15.10.2014 Справа № 756/7272/14-ц
№2/756/3319/14
№756/7272/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

3 жовтня 2014 року
Оболонський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого судді
- Шевчука А.В.,

при секретарі
- Субіну М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Київського міського клінічного
шпиталю інвалідів Великої Вітчизняної
війни про стягнення середнього
заробітку за час затримки виплат при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2014 року позивач звернулася до
суду із зазначеним позовом, вказуючи,
що з 11.03.2014 року працювала на посаді
сестри медичної процедурного кабінету
ІІ неврологічного відділення
Київського міського клінічного
шпиталю інвалідів Великої Вітчизняної
війни.

Наказом №32-К від 02.04.2014 року за підписом
головного лікаря Київського міського
клінічного шпиталю інвалідів Великої
Вітчизняної війни позивача було
звільнено з роботи 03.04.2014 року за
власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП
України.

Не отримавши належного розрахунку в
день звільнення ОСОБА_1 08.04.2014 року
направлено до Київського міського
клінічного шпиталю інвалідів Великої
Вітчизняної війни заяву щодо
здійснення розрахунку шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський рахунок ОСОБА_1 відкритий у
ПАТ «ПриватБанк». При цьому, підставою
відмови у розрахунку із звільненим
працівником Київським міським
клінічним шпиталем інвалідів Великої
Вітчизняної війни було зазначено про
відсутність у позивача відкритого
банківського карткового рахунку у ПАТ
«УкрСиббанк» і необхідність відкриття
такого рахунку для можливості
здійснення розрахунків.

Вважаючи затримку розрахунку при
звільненні і підстави затримки
неправомірними, позивач просила
стягнути з Київського міського
клінічного шпиталю інвалідів Великої
Вітчизняної війни заборгованість із
заробітної плати та середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні у розмірі 2 254 грн. 72 коп., а
також 3 000 грн. заподіяної моральної
шкоди.

В процесі розгляду справи позивачем
подано до суду заяву про збільшення
розміру позовних вимог у якій остання
вказувала про сплату відповідачем
30.05.2014 року, після звернення до суду із
позовом, заборгованості із заробітної
плати у сумі 1 535 грн. 92 коп., при цьому
просила стягнути з Київського міського
клінічного шпиталю інвалідів Великої
Вітчизняної війни 4 124 грн. 80 коп.
середньої заробітної плати за час
затримки розрахунку при звільненні та
3000 грн. заподіяної моральної шкоди.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав зазначених у позовній заяві.

Представники відповідача категорично
заперечили проти позову зазначаючи, що
у Київського міського клінічного
шпиталю інвалідів Великої Вітчизняної
війни не було правових підстав та
технічної можливості провести повний
розрахунок із ОСОБА_1 03.04.2014 року в день
звільнення та перерахувати кошти на
банківський рахунок відкритий у іншій
банківській установі ніж та, яка
обслуговує зарплатний проект їх
установи. Крім того, оскільки 03.04.2014
року позивач перебувала на
лікарняному, кошти щодо оплати листків
непрацездатності ОСОБА_1 були
перераховані Фондом соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності на рахунок Київського
міського клінічного шпиталю інвалідів
Великої Вітчизняної війни лише 28.04.2014
року та 05.05.2014 року.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача та представників відповідача,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши надані сторонами докази,
встановив наступне.

Згідно Наказу Київського міського
клінічного шпиталю інвалідів Великої
Вітчизняної війни №25 від 11.03.2014 року
ОСОБА_1 була прийнята до шпиталю на
посаду сестри медичної процедурного
кабінету ІІ неврологічного відділення.

03.04.2014 року згідно наказу головного
лікаря Київського міського клінічного
шпиталю інвалідів Великої Вітчизняної
війни №32-К від 02.04.2014 року позивача було
звільнено з роботи за власним бажанням
згідно ст. 38 КЗпП України.

У відповідності до ст. 116 КЗпП України,
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Судом встановлено та підтверджується
наявними у справі доказами і не
заперечується сторонами, що належний
розрахунок із ОСОБА_1 не було проведено
в день звільнення, більше того,
звільнення відбулося в період
тимчасової непрацездатності
останньої.

За правилами ст. 116 КЗпП України, якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред»явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

У письмовій заяві від 08.04.2014 року ОСОБА_1
просила здійснити із нею належний
розрахунок та повідомляла Київський
міський клінічний шпиталь інвалідів
Великої Вітчизняної війни реквізити
свого банківського рахунку відкритого
у ПАТ «ПриватБанк».

При цьому, згідно відповіді Київського
міського клінічного шпиталю інвалідів
Великої Вітчизняної війни від 18.04.2014
року за вих. №121 для належного
розрахунку ОСОБА_1 запропоновано
відкрити відповідний рахунок саме в
УкрСиббанку для перерахування на нього
коштів, що нараховані при звільненні,
оскільки шпиталь як комунальна
державна установа має свій
розрахунковий рахунок у міському
відділенні Державної казначейської
служби України і не має змоги
перерахувати вказані кошти на рахунок
у іншу ніж ПАТ «УкрСиббанк» банківську
установу.

Згідно відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк»
від 15.09.2014 року на банківський рахунок
відкритий ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк»
згідно договору №SAMDN2153 щодо якого
було емітовано електронний платіжний
засіб (карта універсальна) терміном з
01.04.2013 року по 30.05.2014 року існувала
технічна та нормативна можливість
перерахування та зарахування будь-якої
оплати (в тому числі заробітної плати)
підприємствами, організаціями,
установами усіх форм власності. У тому
числі на вказаний рахунок могли бути
перераховані та зараховані суми
заробітної плати державними
комунальними установами, із рахунків
відкритих вказаними установами в
територіальних органах державного
казначейства України.

Суд критично ставиться до тверджень
представників відповідача про
ігнорування відповідачем вимог щодо
оформлення зарплатної картки в ПАТ
«УкрСиббанк» і неможливість у зв»язку
із цим здійснити відповідний
розрахунок при звільненні із
працівником з огляду на зміст ст. 116
КЗпП України яка визначає обов»зок
власника провести розрахунок у день
звільнення і не пов»язує можливість
його здійснення із відкриттям рахунків
звільненим працівником у банківських
установах.

Відповідно до роз'яснень, даних
Пленумом Верховного Суду України в п. 20
постанови від 24 грудня 1999 року №13, сама
пособі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності за затримку
розрахунку при звільненні.

Ст. 116 КЗпП України також визначає, що в
разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Таким чином, за відсутності сплати
будь-яких сум належних ОСОБА_1 у день
звільнення та на наступний день після
пред»явлення вимоги про розрахунок
вина Київського міського клінічного
шпиталю інвалідів Великої Вітчизняної
війни у затримці розрахунку при
звільненні підтверджена та не
спростована у судовому засіданні.

За правилами ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство повинно виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

В судовому засіданні представник
позивача вказував про необхідність
стягнення із Київського міського
клінічного шпиталю інвалідів Великої
Вітчизняної війни середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні з 03.04.2014 року до 30.05.2014 року у
розмірі 4 124 грн. 80 коп.

Судом встановлено, що період затримки
розрахунку ОСОБА_1 при звільненні склав
37 робочих дні.

Згідно довідки від 14.05.2014 року №55
доходи отримані з 11.03.2014 року по 03.04.2014
року ОСОБА_1 на посаді сестри медичної
процедурного кабінету ІІ
неврологічного відділення Київського
міського клінічного шпиталю інвалідів
Великої Вітчизняної війни складають 1856
грн. 18 коп.

У відповідності до особового рахунку
ОСОБА_1 оклад останньої на посаді
медичної сестри становив 1420 грн. 25 коп.,
а середньоденний заробіток таким
чином, складає 92 грн. 31 коп.

Оскільки розрахунки розміру
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні позивачем
здійснені невірно, позов в цій частині
підлягає задоволенню частково, а саме
із Київського міського клінічного
шпиталю інвалідів Великої Вітчизняної
війни на користь ОСОБА_1 підлягає
стягненню 3 415 грн. 47 коп. середнього
заробітку за 37 робочих дні затримки
розрахунку при звільненні до часу
належного розрахунку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як вказує позивач, діями відповідача
йому завдано моральних страждань.

Позивач загальну суму завданої
моральної шкоди оцінює в 3 000 грн.

Разом з тим, позивач не в повній мірі
обґрунтувала зазначену оцінку
моральної шкоди саме в такому розмірі
так як в судовому засіданні не надала
відповідних доказів щодо характеру та
обсягу страждань, яких зазнала,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) саме на суму позову в цій частині.
Суд, враховуючи факт затримку
розрахунку при звільненні, виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості вважає, що діями
відповідача позивачу заподіяно
моральну шкоду на суму 500 грн., яка
підлягає відшкодуванню за рахунок
відповідача.

У відповідності до ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні.

З огляду на час участі представника
позивача в судових засіданнях та з
урахуванням часу для оформлення
позовної заяви, суд вважає необхідним
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_1 лише 1600 грн. в рахунок оплати
правової допомоги.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України,
суд вважає необхідним стягнути з
Київського міського клінічного
шпиталю інвалідів Великої Вітчизняної
війни судовий збір у розмірі 243 грн. 60
коп. в дохід держави.

На підставі ст. 38, 116, 117, 237-1 КЗпП
України, ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Київського міського
клінічного шпиталю інвалідів Великої
Вітчизняної війни про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виплат при звільненні та відшкодування
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з Київського міського
клінічного шпиталю інвалідів Великої
Вітчизняної війни () на
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) 3 415 (три тисячі чотириста
п»ятнадцять) грн. 47 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та 500 (п»ятьсот) грн. в
рахунок відшкодування заподіяної
моральної шкоди.

Стягнути з Київського міського
клінічного шпиталю інвалідів Великої
Вітчизняної війни () на
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) 1600 (одну тисячу шістсот) грн. в
рахунок оплати правової допомоги.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Стягнути з Київського міського
клінічного шпиталю інвалідів Великої
Вітчизняної війни () 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. судового
збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скаргу може бути подано
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна
скарга на рішення суду подається до
апеляційного суду м. Києва через
Оболонський районний суд м. Києва.

Суддя
А.В. Шевчук