду жодного доказу звернення у
відповідні органи держави для
отримання проїзного документа чи
відмову у видачі такого. Враховуючи
вищенаведене, суд приходить до
переконання, що позовні вимоги
позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,14,60, 62, 213-215 ЦПК
України, ст. 141СК України, ст. 4 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну", Постановою
Кабінету Міністрів України №57 від
27.01.1995 року "Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України" суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про надання дозволу на виїзди за межи
України громадянина, який не досяг
16-річноговіку, без згоди та супроводу
другого з батьків, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Луганської області
через Слов`яносербський районний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.Г. Скворцова