У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Луганської міської
ради до ОСОБА_3, третя особа - публічне
акціонерне товариство «Луганський
ливарно-механічний завод», про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки, відшкодування
шкоди, за касаційною скаргою
Луганської міської ради на рішення
апеляційного суду Луганської області
від 02 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Луганська міська рада
звернулася до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що земельна ділянка
загальною площею 0,0956 га за адресою:
АДРЕСА_1 самовільно захоплена
відповідачкою. Вказана ділянка
складається з території, яку
відповідачка обнесла парканом -
капітальною спорудою з цегли, дерева та
металевих конструкцій на фундаменті, і
приєднала до належної їй ділянки,
утворивши єдиний комплекс
комерційного призначення.

У зв'язку з цим позивач просив суд
зобов'язати ОСОБА_3 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
загальною площею 0,0956 га за адресою:
АДРЕСА_1, з якої земельну ділянку площею
0,0456 га звільнити шляхом знесення
огорожі та елементів благоустрою
прилеглої території (кам'яних та
дерев'яних споруд), а площею 0,0500 га -
шляхом демонтажу тротуарної плитки;
стягнути з відповідачки на рахунок
державного бюджету Артемівського
району м. Луганська 7 722 грн. 34 коп. шкоди,
заподіяної самовільним зайняттям
земельної ділянки та судові витрати.

Рішенням
Артемівського районного суду м.
Луганська від 16 січня 2014 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку загальною площею 0,0956
га за адресою: АДРЕСА_1, з яких
територію площею 0,0456 га, обнесену
огорожею, шляхом знесення огорожі та
елементів благоустрою у вигляді всіх
споруд (за виключенням споруд дитячого
майданчика). Відмовлено у задоволенні
позовних вимог про знесення елементів
благоустрою на вказаній території у
вигляді споруд дитячого майданчика і у
позовних вимогах про демонтаж
тротуарної плитки на території площею
0.0500 га. Вирішено питання судового
збору.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 02 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції у частині
зобов'язання ОСОБА_3 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
загальною площею 0,0956 га за адресою:
АДРЕСА_1, з яких територію площею
0,0456 га, обнесену огорожею, шляхом
знесення огорожі та елементів
благоустрою у вигляді всіх споруд (за
виключенням споруд дитячого
майданчика) та у частині стягнення
судових витрат скасовано та у цій
частині ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено. В іншій
частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі Луганська міська
рада, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, виходив із того, що
відповідачка у порушення ст. ст. 125, 126 ЗК
України самовільно зайняла земельну
ділянку площею 0,0956 га, належну
позивачу, прилеглу до її земельної
ділянки та забудувала у своїх
інтересах.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині зобов'язання
ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку загальною площею 0,0956
га за адресою: АДРЕСА_1, з яких територію
площею 0,0456 га, обнесену огорожею, -
шляхом знесення огорожі та елементів
благоустрою у вигляді всіх споруд (за
виключенням споруд дитячого
майданчика) та у частині стягнення
судових витрат та ухвалюючи у цій
частині нове рішення про відмову у
позові, суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що відповідачка при
будівництві дитячого майданчика діяла,
виконуючи умови договору з міською
радою про співпрацю у сфері
соціального партнерства № 410
12-001 від 20 вересня 2012 року, а також у
рамках благоустрою, а сам факт
спорудження огорожі навколо дитячого
майданчика не свідчить про самовільне
захоплення землі.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального і
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 належить
на праві власності земельна ділянка за
адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0914 га,
державний акт на дану ділянку був
виданий попередньому власнику 30 грудня
2008 року ОСОБА_4, і ділянка площею 0,0189 га -
яка належить відповідачці на підставі
державного акту на її ім'я, виданого на
підставі рішення Артемівської ради від
09 грудня 2010 року; згідно з державних
актів і з планово-картографічного
матеріалу вказані дві ділянки являють
собою єдиний масив (а. с. 43, 44).

Відповідно до акту перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 29 березня 2013 року,
проведеної Державною інспекцією в
Луганській області виявлено факт
самовільного зайняття земельної
ділянки площею 0,0456 га з огорожею та
благоустроєм вказаної території, з
якої земельна ділянка площею 0,0307 га
накладається на державний акт ПАТ
«Луганський ливарно-механічний завод»
(житлова будівля АДРЕСА_2). Крім цього
додатково до вищезазначеної земельної
ділянки площею 0,1559 га перед основною
будівлею, самовільно збудовано
паркувальний майданчик для
автотранспорту загальною площею 0,0500 га
(а. с. 5).

На підставі проведеної перевірки
держінспекція неодноразово надсилала
відповідачці повідомлення і приписи
щодо усунення виявлених порушень
(а. с. 6-10).

Згідно акту обстеження земельної
ділянки від 04 липня 2013 року - вказана
земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1
являє собою ділянку площею 0,0456 га,
огороджену металевим парканом, на
земельній ділянці розташовані
елементи благоустрою: кам'яні альтанки,
дерев'яна споруда - дитячий майданчик;
земельна ділянка площею 0,0500 га
замощена тротуарною плиткою (а. с. 16).

На даний час відповідачка не звільнила
самовільно зайняту ділянку і вимог,
зазначених у приписах, не виконала.

Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка мала законні підстави
лише для облаштування дитячого
майданчику у м. Луганську у районі
вул. Леніна згідно з договором про
співпрацю у сфері соціального
партнерства від 20 вересня 2012 року (а. с.
42).

Проте згідно з наданих позивачем
доказів вбачається, що на земельній
ділянці площею 0,0456 га, окрім споруд
дитячого майданчика, що передбачено
вищевказаним договором про співпрацю,
розташовано споруди для
функціонування комерційного закладу,
більш того земельна ділянка площею 0,0456
га, є прилеглою до земельних ділянок, що
перебувають у приватній власності
громадянки ОСОБА_3, ці земельні ділянки
фактично об'єднані розташуванням
одного комерційного закладу та
обнесені одним капітальним парканом,
вільного доступу до земельної ділянки
площею 0,0456 га не має. Таким чином,
спірна земельна ділянка огороджена не
тільки зі сторони автотраси, а зі всіх
сторін, у тому числі зі сторони
житлового будинку, до неї не має
вільного доступу.

Згідно з ч. 1 ст. 212 ЗК України самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про
порушення прав позивача щодо
незаконного використання
відповідачкою у своїх інтересах
земельної ділянки площею 0,0956 га та
стягнення з останньої 7 722 грн. 34 коп.,
завданих внаслідок самовільного
використання даної ділянки.

Оскільки апеляційним судом скасоване
законне і обгрунтоване рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове
рішення з неправильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, тому рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню із
залишенням у силі помилково
скасованого рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Луганської міської
ради задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 02 квітня 2014 року скасувати,
рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 16 січня 2014
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко