АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1460/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2695/14
Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 18 липня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про надання додаткового строку для
прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом та просив
надати йому додатковий строк у 3 місяці
для подання заяви про прийняття
спадщини за заповітом від 11 березня 2009
року після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

В обґрунтування позовних вимог
вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла
його мати ОСОБА_3

З липня 2001 року він перебував за
кордоном і про смерть матері нічого не
знав. 06 березня 2014р. він був
депортований з Іспанії і повернувся в
м. Миргород для постійного проживання в
АДРЕСА_2, де жили батьки, і дізнався від
брата - ОСОБА_4 про смерть матері та
наявність заповіту від 11 березня 2009
року, відповідно до якого його мати
заповіла йому належне їй нерухоме
майно, а саме: 23/50 будинку АДРЕСА_2 в м.
Миргороді та квартиру АДРЕСА_1.

При зверненні 17 квітня 2014 року до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом після
померлої матері у зв'язку з пропуском
передбаченого законом строку для
прийняття спадщини. Прийняти своєчасно
спадщину позивач не міг, оскільки на
момент смерті матері проходив курс
лікування та реабілітації і не міг
знати про смерть матері та про
існування заповіту, що є поважною
причиною пропуску строку для прийняття
спадщини.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 18 липня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_1 та просив скасувати
його та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач ОСОБА_1, є сином
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року
(а.с.7, 8).

За життя, 11 березня 2009 року, остання
склала заповіт, згідно якого належну їй
квартиру АДРЕСА_1 та 23/50 житлового
будинку АДРЕСА_2 заповіла позивачу.

Після смерті ОСОБА_3.у Першій
Миргородській державній нотаріальній
конторі заведена спадкова справа №
54544171, що підтверджується витягом про
реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.11).

Як вбачається з постанов про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 6 грудня
2013 року, виданих державним нотаріусом
Першої Миргородської державної
нотаріальної контори (а.с.12, 13), спадщину
за заповітом після смерті ОСОБА_3
прийняла відповідачка ОСОБА_2

Згідно відмітки у паспорті громадянина
України для виїзду за кордон, позивач 29
липня 2001 року виїхав за межі України, а
30 липня 2001 року в'їхав на територію
Німеччини за Шенгенською візою, строк
якої закінчився 14 жовтня 2001 року
(а.с.23-24). Відповідно до відмітки у
посвідченні особи на повернення в
Україну позивач прибув на територію
України 06 березня 2014 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що
саме по собі перебування за кордоном не
може вважатися поважною причиною
пропуску строку для прийняття
спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Доводи апелянта про неналежну оцінку
доказів судом щодо перебування його за
межами України до березня 2014 року є
неспроможними.

Так, судом вірно встановлено, що ОСОБА_1
прибув на територію України у березні
2014 року.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року № 7
«Про судову практику у справах про
спадкування»роз'яснив судам, що, особа,
яка не прийняла спадщину в
установлений законом строк, може
звернутися до суду з позовною заявою
про визначення додаткового строку для
прийняття спадщини відповідно до
частини третьої статті 1272 ЦК України.
Зазначене положення застосовується до
спадкоємців, в яких право на
спадкування виникло з набранням
чинності зазначеним Кодексом.

Вирішуючи питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку для
прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити з того, що поважними
є причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Безспірних доказів поважності причин
пропуску строку для звернення із
заявою про прийняття спадщини позивач
не надав, а саме по собі проживання в
Іспанії, в тому числі нелегальне, не
свідчить про наявність об'єктивних,
непереборних перешкод для звернення із
заявою про прийняття спадщини.

У своїй позовні заяві ОСОБА_1 вказує на
тривале лікування після
дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.10 ч.3 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

У матеріалах справи не міститься
будь-яких доказів факту ДТП та
проходження ОСОБА_1 курсу лікування, а
тому суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про
недоведеність наявності поважних
причин пропуску строку для прийняття
спадщини.

Виходячи з викладеного, судова колегія
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини та
надано їм належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення місцевого суду, судовою
колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст.
308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 18 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя:
О.Ю.
Кузнєцова

Судді:

С.Ю. Мартєв

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: