Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2014 року
м.
Львів

Галицький
районний суд м. Львова

в складі :

головуючого судді Юрківа О.Р.

при секретарі Чорненькій
К.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Кредитної спілки «Львів», ОСОБА_2 про
визнання кредитних договорів
недійсними,-

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовом, в якому просить визнати
недійсними кредитні договори: №2008-105
від 09.07.2008р. та №2008-173 від 17.10.2008 року,
укладені між її чоловіком ОСОБА_2 та КС
«Львів».

В обґрунтування заявленого
позову покликається на те, що перебуває
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з
21.08.1998 року. З ухвал Сихівського
районного суду м.Львова, постановлених
25.09.2012 року у справах №1319/9435/2012 та
№1319/9429/2012 довідалась, що між ОСОБА_2 та
КС «Львів» 09.07.2008 року було укладено
кредитний договір №2008-105, відповідно до
умов яких отримав кредитні кошти у сумі
3000 грн. з виплатою 36% річних на строк до
09.07.2011 року. Надалі, 17.10.2008 року між тими
самими сторонами було укладено
кредитний договір №2008-173, відповідно до
умов яких ОСОБА_2 отримав кредит у сумі
21500 грн. з виплатою 36% річних на строк до
17.10.2011 року. На отримані кредитні кошти,
в користь сім'ї, ОСОБА_2 придбав
холодильник марки «Sharp», моделі
«SJ-F72PC-BE», орієнтованою вартістю 12000 грн.
Оспорювані договори вважає недійсними,
оскільки виходять за межі дрібного
побутового правочину, стосуються
цінного майна, укладені без її, як
дружини, згоди, є вкрай невигідними та
створили значний борг для сім'ї, який
становить 35465,17 грн. До того ж, на її
думку, на підставі існуючих кредитних
договорів КС «Львів» зможе звернути
стягнення на частку у праві спільної
сумісної власності подружжя, яка
належить ОСОБА_2, що порушить її майнові
інтереси. Запевнила, що єдиний спосіб
захистити її майнові права та інтереси
є виключно визнання недійсними
кредитних договорів, укладених 09.07.2008
року та 17.10.2008 року, у судовому порядку.
Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, давши
пояснення аналогічні доводам,
викладеним у позові. Просить позов
задовольнити.

Представник відповідача КС
«Львів» в судовому засіданні позов
заперечив та пояснив, що дійсно між
ОСОБА_2 та КС «Львів» 09.07.2008 року було
укладено кредитний договір №2008-105,
відповідно до умов яких отримав
кредитні кошти у сумі 3000 грн. з виплатою
36% річних на строк до 09.07.2011 року. Згодом,
17.10.2008 року між ними також було укладено
кредитний договір №2008-173, відповідно до
умов яких ОСОБА_2 отримав кредит у сумі
21500 грн. з виплатою 36% річних на строк до
17.10.2011 року. При укладенні кредитних
договорів ОСОБА_2 не вчиняв жодних дій
по розпорядженню майном, яке є у
спільній сумісній власності подружжя,
а навпаки, набув у власність майно -
гроші. До того ж, при перевірці
майнового стану ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
встановлено, що дані правочини не
виходять за межі дрібного побутового.
За таких обставин згоди дружини на
укладення кредитних договорів не
потрібно. Ствердив, що ОСОБА_1 було
достовірно відомо про укладені 09.07.2008
року та 17.10.2008 року кредитні договори,
оскільки саме вона вносила платежі по
погашенню кредитної заборгованості за
договором №2008-173 від 17.10.2008 року.
Просить у задоволенні позову відмовити
за безпідставністю вимог.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з'явився, подав заяву про визнання
позову. (а.с. 69).

Суд, заслухавши доводи сторін,
дослідивши інші матеріали справи,
матеріали цивільної справи
(№1304/10111/12),оцінивши докази у їх
сукупності, приходить до висновку, що у
задоволенні позову належить відмовити
за безпідставністю вимог, з огляду на
наступне.

У судовому засіданні встановлено,
що 21.08.1998 року між ОСОБА_2 /надалі
ОСОБА_2-та ж особа/ та ОСОБА_1
зареєстровано шлюб, про що видано
свідоцтво про одруження серії І-СГ
№073695. (а.с. 12).

09.07.2008 року між ОСОБА_2 та КС
«Львів» було укладено кредитний
договір №2008-105, відповідно до умов яких
ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у сумі 3000
грн. з виплатою 36% річних на строк до
09.07.2011 року. (а.с. 8).

Згодом, 17.10.2008 року між ними же було
укладено кредитний договір №2008-173,
відповідно до умов яких ОСОБА_2 отримав
кредит у сумі 21500 грн. з виплатою 36%
річних на строк до 17.10.2011 року. (а.с. 10).

Статтею 203 ЦК України визначено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятись у формі, встановленій
законом.

Так, згідно ст.1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Зважаючи на зазначені вимоги
законодавства, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, суд
приходить до висновку, що форма та
зміст кредитного договору №2008-105 від
09.07.2008 року та №2008-173 від 17.10.2008 року
відповідають даним вимогам, відтак
укладені без порушень чинного
законодавства.

Суд критично оцінює доводи позивача в
тому, що кредитні договори слід визнати
недійсними, оскільки укладені без її
письмової згоди, так як відповідно до
ст.65 СК України її письмова згода
передбачена лише у випадку
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації правочину.

Судом встановлено, що сторонами
кредитних договорів не було заявлено
бажання посвідчити їх нотаріально та й
чинним законодавством не передбачено
такого обов'язку щодо форми кредитних
договорів, які, до того ж, не є договором
щодо розпорядження спільним майном
подружжя, а тому відсутність письмової
згоди одного з подружжя, не є підставою
для визнання їх недійсними.

Не заслуговують на увагу суду й доводи
позивача в тому, що укладені кредитні
договори стосуються цінного майна,
оскільки ч.1 ст.190 ЦК України
імперативно визначено, що майном, як
особливим об'єктом вважаються окрема
річ, сукупність речей, а також майнові
права та обов'язки.

Разом з тим, положення ст. 65 СК України
регулюють відносини, які стосуються
саме розпорядження майном, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
і не стосуються права одного із
подружжя на отримання кредиту,
оскільки кредитний договір є
правочином щодо отримання у власність
грошових коштів і не створюють
обов'язків для другого із подружжя, а
лише для позичальника, як сторони
договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Відтак
до даних правовідносин норма ст. 1054 ЦК
України не може застосовуватись.

Крім того, у судовому засіданні
встановлено, що оспорювані кредитні
договори №2008-105 від 09.07.2008 року та №2008-173
від 17.10.2008 року укладені з узгодженої
волі сторін, спрямованої на
встановлення цивільних прав та
обов'язків. Невиконання, або неналежне
виконання умов договору тягне за собою
наслідки, які обумовлені даним
договором.

Враховуючи вищезазначене, предметом
оспорюваних кредитних договорів є
гроші, а не майно, а тому посилання
позивача на те, що ОСОБА_2 створив
кредитну заборгованість, яку необхідно
погашати за рахунок спільних коштів
подружжя, що на її думку є
розпорядження спільним майном
подружжя, на переконання суду є
надуманими та безпідставними.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вимоги позивача не знайшли своє
ствердження у судовому засіданні,
відтак правових підстав для
задоволення позову, немає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212-216, 218 ЦПК
України, ст.ст. 215, 216 ЦК України, ст.ст.60,
61, 65 СК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Кредитної спілки «Львів», ОСОБА_2 про
визнання кредитних договорів
недійсними відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
О.Р.Юрків