Справа № 664/1819/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
Цюрупинський районний
суд

Херсонської області

в складі:

головуючого судді
Яценко О.М.,

при секретарі
Брустман О.М.,

за участі: позивачів -ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Цюрупинську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду
з позовом до ОСОБА_4 про виселення.

В судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримала та суду пояснила, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 є власниками житлового
будинок з господарчими та побутовими
будівлями та спорудами, який
знаходиться в АДРЕСА_1. У вказаному
житловому будинку проживають також
донька позивачів ОСОБА_5 з дітьми та
чоловіком ОСОБА_4. У 2009 році відповідач
ОСОБА_4 був притягнутий до кримінальної
відповідальності та останньому було
назначене покарання у вигляді
позбавлення волі, яке він відбув у
квітні 2013 року. З цього моменту
відповідач продовжив проживати у
будинку позивачів без реєстрації.
Проте спільне проживання сторін є
неможливим, оскільки ОСОБА_4 чинить
сварки, влаштовує бійки, вживає
алкогольні та наркотичні речовини.
Крім того, останній не здійснює оплату
за житлово-комунальні послуги, не
слідкує за станом та порядком у
будинку. ОСОБА_4 з донькою позивачів
ОСОБА_5 виселили позивачів до літньої
кухні - сараю, яка не є придатною для
проживання, а речі позивачів, які
залишилися в будинку - продають.
Просить позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі та виселити ОСОБА_4 з
належного позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2
житлового будинку.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні
вимоги та пояснення, надані їх
представником, підтримали та пояснили,
що відповідач ОСОБА_4 наносив їм
неодноразово тілесні ушкодження, з
приводу чого вони зверталися до
правоохоронних органів, вигнав з
житлового будинку до літньої кухні, не
сплачує за комунальні послуги,
постійно влаштовує скандали з
нецензурною лайкою та погрозами, чим
завдає моральних та фізичних
страждань. Позивачі згоду на вселення
відповідача до будинку не надавали.
Вказані обставини роблять співжиття з
відповідачем неможливим, у зв'язку із
чим вони просять виселити відповідача
з належного їм на праві власності
житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та суду
пояснив, що він дійсно з 2005 року за
згодою позивачів разом з ОСОБА_5 та
дітьми проживає у будинку ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. Проте він ніколи не бив
позивачів, іноді бували словесні
сварки. Позивач ОСОБА_1 спочатку добре
відносилася, коли він заходився у
місцях позбавлення волі, то приносила
передачу. Коли він звільнився, то
позивачі будинок вже подарували
старшій донці - ОСОБА_6, після чого вони
почали влаштовувати сварки, виганяла
відповідача з дружиною та дітьми з
будинку, не впускали до будинку. ОСОБА_6
приходить до батьків рідко, а він майже
кожного дня на роботі, іноді у неділю та
по святах бувають вихідні дні, тому
старша донька бачити умови спільного
проживання не має змоги. Відповідач
також пояснив, що він робить ремонти в
домі, з дружиною сплачують за
комунальні послуги, що підтвердив
наданими к судове засідання
квитанціями. Позивачів він ніколи не
виганяв, у літній кухні вони живуть з
власного бажання ще з моменту, коли він
поселився у будинок. Просить в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є
старшою донькою позивачів, в гостях у
батьків буває один-два рази на день.
Вона бачила, як сторони сварилися,
проте відповідач в її присутності
позивачів ніколи не бив, лише один раз
штовхнув. Проте зі слів матері їй
відомо, що ОСОБА_4 б'є батьків. На даний
момент батьки живуть у веранді, самі
собі готують їсти, оскільки відповідач
вигнав їх з будинку. ОСОБА_1 та ОСОБА_2
згоду на проживання у будинку не
надавали. Також пояснила, що відповідач
зловживає алкогольними напоями.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні
суду пояснила, що вона є молодшою
донькою позивачів та дружиною
відповідача. Вона разом з дітьми та
чоловіком ОСОБА_4 проживає у батьків.
Батьки більше двадцяти років
проживають у літній кухні з власної
ініціативи. Батько ОСОБА_2 проживає у
кімнаті з поганими умовами, а мати
ОСОБА_1 у кімнаті з задовільними умова,
в неї є телевізор, ліжка. Мати забирає в
батька пенсію, не пере йому, не готує.
Чоловік цілий день знаходиться на
роботі. Вона з ОСОБА_4 роблять ремонти в
будинку, платять за житлово-комунальні
послуги. Батьки проти вселення
відповідача до свого житлового будинку
не заперечували, мати навіть коли
чоловік був у місцях позбавлення волі,
приносила передачі. Після того, як
батьки подарували будинок старшій
сестрі, почали виникати сварки. Також
свідок пояснила, що ні вона, ні її
чоловік спиртними напоями не
зловживають, можуть випити лише на
свята.

Заслухавши пояснення позивачів, їх
представника, відповідача, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
цим Кодексом. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 на підставі договору дарування
від 06 грудня 1991 року на праві власності
належить 53/100 частин житлового будинку
з відповідними частинами господарчих
та побутових будівель та споруд, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1. 47/100
частин житлового будинку з
відповідними частинами господарчих та
побутових будівель та споруд, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
належить ОСОБА_2 на підставі договору
про надання в безстрокове користування
земельною ділянкою для будівництва
жилого будинку на праві особистої
власності від 30.07.1979 року та акту про
закінчення будівництва і вводу в
експлуатацію домоволодіння від 12.07.1983
року. З 2005 року у вказаному житловому
будинку проживає відповідач ОСОБА_4.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, вважаючи, що ОСОБА_4
робить дії, внаслідок яких співжиття
стає неможливим, звернулися до суду з
позовною заявою про виселення ОСОБА_4 з
житлового будинку без надання іншого
жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни,
які мають в приватній власності
житловий будинок (квартиру),
користуються ним для особистого
проживання та проживання членів їх
сімей і вправі розпоряджатися цією
власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ст. 157 ЖК УРСР, членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири)
може бути

виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідач ОСОБА_4 жодних дій,
спрямованих на порушення прав
власників житлового будинку позивачів
не здійснює, оскільки з пояснень свідка
ОСОБА_5 вбачається, що позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 з власної ініціативи стали
проживати у веранді житлового будинку.
З наданих відповідей Цюрупинського РВ
УМВС України в Херсонській області
провадження за заявами ОСОБА_1 було
припинено у зв'язку із відсутністю в
діях ОСОБА_4 складів як кримінальних,
так і адміністративних правопорушень.
Надана у судове засідання думка
спеціаліста № 536 від 08.05.2014 року про
наявність у ОСОБА_1 легких тілесних
ушкоджень не є належним доказом на
підтвердження того, що вказані
ушкодження були отриманні внаслідок
побиття ОСОБА_4.

Суд також критично відноситься до
пояснень позивачів з приводу того, що
відповідач не робить ремонти, оскільки
вказані обставини спростовані у
судовому засіданні поясненнями
свідків. Крім того, суд також не приймає
до уваги твердження позивачів, що
ОСОБА_4 не сплачує за
житлово-комунальні послуги, оскільки
останній у судове засідання надав
копії квитанцій про сплату за
комунальні послуги, достовірність яких
була перевірена.

У зв'язку із вищевикладеним, суд
приходить висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, оскільки не
підтверджені жодними належними та
допустимими доказами, що свідчить про
відсутність обставин, передбачених ч. 1
ст. 116 ЖК УРСР, тому в задоволенні
позовних вимог необхідно відмовити в
повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України,
судові витрати стягненню з відповідача
на користь позивачів не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України,
ст.ст. 316, 391 ЦК України, ст.ст. 116, 150, 157 ЖК
УРСР, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення -
відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня
його проголошення може бути подана
апеляційна скарга. Апеляційна скарга
подається апеляційному суду
Херсонської області через
Цюрупинський районний суд.

Повний текст рішення виготовлений

та підписаний 05 грудня 2014 року

Суддя
(підпис) О. М.
Яценко

Копія відповідає оригіналу.

Суддя

Яценко О. М.