№ 201/2519/13-ц
провадження 2-др/201/34/14
УХВАЛА

31 жовтня 2014 року
Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську заяву
арбітражного керуючого ОСОБА_1 про
ухвалення додаткового судового
рішення по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Сведбанк» в особі Дніпропетровського
регіонального центру до товариства з
обмеженою відповідальністю «Білаз
Техноцентр», приватного підприємства
«Белінвест», ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди,–

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Сведбанк» 5 грудня 2012
року звернулося до суду з позовом до
відповідачів ТОВ «Білаз Техноцентр»,
ПП «Белінвест», ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року,
залишеною без в оскаржуваній частині
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19 грудня
2013 року, позовну заяву – залишено без
розгляду.

Арбітражний керуючий, як зазначено у
заяві, ОСОБА_1 23 жовтня 2014 року
звернувся до суду з заявою про
ухвалення додаткового судового
рішення по справі.

У зв’язку закінченням строку
повноважень судді Федоріщева С.С.
вирішення вище вказаного питання,
згідно встановленого законом порядку,
було розподілено автоматизованою
системою документообігу суду для
розгляду судді Антонюку О.А.

Сторони у справі, у судове засідання не
з’явилися, про час та місце судового
засідання повідомлялися належним
чином, про причини своєї неявки суд не
повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд
ухвалює додаткове рішення після
розгляду питання в судовому засіданні
з повідомленням сторін. Їх присутність
не є обов’язковою, а тому з урахувань
зазначеного суд вважає можливим
розглядати питання про ухвалення
додаткового рішення суду за
відсутності цих осіб.

Перевіривши матеріали справи та заяви,
оцінивши надані і добуті докази, суд
вважає заяву необґрунтованою і не
підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Згідно ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Частиною першою статті 208 ЦПК України
передбачено, що судові рішення
викладаються у таких формах: 1) ухвали; 2)
рішення; 3) постанови.

Згідно ч. 2 ст. 208 ЦПК України питання,
пов'язані з рухом справи в суді першої
інстанції, клопотання та заяви осіб,
які беруть участь у справі, питання про
відкладення розгляду справи,
оголошення перерви, зупинення або
закриття провадження у справі,
залишення заяви без розгляду, а також в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом, вирішуються судом шляхом
постановлення ухвал.

Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦПК України
судовий розгляд закінчується
ухваленням рішення суду, а у випадках,
передбаченихстаттями 389-6 та 389-11 цього
Кодексу, - постановленням ухвали.

Частиною 1 статті 220 ЦПК України
передбачено вичерпний перелік
випадків, коли судом повинно бути
ухвалено додаткове рішення.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що ухвалою Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
25 квітня 2013 року позовну заяву –
залишено без розгляду та ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
від 19 грудня 2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_1 – відхилено, а ухвалу
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 25 квітня 2013 року в
оскаржуваній частині залишено без
змін, тобто з урахуванням зазначеного
судом справу розглянуто та
постановлено ухвалу про залишення
заяви без розгляду з підстав
передбачених п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України
та в зазначеному судовому рішенні
містяться посилання на відповідні
норми процесуального права, також слід
зазначити, що зміст ухвали суду
відповідає вимогам визначеними ст. 210
ЦПК України, крім того слід зазначити,
що законність цього судового рішення в
повному обсязі підтверджена ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 грудня 2013 року, якою
зазначену ухвалу було залишено без
змін, а тому передбачених законом
підстав для ухвалення додаткового
рішення не має, що стосуються питання
яке заявник фактично просить суд
вирішити ухваливши додаткове судове
рішення, як зазначено у заяві, а саме:
прийняти його зустрічний позов до
спільного розгляду з первісним позовом
та об’єднати в одне провадження, то
слід зазначити наступне, що на час
розгляду цієї заяви судом у суду
відсутні передбачені законом підстави
для його вирішення, оскільки як
зазначалося вище первісний позов судом
залишений без розгляду та в
провадженні суду не має вище вказаної
позовної заяви.

Також слід зазначити, що заявник
просить суд ухвалити додаткове судове
рішення по справі, яку було розглянуто
іншим складом суду, однак в ч. 1 ст. 220 ЦПК
України зазначено, що ухвалити
додаткове рішення, може суд, що ухвалив
рішення, а не інший склад суду.

Крім того з урахуванням
вищевикладеного та зазначеного ЦПК
України передбачена можливість
ухвалення саме додаткового рішення
суду, а не додаткового судового
рішення, також відповідно до п. 20
постанови № 14 Пленуму Верховного суду
України від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»
додаткове рішення може бути ухвалено
лише у випадках і за умов, передбачених
статтею 220 ЦПК; воно не може змінити
суті основного рішення або містити в
собі висновки про права та обов'язки
осіб, які не брали участі у справі,
чи вирішувати вимоги, не досліджені в
судовому засіданні. Додаткове рішення
може ухвалити лише той склад суду,
що ухвалив рішення в даній справі. В
іншому разі особа має право звернутися
до суду з тими ж вимогами на загальних
підставах. При порушенні питання про
ухвалення додаткового рішення з
інших підстав суд ухвалою відмовляє в
задоволенні заяви.

За таких обставин та з урахуванням
всебічного дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, суд
приходить до висновку, що заява не
обґрунтована, не підтверджена,
безпідставна і не ґрунтується на
вимогах закону, передбачених законом
підстав для задоволення заяви немає, а
тому суд вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 11, 210, 220, 293 ЦПК України,
суд –

У Х В А Л И В:

Арбітражному керуючому
ОСОБА_1 в задоволенні заяви про
ухвалення додаткового судового
рішення, по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Сведбанк» в особі Дніпропетровського
регіонального центру до товариства з
обмеженою відповідальністю «Білаз
Техноцентр», приватного підприємства
«Белінвест», ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, – відмовити.

Суддя -