Номер провадження: 22-ц/785/3378/14
Головуючий у першій інстанції : Домусчі
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Косогор Г.О., Комлевої
О.С.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 23 січня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання заповіту та правочинів
вчинених на його підставі недійсними,
відновлення чинності попереднього
заповіту, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_3 про визнання
заповіту, який склала ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 та правочинів вчинених на його
підставі недійсними, відновлення
чинності попереднього заповіту. В
обґрунтування вимог вказує, що його
бабуся ОСОБА_4 була призначена його
піклувальником, та він разом з нею
мешкав в квартирі АДРЕСА_1, яка належала
на праві власності ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4
ОСОБА_4 померла, він фактично прийняв
спадщину, однак після звернення до
нотаріальної контори щодо вступу до
спадщини, йому стало відомо, що ОСОБА_4
склала заповіт у якому вказала
спадкоємця його дядьку ОСОБА_3, хоча
неодноразово всім повідомляла, що
залишить квартиру позивачу. Вважає, що
вказаний заповіт ОСОБА_4 був складений
під тиском ОСОБА_3, не усвідомлюючи свої
дії, так як перенесла інсульт та
перебувала у дуже у скрутному
матеріальному стані.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2
підтримав позовні вимоги, просив їх
задовольнити та визнати заповіт ОСОБА_4
щодо ОСОБА_3 недійсним, відновити
чинність попереднього заповіту. При
цьому пояснив, що первинний заповіт
його бабусею ОСОБА_4 був складений на
його користь та він вважав себе таким,
що фактично прийняв спадщину, він
здійснив поховання бабусі, однак
згодом відповідач звернувся до нього
та повідомив, що він є власником
вказаного спадкового майна.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_5.(діє на підставі довіреності від
18.12.2013р.) у судовому засіданні позов не
визнали, у задоволенні вимог просили
відмовити з підстав необґрунтованості.
При цьому представник відповідача
пояснила, що ОСОБА_4 написала заповіт на
відповідача, перебуваючи при здоровому
розумі та ясній пам'яті, розуміючи
значення своїх дій. Через деякий час
після сварки з онуком вона попала в
лікарню із серцевим нападом, а потім
померла.

Рішенням суду у задоволенні позову
відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_2 приніс
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, постановити
нове, яким задовольнити позов,
посилаючись на те, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, а також, що судом порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено
наступне.

Розпорядженням Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради №
1266 від 20.09.2004 року ОСОБА_4 призначено
піклувальником над неповнолітнім
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначено
ОСОБА_4 опікуном над житлом, яке
належить неповнолітньому ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 6).
Як вбачається з вищевказаного
розпорядження ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу належить на
праві власності 2/3 частки квартири за
адресою: АДРЕСА_2.

Згідно договору купівлі-продажу від
28.12.2004 року ОСОБА_2, від імені якого
діяла ОСОБА_4, придбав квартиру АДРЕСА_4,
яка складається з двох кімнат,
загальною площею 26,1 кв.м.

Згідно довідки Ф № 1 дільниці № З КП ЖКС
«Порто-Франківський» ОСОБА_4 була
зареєстрована як основний
квартиронаймач, займала одну кімнату,
площею 18,20 кв.м., у комунальній квартирі
АДРЕСА_8 (а.с. 7).

ОСОБА_4 було складено
нотаріально-посвідчений заповіт від
13.08.2012 року, в якому вона заповіла
належне їй на праві приватної
власності майно у вигляді квартири
АДРЕСА_8 - ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть, актовий запис № 10446.(а.с. 35),
похованням якої займався позивач.

ОСОБА_3 прийняв після померлої ОСОБА_4,
спадщину та отримав свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від
10.06.2013 року зареєстроване в реєстрі №
3-1171, на 440/6000 частин квартири АДРЕСА_8
(а.с. 36), що підтверджується копією
Витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності. (а.с. 39).

Позивач ОСОБА_2 не звертався з
письмовою заявою до нотаріальної
контори з приводу вступу в спадщину
після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ст.1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

З пояснень відповідача ОСОБА_3
вбачається, що ОСОБА_4- його тітка,
сестра його батька, залишила на нього
заповіт на 2/3 частини комунальної
квартири . За час спільного проживання
ОСОБА_4 з позивачем ОСОБА_2 між ними були
сварки, він ніде не працював.

Як вбачається з відмовного матеріалу
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області № 7528 від 07.08.2012 року
ОСОБА_4 зверталась до органів міліції з
приводу сварки з онуком ОСОБА_2, але
просила не проводити перевірку, так як
звернулась до міліції передчасно.

Також з пояснень сторін вбачається, що
після смерті ОСОБА_4 позивач рік мешкав
у спірній кімнаті.

Відповідач ОСОБА_3 після вступу у
спадщину прийшов разом з іншим
співвласником квартири ОСОБА_6, яка має
право власності на 110/6000 частин
восьмикімнатної квартири спільного
заселення, розташованої в АДРЕСА_8,
разом з працівниками міліції та
просили ОСОБА_2 звільнити займану
кімнату. Через місяць ОСОБА_2 сам
звільнив кімнату, забравши свої речі.
ОСОБА_3 сплатив всі борги по квартирі за
комунальні послуги, що підтверджується
наданими суду квитанціями. (а.с. 23).

Статтею 1257 ЦК визначено підстави
нікчемності заповіту та визнання його
недійсним, які не виключають
застосування загальних норм § 2 глави 16
ЦК відповідно до встановлених судом
обставин, якщо вони узгоджуються з
правовими підставами та наслідками
нікчемності або недійсності заповіту,
зазначеними у ст. 1257 ЦК.

Оскільки право на складання заповіту
має особа з повною цивільною
дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК), згідно із ч.
1 ст. 1257 ЦК підставою для нікчемності
заповіту є кваліфікація його як такого,
що складений особою, яка не мала на це
права. Це, зокрема заповіт, вчинений
недієздатною, малолітньою,
неповнолітньою особою (крім осіб, які в
установленому порядку набули повну
цивільну дієздатність), особою з
обмеженою цивільною дієздатністю,
представником від імені заповідача.

Згідно до ст. 1257 ЦК України - заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права а також заповіт, складений з
порушенням вимог його форми та
посвідчення, є нікчемний. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено,

що волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.
Недійсність окремого розпорядження, що
міститься у заповіті, не має наслідком
недійсності іншої його частини. У разі
недійсності заповіту спадкоємець, який
за цим заповітом був позбавлений права
на спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Позивач обґрунтував позов тим, що
внаслідок незадовільного стану
здоров'я його бабка ОСОБА_4 на момент
складання заповіту не усвідомлювала
значення своїх дій і не могла керувати
ними.

Для встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підстави
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд відповідно до ст. 145 ЦПК
України зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу за клопотанням хоча б одною
із сторін.

Судом були роз'яснені позивачу його
процесуальні права згідно ст.27, 31 ЦПК
України та роз'яснено право на подання
клопотання щодо призначення по справі
експертизи. Але позивач не скористався
своїм правом та в процесі розгляду
справи не заявив клопотання про
призначення експертизи.

Згідно відповіді Одеського обласного
медичного центру психічного здоров'я
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 за даними архіву,
реєстратури та картотеки не
значиться.(а.с. 58).

На підставі статті 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на наведене суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку, що позивач не довів факт
знаходження ОСОБА_4 в момент складання
заповіту у такому психічному стані,
який давав би підставу припустити, що
вона не розуміла значення своїх дій і
(або) не могла керувати ними.

В силу ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 -
3, 5, 6 ст. 203 ЦК України; недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин), у цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Правочин, у випадку
невідповідності його ч. 1 ст. 203 ЦК
України, в силу ст. 215 ЦК України, є
нікчемним.

Згідно ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК.

Враховуючи вищевикладене і враховуючи
принцип допустимості доказів та
ненадання інших доказів з боку
позивача, які б підтверджували
законність позовних вимог щодо
недійсності заповіту, судова колегія
не знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не
приймаються до уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи, а
письмових доказів на підтвердження
доводів апеляційної скарги до
апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують та задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши
справу, прийшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319,
324 ЦПК України, колегія суддів,

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Приморського суду м.
Одеси від 23 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку, на
протязі двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді:
Г.О. Косогор

О.С.Комлева