АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2466/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Єлісєєва Т. Ю. Доповідач -
Петешенкова М.Ю.Категорія 19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

19 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про стягнення грошових
коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2012 року позивач
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом, посилаючись на те, що 10 травня
2011 року між ним та ОСОБА_2 укладений у
письмовій формі договір - доручення про
довірче управління фінансовими
коштами. За умовами договору він
передав відповідачці в управління
торговий рахунок зі своїми коштами в
розмірі 11 500 доларів США. 10 травня 2011
року між ними було складено акт
приймання-передачі по договору
доручення, за яким він передав, а
відповідачка прийняла в управління
торговий рахунок НОМЕР_1 з розміщенням
на ньому депозитом 11 500 доларів США для
управління ним в рамках фінансового
ринку «FOREX». В результаті порушення
умов договору, відповідачка перевищила
зону ризику, обумовлену в п. 1.3
договору, внаслідок чого він втратив
всі отримані в управління грошові
кошти. З відповідачкою 13 липня 2011 року
укладено додаткову угоду до
договору-доручення від 10 травня 2011
року. У подальшому на його звернення
відповідачка ухиляється від
повернення суми, чим порушує взяті на
себе зобов»язання. Просив суд стягнути
з відповідачки суму боргу у розмірі 93
483, 50 грн.

Рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
частково задоволені (а.с. 107-108).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 91 613,83
грн. судовий збір у розмірі 916,14 грн., а
всього - 92 529 грн. 97 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в
повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає часткову
скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 будучі трейдером за
договором-доручення, порушила умови
договору шляхом перевищення зони
потенційного ризику, внаслідок чого
нею було втрачено грошові кошти в
розмірі 11 500 доларів США, а тому із
відповідачки на його користь підлягає
стягненню депозит, розміщений на
торговому рахунку в розмірі 11 270
доларів США, з відрахуванням 2% зони
потенційного ризику, що складає 230
доларів США від основної суми за
договором, що еквівалентно 91 630, 83 грн.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна з таких підстав.

Згідно ст.ст.509,526,530,533, 625-632, 638-640 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив грошове
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити йому суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямованих на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно ст.ст.1029,1030 ЦК України за
договором управління майном одна
сторона (установник управління)
передає другій стороні (управителеві)
на певний строк майно в управління, а
друга сторона зобов'язується за плату
здійснювати від свого імені управління
цим майном в інтересах установника
управління або вказаної ним особи
(вигодонабувача).

Предметом договору управління майном
можуть бути підприємство як єдиний
майновий комплекс, нерухома річ, цінні
папери, майнові права та інше майно. Не
можуть бути предметом договору
управління майном грошові кошти, крім
випадків, коли право здійснювати
управління грошовими коштами прямо
встановлено законом.

Статтями 4-6 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових
послуг»встановлено, що фінансовими
послугами вважається, зокрема така
послуга, як довірче управління
фінансовими активами. Фінансові
послуги надаються фінансовими
установами, а також, якщо це прямо
передбачено законом, фізичними
особами-підприємцями. Фінансові
послуги відповідно до положень цього
Закону надаються суб'єктами
господарювання на підставі договору.

Відповідно до ст.ст.202,215 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 28 квітня
2011 року уклав договір з компанією
Теlеtгadе D.J, на відкриття та
обслуговування від його імені
маржинального торгового рахунку.

Відповідно до пунктів 9.1-9.4 вказаного
договору ОСОБА_3 обізнаний про всі
встановлені процедури внесення коштів
на рахунок та зобов'язався точно та в
зазначені строки діяти тільки
відповідно до цих інструкцій для
внесення коштів на рахунок. Він згоден
з тим, що Теlеtгadе D.J. не несе
відповідальності за його фінансові
втрати, які можуть бути визвано
недотриманням ним встановлених
процедур внесення коштів на рахунок.
При внесенні коштів на рахунок він
заявляє визначений об'єм коштів.
Заявлена ним сума буде сплачена
компанії Теlеtгadе D.J. в безкоштовному
вигляді на офіційні реквізити
компанії, зазначені на офіційному
wеЬ-сайті компанії. Він обізнаний, що
Теlеtгadе D.J. не приймає готівкові кошти.

Згідно вказаного договору ОСОБА_3
відкрито рахунок НОМЕР_1.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 10
травня 2011 року уклав з ОСОБА_2
договір-доручення про управління
фінансовими коштами. Відповідно до
умов договору ОСОБА_3 надає ОСОБА_2 в
управління торговий рахунок з
розміщеними на ньому депозитом в сумі 11
500 доларів США. ОСОБА_2 прийняла на себе
зобов'язання виконувати наступні дії:

1) прийняти фінанси торгового рахунку
за актом приймання-передачі;

2) прийняти ключі та паролі доступу до
торгового рахунку;

3) управляти фінансовими коштами
ОСОБА_3, які знаходяться на торговому
рахунку;

4) забезпечити роботу торгового рахунку
на фінансовому ринку Fогех»;

5) проводити фундаментальний та
технічний аналіз ринку «Fогех»;

6) відкривати та закривати торгові
позиції на фінансовому ринку Fогех»на
умовах Договору.

Згідно пункту 4.4. Договору трейдер
відповідає перед інвестором за стан
його торгового рахунку та відповідає
своєю борговою розпискою в розмірі
потенційного ризику, зазначеного в п. 1.3
вказаного договору.

Згідно акту приймання-передачі до
договору від 10 травня 2011 року ОСОБА_3
передав, а ОСОБА_2 прийняла торговий
рахунок НОМЕР_1 для управління ним в
рамках фінансового ринку Fогех». В акті
крім цього зазначено про
прийом-передачу ключів та паролів до
вказаного рахунку та суму начального
депозиту на торговому рахунку в
розмірі 11 500 доларів США.

Додатковою угодою № 2, укладеною між
сторонами вказаного
договору-доручення визначено строк
закінчення договору 13 липня 2011 року з
зобов»язанням ОСОБА_2 погасити
заборгованість у випадку її виникнення
за торговим рахунком до вказаної дати.

Із матеріалів справи вбачається, що
судом першої інстанції як доказ
перерахування коштів в сумі 11 500
доларів США на свій рахунок НОМЕР_1,
відкритий за договором з компанією
Теlеtгadе D.J., позивач надав роздруківку
із особового кабінету під назвою
«історія рахунку». Зазначена
роздруківка не містить ані печатки
фінансової установи про прийом коштів,
ані коду та прізвища оператора
установи, який проводив перерахування.
Крім цього, в роздруківці зазначені
цифри « 10 000, 1 500» з яких не можливо
встановити валюту операції. Також в
роздруківці міститься № рахунку Deposit
НОМЕР_2», проте ОСОБА_3 відкритий інший
рахунок « НОМЕР_1».

Жодних документів в підтвердження
прийняття зазначеної суми від ОСОБА_3
ОСОБА_2 не видавалося.

Отже, у суду першої інстанції не було
правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення на
його користь грощових коштів за
порушення умов договору, оскільки
позивачем не надано доказів в
підтвердження обставини зарахування
коштів в сумі 11 500 доларів США на
рахунок НОМЕР_1, відкритий за договором
з компанією Теlеtгadе D.J. Про складнощі в
отриманні доказів та клопотань про
витребування доказів судом в порядку
ст. 137 ЦПК України, позивачем не
заявлено.

Разом з тим, суд першої інстанції не
врахував, що між позивачем та
відповідачкою фактично укладений
договір управління майном, предметом
якого є грошові кошти.

У розумінні вимог Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
ОСОБА_2 не мала права на прийняття в
управління грошових коштів, оскільки
не була суб'єктом підприємницької
діяльності.

Таким чином, відповідно до вимог ч.2
ст.1030 та ч.2 ст.215 ЦК України договір про
управління грошовими коштами,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 10 травня
2011 року, є нікчемним.

Суттєвим питанням дійсності договору
завжди вважалось питання наявності у
його сторін належної
правосуб'єктності.

Так, аналізуючи кожен із видів
цивільно-правових зобов'язань,
поєднаних в договорі доручення на
довірче управління фінансовими
коштами, слід відзначити, що якщо закон
не обмежує коло осіб, які можуть
виступати повіреними в договорі
доручення, то за договором управління
майном управителем може виступати
виключно суб'єкт підприємницької
діяльності (ч.1 ст.1033 ЦКУ).

Отже, зазначене правило виключає
можливість участі у цих
правовідносинах на стороні управителя
(а отже й трейдера) фізичної особи, яка
не є підприємцем.

Звідси можна зробити висновок про те,
що у разі укладення договору особою,
яка не є суб'єктом підприємницької
діяльності, виникають підстави для
визнання вказаного договору недійсним
відповідно до ч.2 ст.203 та ст.215 ЦКУ.

Окрім передбаченого ЦКУ обмеження
суб'єктного складу в договорі
управління майном, закон встановлює
певні обмеження й щодо предмету
управління.

Так, з огляду на ч.2 ст.1030 ЦКУ, в
управління не можуть передаватись
грошові кошти, крім випадків, коли
право здійснювати управління
грошовими коштами прямо встановлено
законом.

Таким чином, управління трейдером
грошовими коштами інвестора на
підставі договору доручення на довірче
управління фінансовими коштами може
бути дозволено лише у разі, якщо
зазначене буде прямо встановлено саме
законом.

Слід відзначити, що на сьогоднішній
день право управління грошовими
коштами, яке встановлено законом,
надано банківським та іншим фінансовим
установам (на підставі Законів України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
«Про банки і банківську діяльність»,
«Про фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операції з нерухомістю»).

Як вбачається, управління грошовими
коштами відбувається на ринку
фінансових послуг, а отже, діяльність
трейдера з управління фінансовими
активами інвестора у формі грошей має
ґрунтуватись, насамперед, на базовому
законодавчому акті - Законі «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».

Таким чином, вирішуючи даний спір,
суд першої інстанції не в повному
обсязі дослідив обставини справи та
помилково зробив висновки, які не
відповідають дійсності, порушив норми
матеріального права, що призвело до
необґрунтованого задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або додаткової
перевірки чи оцінки доказів, обставини
справи встановлені судом повно, але
допущено помилку в застосуванні норм
матеріального права, рішення суду,
відповідно до ст. 309 ЦПК України в
частині задоволеного позову підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення в цій частині про відмову у
задоволені позову про стягнення
грошових коштів.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року - скасувати в частині
задоволеного позову та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів -
відмовити.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: