Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3935 /14
Головуючий у 1 інстанції Мовчан О.Г.
Суддя-доповідач Ломейко В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.,

Суддів: Ломейка В.О.,

Кухаря С.В.,

При секретарі Хомяк К.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Михайлівського районного
суду Запорізької області від 11 серпня
2014 року

у справі за заявою ОСОБА_3 про
встановлення способу виконання
судового рішення

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
про стягнення грошової суми боргу

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
грошової суми боргу.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 05
листопада 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 12 лютого 2014
року рішення Михайлівського районного
суду Запорізької області від 05
листопада 2013 року у цій справі
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позовні вимоги задоволено.
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
суму боргу за договором позики у
розмірі 78 000 грн. та 3% річних у розмірі 4
485 грн., а всього 82 485 грн. Стягнуто з
ОСОБА_4 судовий збір на користь держави
у розмірі 1 237,28 грн.

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з заявою про встановлення способу
виконання судового рішення.

В заяві зазначав, що під час вчинення
виконавчих дій, державним виконавцем
не встановлено майна, яке б належало
відповідачу ОСОБА_4

Просив суд встановити, що способом
виконання рішення апеляційного суду
Запорізької області від 12 лютого 2014
року про стягнення на користь ОСОБА_5 з
ОСОБА_4 суму простроченого боргу у
розмірі 78000 грн. та 3% річних у розмірі 4485
грн., а разом 82485 грн., а також стягнення
з нього судового збору на користь
держави у розмірі 1237 грн. 28 коп., Є
надання дозволу Відділу державної
виконавчої служби Михайлівського
районного управління юстиції
Запорізької області здійснити
звернення стягнення на ? частку
боржника ОСОБА_4 у майні, яке було
придбане за час шлюбу з 29 січня 1991 року
по 12 жовтня 2012 року з ОСОБА_6 і належить
їм на праві спільної сумісної
власності.

Ухвалою Михайлівського районного суду
Запорізької області від 11 серпня 2014
року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить ухвалу
суду скасувати, справу направити для
подальшого розгляду по суті до суду
першої інстанції в іншому складі суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно вимог ст.312 ЦПК
України розглянувши апеляційну скаргу
на ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд, крім іншого, відхиляє
апеляційну скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Як встановлено, ОСОБА_3 звернувся до
суду з заявою про встановлення способу
виконання судового рішення про
стягнення з ОСОБА_4, 82 485 грн., шляхом
звернення стягнення на ? частку
боржника ОСОБА_4 у майні, яке було
придбане за час шлюбу з 29 січня 1991 року
по 12 жовтня 2012 року з ОСОБА_6 і належить
їм на праві спільної сумісної
власності, оскільки під час вчинення
виконавчих дій, державним виконавцем
не встановлено майна, яке б належало
відповідачу ОСОБА_4

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 52
Закону України "Про виконавче
провадження" звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.
Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

Частиною 1 ст. 63 Закону України "Про
виконавче провадження" звернення
стягнення на будинок, квартиру,
земельну ділянку, інше нерухоме майно
фізичної особи проводиться у разі
відсутності в боржника достатніх
коштів чи рухомого майна. При цьому в
першу чергу звертається стягнення на
окрему від будинку земельну ділянку,
інше приміщення, що належать боржнику.
В останню чергу звертається стягнення
на житловий будинок чи квартиру, в
якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ст. 36 Закону України
"Про виконавче провадження" у
виняткових випадках за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим,
державний виконавець за власною
ініціативою чи за заявою сторін, а
також самі сторони мають право
звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Згідно з вимогами ст. 373 ЦПК України
за наявності обставин, що утруднюють
виконання рішення (хвороба боржника
або членів його сім'ї, відсутність
присудженого майна в натурі, стихійне
лихо тощо), за заявою державного
виконавця або за заявою сторони суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає питання
про відстрочку або розстрочку
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання рішення в
судовому засіданні з викликом сторін і
у виняткових випадках може відстрочити
або розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Постановляючи ухвалу про відмову у
задоволенні заяви ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що
відсутність рішень про наявність
спільного майна унеможливлює
звернення стягнення на майно ОСОБА_6

Такий висновок суду першої
інстанції є обґрунтованим та
узгоджується з матеріалами справи, при
встановленні зазначених фактів.

З аналізу вищенаведених норм
матеріального права, вбачається, що
звернення стягнення можливе лише на
майно боржника, яке чітко визначене та
належить йому особисто, що повинно бути
підтверджено належними та допустимими
доказами.

В даному випадку, коли і сам
заявник вказує, що не встановлено
майна, яке б належало відповідачу
ОСОБА_4, доводи апелянта та докази на
які посилається апелянт, як наявність
спільного сумісного майна подружжя
ОСОБА_4, можуть бути враховані при
вирішенні спору відповідно до ст.366 ЦК
України, а не в порядку ст.373 ЦПК
України.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що наведені в апеляційній
скарзі доводи не дають підстав для
зміни чи скасування ухвали суду першої
інстанції яка постановлена з
дотриманням процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 219, 307, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Михайлівського районного суду
Запорізької області від 11 серпня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: