Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до приватного
акціонерного товариства
«Укргіпроцукор» про відшкодування
збитків, за касаційною скаргою
приватного акціонерного товариства
«Укргіпроцукор» на рішення
Печерського районного суду м.
Києва від 19 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19 серпня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до приватного
акціонерного товариства
«Укргіпроцукор» (далі - ПрАТ
«Укргіпроцукор») про відшкодування
збитків.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 27
грудня 2012 року уклала із відповідачем
публічний договір щодо зберігання
автомобіля «Мазда-3», д.н.з НОМЕР_1 на
автостоянці, відповідно якого залишила
вказаний автомобіль на паркувальному
місці №34 на території
ПрАТ «Укргіпроцукор».

Прийшовши на автостоянку, вона виявила
значні пошкодження транспортного
засобу внаслідок падіння на нього
затверділого снігу з розташованої
поруч будівлі.

Посилаючись на те, що відповідач у
добровільному порядку відмовляється
відшкодувати завдані їй збитки, ОСОБА_1
просила стягнути з останнього
визначений експертом матеріальний
збиток в розмірі 87 487 грн 61 коп. та 1 586
грн 18 коп. витрат на проведення
експертизи.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 19 червня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 19
серпня 2014 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ПрАТ «Укргіпроцукор» на
користь ОСОБА_1 87 487 грн 61 коп. на
відшкодування матеріальних збитків та
1 471 грн 20 коп. на
відшкодування витрат на проведення
експертизи.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПрАТ
«Укргіпроцукор» просить оскаржувані
рішення скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 213, 214 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 27 грудня 2012 року
між сторонами було укладено публічний
договір щодо стоянки автомобіля
Мазда-3», д.н.з НОМЕР_1, який
належить позивачу на праві власності.

ОСОБА_1, прийшовши на територію
автостоянки ПрАТ
«Укргіпроцукор», виявила пошкодження
на належному їй автомобілі унаслідок
падіння затверділого снігу з даху
будинку.

Згідно висновку автотоварознавчого
дослідження №627/13-54 від 08 лютого 2013
року, матеріальний збиток, заподіяний
пошкодженням автомобіля становить 87 487
грн 61 коп., у тому числі втрата товарної
вартості 7 860 грн 37 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що шкода
завдана позивачу внаслідок
пошкодження автомобіля підлягає
відшкодуванню в повному обсязі
відповідачем, який як співвласник
будинку АДРЕСА_1, 18/100 частин якого
знаходяться на його балансі, а також на
його території здійснюється надання
місць для розміщення транспорту, несе
ризик випадкового пошкодження майна,
що перебуває на його території,
пославшись при цьому на вимоги Правил
благоустрою міста Києва, затверджених
рішенням Київської міської ради №1051/1051
від 25 грудня 2008 року.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Так згідно п. 3.1.4 Правил благоустрою
міста Києва, затверджених рішенням
Київської міської ради №1051/1051 від 25
грудня 2008 року (далі - Правил) утримання
та благоустрій територій підприємств,
установ, організацій та присадибних
ділянок громадян, прибудинкових
територій багатоквартирних та
малоповерхових житлових будинків,
належних до них будівель та споруд
проводиться власником або
балансоутримувачем цього будинку, або
підприємством, установою,
організацією, з якими
балансоутримувачами укладені
відповідні договори на утримання та
благоустрій прибудинкових територій.

Пунктом 7.5.3. Правил передбачено, що
очищення дахів та козирків від снігу та
бурульок проводиться негайно з
дотриманням застережних заходів щодо
безпеки руху пішоходів, не допускаючи
пошкодження покрівель будинків і
споруд, зелених насаджень,
електромереж, рекламних конструкцій
тощо. Необхідно огороджувати
небезпечні місця на тротуарах,
переходах, виставляти вартових. Сніг та
бурульки, що зняті з дахів та козирків,
необхідно окучувати і протягом доби
вивозити.

Судом установлено, що ПрАТ
«Укргіпроцукор» є співвласником
будинку АДРЕСА_1, 18/100 частин будинку
знаходиться на балансі відповідача.

Крім того, ПрАТ «Укргіпроцукор»
користується земельною ділянкою за
вказаною адресою разом з іншими
орендарями на підставі договору оренди
від 03 червня 2003 року та на своїй
території здійснює надання місць для
розміщення транспорту.

Заперечуючи проти позову, ПрАТ
«Укргіпроцукор» зазначало, що
відповідно до статуту надає послугу по
наданню місць для розміщення
транспортніх засобів у дворі будинку
АДРЕСА_1, проте не бере на себе
зобов'язань щодо зберігання таких
засобів та по забезпеченню їх
схоронності, у томі числі від
пошкоджень, що визначено у публічному
договорі.

Крім того, відповідач зазначав, що
балансоутримувачами будинку АДРЕСА_1 є
понад десяти осіб, 18/100 його частин, що
перебувають на балансі підприємства це
підвал та частина першого поверху, а
відтак воно не зобов'язано піклуватися
очищенням даху, з якого ймовірно впав
сніг на машину позивача.

Також ПрАТ «Укргіпроцукор» послалося
на відсутність на час пошкодження
автомобілю позивача договірних
відносин з ОСОБА_1, оскільки документ,
що підтверджує укладення публічного
договору - фіскальний чек, вибитий лише
28 грудня 2012 року.

За положеннями ст. ст. 936, 937, 977 ЦК
України за договором зберігання одна
сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути
її поклажодавцеві у схоронності.
Договір зберігання між фізичною та
юридичною особою укладається у
письмовій формі. Письмова форма
договору вважається дотриманою, якщо
прийняття речі на зберігання
посвідчене розпискою, квитанцією або
іншим документом, підписаним
зберігачем.

Згідно із ст. 950 ЦК України за втрату
(нестачу) або пошкодження речі,
прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.

Положення ст. 950 ЦК України про те, що
зберігач відповідає на загальних
підставах, передбачає встановлення
судом складу правопорушення:
протиправної поведінки, шкоди,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою і шкодою, а також вини.

Загальні положення щодо
цивільно-правової відповідальності за
порушення зобов'язань передбачають
наявність вини.

Так, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особини, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.п. 2, 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27
березня 1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», шкода, заподіяна
особі й майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особини,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними й шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Проте на порушення вимог ст. ст. 10, 213, 214
ЦПК України як суд першої так і
апеляційної інстанцій не сприяли
всебічному й повному з'ясуванню
обставин справи, не з'ясували чи є у
даному випадку протиправна поведінка
відповідача, чи є прямий причинний
зв'язок із заподіяною шкодою та
неправомірною поведінкою відповідача,
та у чому саме полягає вина
відповідача, й відповідно не
визначилися з підставами та умовами
відшкодування такої шкоди, чи взагалі
допускається відшкодування за
наведених позивачами обставинами,
унаслідок чого в достатньому обсязі не
визначилися з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню до них.

За таких обставин суди не виконали
своїх обов'язків, визначених законом,
повно, всебічно й об'єктивно не
з'ясували усіх обставин справи та не
надали їм належної оцінки та ухвалили
рішення, які не можна визнати законними
та обґрунтованими , у зв'язку з чим вони
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства
«Укргіпроцукор» задовольнити
частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 19 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19 серпня
2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П.
Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко