Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" вересня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

Головуючого судді
ЛАСТОВКИ Н.Д.

При секретарі
Фузік Г.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Балабона В.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
фізичної особи ОСОБА_3 до Закритого
акціонерного товариства
«Енергошляхбудмеханізація» про
визнання договору дійсним та визнання
права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до ЗАТ
"Енергошляхбудмеханізація", в якому
просить визнати дійсним Договір № 14
купівлі-продажу нерухомого майна, який
був укладений 15 грудня 2003 року між
ОСОБА_3 та Закритим акціонерним
товариством
"Енергошляхбудмеханізація" та визнати
за фізичною особою ОСОБА_3 право
власності на майновий комплекс
загальною площею 1 647,6 кв. метра та
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Крім
того, позивач просить визнати дійсним
Договір № 15 купівлі-продажу нерухомого
майна, який був укладений 15 грудня 2003
року між тими ж сторонами та визнати за
фізичною особою ОСОБА_3 право власності
на майновий комплекс -
ремонтно-виробничу базу, загальною
площею 1344,00 кв. метра, яка складається з
ремонтно-механічної майстерні (РММ),
літера "5Б", площею 738,1 кв. метрів;
навісу-профілакторію
будівельно-дорожніх матеріалів (БДМ),
літера "5В", площею 124,9 кв. метрів; пункту
водозабезпечення, літера "5Г", площею 9,1
кв. метрів; бітумосховища, літера "5Д",
площею 456,6 кв. метрів; теплопункту,
літера "5Ж", площею 15,3 кв. метрів та
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що ним 15 грудня 2003 року з
відповідачем було укладено договори
купівлі-продажу нерухомого майна № 14
та договір № 15, відповідно до яких
позивач набув права власності на
майновий комплекс загальною площею 1
647,6 кв. метра, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та майновий комплекс -
ремонтно-виробничу базу загальною
площею 1 344,00 кв. метра. Оскільки,
договори купівлі-продажу нерухомого
майна було укладено між позивачем та
відповідачем в простій письмовій
формі, то позивач неодноразово
звертався до відповідача з вимогою про
нотаріальне посвідчення договорів, але
як зазначає позивач, ці вимоги були
залишені без задоволення. Вважає, що
відповідач своїми діями порушує його
права та охоронювані законом інтереси
як власника нерухомого майна, в зв'язку
з чим він змушений був звернутися до
суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просить задовольнити
їх з підстав викладених в позовній
заяві.

Представник відповідача позовні
вимоги позивача визнав частково, а саме
в частині визнання дійсним Договору №
15 купівлі-продажу нерухомого майна,
який був укладений 15 грудня 2003 року між
тими ж сторонами та визнання права
власності на майновий комплекс -
ремонтно-виробничу базу, загальною
площею 1344,00 кв. метра, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2. В іншій частині
позовних вимог заперечував.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
перевіривши їх доводи, ретельно
дослідивши наявні у справі докази,
прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що між позивачем та
відповідачем було укладено договір № 15
купівлі-продажу нерухомого майна від 15
грудня 2003 року. Відповідно до умов
вказаного договору, продавець - Закрите
акціонерне товариство
"Енергошляхбудмеханізація" (на момент
розгляду справи перетворено в Приватне
акціонерне товариство
"Енергошляхбудмеханізація")
зобов'язалося передати у власність
позивача майновий комплекс -
ремонтно-виробничу базу загальною
площею 1344,00 кв. метра, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до акту від 30 грудня 2003 року
прийому-передачі нерухомого майна за
договором № 15 від 15.12.2003 року, майновий
комплекс, що є предметом зазначеного
договору, складається за наступних
нежитлових приміщень (будівель):

1) ремонтно-механічної майстерні (РММ),
літера "5Б", площею 738,1 кв. метрів;

2) навісу-профілакторію
будівельно-дорожніх матеріалів (БДМ),
літера "5В", площею 124,9 кв. метрів;

3) пункту водозабезпечення, літера "5Г",
площею 9,1 кв. метрів;

4) бітумосховища, літера "5Д", площею 456,6
кв. метрів;

5) теплопункту, літера "5Ж", площею 15,3 кв.
метрів.

Відповідно до умов зазначеного
договору та акту прийому передачі,
позивачем вартість переданого
нерухомого майна сплачена повністю.

Відповідно до п. 1.2. зазначеного
договору, приміщення, що входять до
складу майнового комплексу належать
продавцеві на підставі установчого
договору про створення та діяльність
ЗАТ "Енергошляхбудмеханізація",
зареєстрованого Ватутінською районною
державною адміністрацією міста Києва,
реєстраційний номер 03746 від 30 квітня 1999
року та установчого договору про
продовження діяльності ЗАТ
"Енергошляхбудмеханізація",
зареєстрованого Деснянською районною
у м. Києві державною адміністрацією,
реєстраційний номер 03746 від 03.10.2002 року.

Крім того, відповідно до розподільчого
балансу ЗАТ "Енергошляхбудмеханізація"
до складу майна було виділено наступне
майно, яке входить до складу спірного
майнового комплексу, а саме: рампа для
розвантаження будівельних матеріалів,
навіс-профілакторій БДМ,
бітумосховище-теплопункт, огорожа
бази, дороги та майданчик,
мережі-комунікації теплозабезпечення,
будівельна споруда Ремонтно-механічні
майстерні.

Відповідно до Акту про прийняття
закінченого будівництвом об'єкту,
нежилі приміщення майнового комплексу
було збудовано протягом 1988 - 1991 років та
введено в експлуатацію.

Таким чином, оскільки будівлі
майнового комплексу -
ремонтно-виробничої бази загальної
площі 1344,00 кв. метра, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 були зведені протягом
1988-1991 років та відповідним чином
введено в експлуатацію, то станом на
дату набуття прав власності на цей
майновий комплекс відповідачем він був
збудований та введений в експлуатацію,
і в подальшому використовувався для
ведення господарської діяльності
підприємства.

Відносини сторін договору № 15 від 15
грудня 2003 року виникли у 2003 році, а тому
слід застосовувати норми Цивільного
кодексу УРСР.

Так, згідно статті 4 Цивільного кодексу
УРСР, що був чинним до 01.01.2004 року,
цивільні права та обов'язки виникають з
підстав, передбачених законодавством
Союзу РСР і Української РСР, а також з
дій громадян і організацій, які хоч і не
передбачені законом, але в силу
загальних начал і змісту цивільного
законодавства породжують цивільні
права і обов'язки.

Відповідно до цього цивільні права і
обов'язки виникають, зокрема, з угод,
передбачених законом, а також з угод,
хоч і не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Стаття 41 цього Кодексу передбачає, що
угодами визнаються дії громадян,
організацій, спрямовані на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав або обов'язків.

Угоди можуть бути односторонніми і дво-
або багатосторонніми (договори).

Право власності (право оперативного
управління), як передбачено в статті 128
цього Кодексу, у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором.

Передачею визнається вручення речей
набувачеві, а так само здача
транспортній організації для
відправки набувачеві і здача на пошту
для пересилки набувачеві речей,
відчужених без зобов'язання доставки.
До передачі речей прирівнюється
передача коносаменту або іншого
розпорядчого документа на речі.

В пункті 2.4. договору сторонами
визначено, що покупець набуває право
власності на приміщення тільки після
передачі нерухомого майна за актом
прийому-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонами 30 грудня 2003 року було
складено Акт прийому-передачі
нерухомого майна за договором № 15 від
15.12.2003 року, яким сторони також
підтвердили проведення повної оплати
покупцем.

Згідно статті 21 Закону України "Про
власність", яка діяла на момент
укладення договору купівлі-продажу,
право власності виникає, зокрема на
підставі цивільно-правових угод.

Отже, позивач відповідно до
законодавства, яке було чинне на момент
укладення договору купівлі-продажу та
в порядку п. 2.4 договору на законних
підставах набув право власності на
спірний майновий комплекс -
ремонтно-виробничу базу загальною
площею 1344,00 кв. метра, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути зокрема,
визнання права.

У відповідності до ст.ст. 203, 204
Цивільного кодексу України,
встановлено загальні вимоги щодо
чинності правочину. Правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 220 Цивільного кодексу
України, у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним. Якщо сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

З огляду на вищевикладене та оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
відповідач в судовому засіданні визнав
право власності позивача на спірний
майновий комплекс - ремонтно-виробничу
базу загальною площею 1344,00 кв. метра,
яка знаходься за адресою: АДРЕСА_2, суд
вважає, що позивач правомірно
звернувся за захистом свого порушеного
права, а тому позов в цій частині
підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині
визнання дійсним Договору № 14
купівлі-продажу нерухомого майна, який
був укладений 15 грудня 2003 року між
ОСОБА_3 та Закритим акціонерним
товариством
"Енергошляхбудмеханізація", визнання
за фізичною особою ОСОБА_3 права
власності на майновий комплекс
загальною площею 1 647,6 кв. метра, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, то
вони не підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Всупереч вимогам статті 220 ЦК України,
сторонами не було досягнуто згоди з
усіх істотних умов Договору № 14
купівлі-продажу нерухомого майна від 15
грудня 2003 року. Так, п. 1.2. вказаного
договору передбачалось, що ціна
майнового комплексу, який є предметом
цього договору визначається сторонами
на підставі додаткової угоди на рівні
звичайних (ринкових) цін. Позивачем не
було подано належні докази того, що
така додаткова угода укладалась
сторонами.

Крім того, позивачем не було доведено
повне або часткове виконання сторонами
укладеного договору № 14
купівлі-продажу нерухомого майна від 15
грудня 2003 року, та відповідну передачу
майнового комплексу від продавця
покупцю.

Питання стягнення судових витрат,
судом не вирішується, оскільки позивач
просить їх не стягувати з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 41, 128 Цивільного
Кодексу України ( 1963 року), ст. ст. 16, 203,
204, 220, 392 ЦК України (2003 року), ст. ст. 10, 11,
58, 60, 208, 209, 212, 214, 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И
В :

Позов фізичної особи ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Енергошляхбудмеханізація» про
визнання договору дійсним та визнання
права власності - задовольнити
частково.

Визнати дійсним Договір № 15
купівлі-продажу нерухомого майна, який
був укладений 15 грудня 2003 року між
ОСОБА_3 та Закритим акціонерним
товариством
«Енергошляхбудмеханізація».

Визнати за фізичною особою ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
АДРЕСА_3) право власності на майновий
комплекс - ремонтно-виробничу базу,
загальною площею 1344,00 кв. метра, яка
складається з ремонтно-механічної
майстерні (РММ), літера « 5Б», площею 738,1
кв. метрів; навісу-профілакторію
будівельно-дорожніх матеріалів (БДМ),
літера « 5В», площею 124,9 кв. метрів;
пункту водозабезпечення, літера « 5Г»,
площею 9,1 кв. метрів; бітумосховища,
літера « 5Д», площею 456,6 кв. метрів;
теплопункту, літера « 5Ж», площею 15,3 кв.
метрів та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом 10
днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: