Провадження №2/761/5833/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

08 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Булах Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський акціонерний Банк (ПАТ
"ВіЕйБі Банк") про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач, ОСОБА_1.) звернулася до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до відповідача
Публічного акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" (далі
по тексту - відповідач, ПАТ "ВіЕйБі
Банк"), в якому просить суд стягнути на
свою користь з відповідача грошову
суму у розмірі 160000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовувала тим, що 20 листопада 2013
року між сторонами було укладено
Договір банківського вкладу
"Новорічний подарунок" №681144/2013 (далі по
тексту - Договір), предметом якого було
розміщення вкладником в банку
строкового вкладу на умовах
депозитного подарунку "Новорічний
подарунок" в національній валюті на
строк 6 місяців з 20.11.2013 року по 20.05.2014
року, з відсотковою ставкою 20,5% річних.
Договором передбачено, що дата вимоги
вкладником вкладу - 20.05.2014р., у зв'язку з
чим представник позивача звернувся до
відповідача з вимогою про повернення
коштів, проте, йому було відмовлено у
видачі коштів, у зв'язку з чим позивач
просить стягнути з відповідача 150000,00
грн. вкладу та 10000,00 грн. збитків. Вимогу
щодо стягнення збитків позивач мотивує
тим, що 29.04.2014 року між нею та ОСОБА_4
було укладено попередній договір
купівлі-продажу автомобіля, відповідно
до якого позивач сплатив попередню
оплату за автомобіль у розмірі 10000,00
грн., та сторони дійшли згоди, що
основний договір купівлі-продажу має
бути укладений не пізніше 30.05.2014 року.
Разом з тим, через незаконні дії
відповідача позивач не мав згоди
укласти основний договір
купівлі-продажу, а тому не придбав
автомобіль, і лишився 10000,00 грн.
попередньої оплати.

В судовому засіданні представників
позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заявлені
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі, з підстав зазначених в позові,
просили суд позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання, яке
відбулося 08.10.2014 року, не з'явився, про
час і місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про
причини неявки в суд не повідомив. Заяв
та клопотань від нього на адресу суду
не надходило.

Суд, керуючись ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України № 1618-IV
від 18.03.2004 року (далі по тексту - ЦПК
України), ухвалив провести заочний
розгляд справи на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, отримавши
на це згоду позивача.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши подані
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України № 435-ІV від 16 січня 2003 р. (далі по
тексту - ЦК України), зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог
кодексу, актів законодавства, а при
відсутності таких вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За змістом ст. 1074 ЦК України обмеження
прав клієнта щодо розпоряджання
грошовими коштами, що знаходяться на
його рахунку, не допускається, крім
випадків обмеження права
розпоряджання рахунком за рішенням
суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, 20 листопада 2013 року
між сторонами було укладено Договір
банківського вкладу "Новорічний
подарунок" №681144/2013 (далі по тексту -
Договір), предметом якого було
розміщення вкладником в банку
строкового вкладу на умовах
депозитного подарунку "Новорічний
подарунок" в національній валюті на
строк 6 місяців з 20.11.2013 року по 20.05.2014
року, з відсотковою ставкою 20,5% річних
(а.с. 5).

Разом з тим, відповідач відкрив на ім'я
позивача картковий рахунок НОМЕР_1, на
який відповідач перераховує проценти
за збереження вкладу та може бути
перерахований вклад по закінченні
строку його дії, що відповідає п. 1.3.
Договору.

Згідно п. 1.5. Договору, стандартна
ставка за вкладом становить 20,5% річних.

Відповідно до п. 1.7. Договору, дата
вимоги вкладником вкладу - 20.05.2014 року.

20.05.2014 року позивач зверталась до
відповідача з заявою про повернення
вкладу, що підтверджується заявою,
наявною в матеріалах справи (а.с. 6).

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст.1060 ЦК України,
договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад). Договором може бути
передбачено внесення грошової суми на
інших умовах її повернення.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України,
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що заявлені позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума банківського
строкового вкладу у розмірі 150000,00 грн.

Щодо стягнення збитків у розмірі 10000,00
грн., позов в цій частині не підлягає до
задоволення, враховуючи наступне.

Згідно з положеннями статті 22 ЦК
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

У постанові Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»
зазначено, що шкода, заподіяна особі,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Отже, відповідно до вимог цивільного
законодавства відшкодування майнової
шкоди є можливим за наявності
конкретних обставин: наявність
неправомірних дій відповідача;
наявності збитків, завданих позивачеві
у зв'язку з порушенням його прав;
витрат, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого
порушеного права; наявність причинного
зв'язку між неправомірними діями
відповідача та збитками, яких завдано
особі.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачкою відповідно до ст.60 ЦПК
України, не надано в порядку ст.ст. 57-59
ЦПК України належних та допустимих
доказів стосовно завдання їй
матеріальних збитків на суму 10000,00 грн.,
пов'язаних з не укладенням договору
купівлі-продажу автомобіля, у зв'язку з
чим суд приходить до висновку, що
позивачем не доведено факт наявності
причинного зв'язку між діями
відповідача та втратами, на які
посилається позивач.

Крім того, позивачем не надано доказів
того, що основний договір
купівлі-продажу автомобіля не був
укладений, а тому вимоги в цій частині
позову до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 1500 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218,
223, 224-233 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
акціонерний Банк (ПАТ "ВіЕйБі Банк") на
користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 150
000 грн. 00 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
акціонерний Банк (ПАТ "ВіЕйБі Банк") на
користь державного бюджету судовий
збір в розмірі 1500 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя:
А.І.
Саадулаєв