Справа № 357/7664/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Гапоненко А. П.
,

при секретарі - Миронова Н. В.,

за участю представників відповідача,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду м. Біла Церква,
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним заповіту як
розпорядження на випадок смерті, що є
одностороннім правочином, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з вказаним
позовом, яким просить суд визнати
заповіт, посвідчений Першою
Білоцерківською міською нотаріальною
конторою від 30. 09. 1987 р. (реєстровий №
2-4058) ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 -
недійсним. Свої вимоги позивач
обґрунтовує тим, що вона з заповідачем
ОСОБА_3 з 1987 року проживали однією
сім'єю, а 31 грудня 1991 року ними був
зареєстрований шлюб. Квартира, в якій
вони проживали, належала позивачу та
ОСОБА_3 на праві спільної власності, з
визначенням рівних часток квартири по
1/2, набутої в порядку безоплатної
приватизації державного житлового
фонду 14 листопада 1997 року. Загальна
площа двокімнатної квартири складає 44,
9 кв. м., адреса розташування: АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у віці 77
років. Після смерті чоловіка, його
донька від першого шлюбу, ОСОБА_2,
звернулась до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини, а саме частини
квартири, згідно заповіту, зробленому у
1987 році. Позивач вважає, що на час
складання заповіту квартира не була
власністю заповідача, а сам заповіт був
фіктивним, тому просить суд визнати
заповіт недійсним.

У судовому засіданні позивач повністю
підтримала свої позовні вимоги,
пославшись на обставини та підстави,
викладені у позовній заяві, просить суд
позов задовольнити.

Представники відповідача позов не
визнали у повному обсязі, вважають
позовні вимоги не законними та не
обґрунтованими і не доведеними у
судовому засідання, тому просять суд у
задоволені позову відмовити.

Пунктом 26 роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року N 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» визначено, що
особами, які беруть участь у справі про
визнання правочину недійсним, є
насамперед сторони правочину.
Нотаріуси, що посвідчували правочини,
залучаються до участі у справі як треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору, якщо позивач
обґрунтовує недійсність правочину
посиланням на неправомірні дії
нотаріуса.

У зв'язку з тим, що заповіт був
посвідчений 30.09.1987 року державним
нотаріусом Маценко Д.В., який нині не
працює, позивач не обґрунтовує
недійсність правочину посиланням на
неправомірні дії нотаріуса, тому
нотаріус до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
не залучалась.

Заслухавши пояснення позивача,
представників відповідача, покази
свідків, вивчивши та дослідивши
письмові матеріали справи та надані
суду докази, суд вважає, що позов до
задоволення не підлягає виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 являється дочкою померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 і проживала разом з
батьками у спадковій квартирі АДРЕСА_1.
Після смерті матері відповідача її
батько став проживати з позивачем у
справі, які 31 грудня 1991 року уклали
шлюб.

Батько відповідача ОСОБА_3 за життя
склав письмове розпорядження на
належне йому майно, яке б воно не було і
з чого б воно не складалося і взагалі
все те на що він буде мати право за
законом, заповідає ОСОБА_2. Заповіт був
посвідчений 30.09.1987 року державним
нотаріусом Білоцерківської державної
нотаріальної контори Маценко Д.В.,
копія якого зберігалася в архіві. У
зв'язку із втратою оригіналу заповіту
до спадкової справи приєднана його
копія, яка посвідчена належним чином,
що підтверджується копією спадкової
справи.

Дані правовідносини виникли у 1987 році і
продовжувались до дня смерті
спадкодавця.

Згідно ст. 534 ЦК України в редакції 1963
року кожний громадянин може залишити
за заповітом усе своє майно або частину
його ( не виключаючи предметів
звичайної домашньої обстановки і
вжитку) одній або кільком особам як
таким що входять, так і тим, що не
входять до кола спадкоємців за законом,
а також державі або окремим державним,
кооперативним та іншим громадським
організаціям.

У відповідності до ст. 1233 ЦК України в
діючій редакції заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті відносно
належного йому майна.

Заповіт є правочином, тому на нього
поширюються загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Відповідно до вимог ст. 541 ЦК УРСР (1963
року) заповіт повинен бути укладений у
письмовій формі з зазначенням місця і
часу його укладення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально
посвідчений. Недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону (ст.48 ЦК
УРСР). Для чинності угоди необхідно
додержання певних вимог (статті 42 - 47 ЦК
УРСР, стаття 203 ЦК України).
Недодержання в момент вчинення
правочину вимог закону, тягне його
недійсність, що передбачено статтею 48
ЦК УРСР та статтею 215 ЦК України. У разі
недодержання вимог закону при вчиненні
правочину (в даному випадку заповіту),
суду необхідно обговорити питання про
дійсність чи недійсність. Правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним (ст.204).

Із матеріалів справи вбачається, що
заповіт, складений померлим
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за життя, а саме
30.09.1987 року відповідає вимогам закону і
волевиявленню заповідача, що також
підтвердили у судовому засіданні
свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд вважає, що обставини, за
яких був посвідчений заповіт ОСОБА_3
від 30.09.1987 року дають підстави вважати,
що волевиявлення заповідача було
вільним і відповідало його внутрішній
волі, а також відповідає вимогам
законодавства, тому в задоволені
позову слід відмовити.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України.

Судом були надані рівні права сторонам
процесу щодо подання доказів, їх
дослідження і доведення перед судом їх
переконливості.

При вирішені справи по суті позовних
вимог суд не приймає до уваги доводи
позивача, що заповіт є фіктивним,
оскільки був складений заповідачем до
приватизації квартири. Факт
приватизації квартири не є перешкодою
для волевиявлення особи щодо
розпорядження на випадок смерті.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 534,541 ЦК України в редакції 1963
року, ст.ст. 1233 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60,
209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання недійсним заповіту як
розпорядження на випадок смерті, що є
одностороннім правочином - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд в
10-денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засідання під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. П. Гапоненко