У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Леванчука
А.О., Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-Рівнопілля»,
третя особа - відділ Держкомзему у
Гуляйпільському районі Запорізької
області, про визнання додаткової угоди
до договору оренди земельної ділянки
недійсною, скасування її державної
реєстрації та зобов'язання повернути
земельну ділянку, за касаційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-Рівнопілля» на
рішення Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 17 грудня
2013 року та рішення апеляційного суду
Запорізької області від 25 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агро-Рівнопілля» (далі - ТОВ
«Агро-Рівнопілля») про визнання
додаткової угоди до договору оренди
земельної ділянки недійсною,
зобов'язання повернути земельну
ділянку та скасувати її державну
реєстрацію.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
на праві приватної власності належить
земельна ділянка площею 8,2327 га,
розташована на території
Рівнопільської сільської ради
Гуляйпільського району Запорізької
області, яку вона за договором оренди
земельної ділянки від 03 березня 2006 року
передала відповідачу строком на 5 років
без зазначення початку та закінчення
цього терміну.

У лютому 2011 року вона звернулася до
відповідача з заявою про намір
припинити договір оренди земельної
ділянки, оскільки строк дії договору
закінчується 03 березня 2011 року, однак
їй було повідомлено, що строк дії
договору закінчується 31 січня 2012 року.
Влітку 2011 року вона отримала додаткову
угоду до договору, відповідно до п. 8
якої договір укладено до 30 грудня 2020
року.

18 квітня 2012 року вона звернулася до
відповідача з заявою про те, що вона
додаткову угоду не підписувала.

Посилаючись на те, що додаткову угоду
вона не підписувала та на закінчення
дії договору, просила визнати
недійсною додаткову угоду від
10 листопада 2009 року, що підписана
неуповноваженою особою, зобов'язати
відповідача повернути їй земельну
ділянку та зобов'язати Гуляйпільський
відділ земельних ресурсів скасувати
реєстрацію недійсної додаткової угоди
від 10 листопада 2009 року.

Рішенням Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 17
грудня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано недійсною додаткову
угоду до договору оренди землі від 03
березня 2006 року № 96, укладену 10
листопада 2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ
«Агро-Рівнопілля» про оренду земельної
ділянки площею 8,2327 га, розташовану на
території Рівнопільської сільської
ради Гуляйпільського району
Запорізької області, надану для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
належну ОСОБА_4 на підставі державного
акта про право власності на земельну
ділянку серії ЗП № 114627, зареєстровану 23
червня 2010 року за № 46 в
Гуляйпільському районному відділі
Запорізької регіональної філії ДП
«Центр ДЗК». У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 25 березня 2014
року рішення Гуляйпільського
районного суду Запорізької області від
17 грудня 2013 року в частині відмови
у задоволенні позову ОСОБА_4 про
повернення земельної ділянки
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким позов ОСОБА_4 про
повернення земельної ділянки
задоволено. Зобов'язано ТОВ
«Агро-Рівнопілля» повернути ОСОБА_4,
належну їй земельну ділянку площею 8,2327
га, розташовану на території
Рівнопільської сільської ради
Гуляйпільського району Запорізької
області. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. У решті рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ
«Агро-Рівнопілля», посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та рішення апеляційного
суду, справу направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання додаткової угоди недійсною,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, правильно
виходив із доказаного факту, що позивач
не підписувала додаткову угоду до
договору оренди земельної ділянки, що
свідчить про відсутність
волевиявлення позивача на укладання
такої угоди, а тому дійшов правильного
висновку про визнання недійсною
додаткову угоду до договору оренди
землі від 03 березня 2006 року № 96,
укладену10 листопада 2009 року між ОСОБА_4
та ТОВ «Агро-Рівнопілля».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_4 про
повернення земельної ділянки та
задовольняючи позов у вказаній
частині, суд апеляційної інстанції
правильно виходив з того, що новий
договір оренди чи додаткові угоди щодо
продовження терміну дії договору після
31 січня 2012 року, його закінчення,
власником землі не укладався, а
зареєстрована додаткова угода є
недійсною, оскільки була вчинена без
волевиявлення учасника правочину -
власника земельної ділянки, а тому
дійшов правильного висновку про
зобов'язання ТОВ «Агро-Рівнопілля»
повернути ОСОБА_4 належну їй земельну
ділянку площею 8,2327 га, розташовану на
території Рівнопільської сільської
ради Гуляйпільського району
Запорізької області.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судами попередніх
інстанцій не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агро-Рівнопілля» відхилити.

Рішення Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 17 грудня
2013 року в незміненій частині та рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 25 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Леванчук
А.О. Макарчук М.А.