Справа № 410/4258/12
Провадження № 2/410/2075/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області

У складі головуючого судді Бойко О.М.,

При секретарі Карпенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «Приват Банк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Публічне Акціонерне Товариство
Комерційний Банк «ПриватБанк»
звернулося до Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості.

Представник позивача у судовому
засіданні просив суд винести рішення,
яким стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за договором №б/н від
19.01.2006 року у розмірі 13380,04 доларів США,
що за курсом 7,99 відповідно до
службового розпорядження НБУ № від
14.06.2012 року складає 106940,01 грн.
(складається з: 4467,60 доларів США -
заборгованість за кредитом; 8215,72
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
штрафу (фіксована частина) відповідно
до пункту 8.6 Умов та правил надання
банківських послуг - 62,56 доларів США;
штрафу (процентна складова) відповідно
до пункту 8.6 Умов та правил надання
банківських послуг - 634,17 доларів США) та
судові витрати у розмірі 1069, 40 грн.

Представник відповідача у судовому
засіданні просив суд у задоволенні
позову Публічного Акціонерного
Товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» відмовити у повному
обсязі у зв'язку зі спливом позовної
давності.

Суд, вислухавши у судовому засіданні
думку сторін, дослідивши матеріали
справи, оцінивши надані сторонами
докази та наведені ними доводи,
приходить до наступного.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до укладеного договору №
б/н від 19.01.2006 року ОСОБА_2 19.01.2006 року
отримав кредит у розмірі 5000.00 доларів
США у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за листування кредитом у
розмірі 12.00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідно до умов укладеного
договору, Договір складається з Заяви
позичальника, умов надання банківських
послуг та Правил користування
платіжною карткою.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки. Так у відповідності до ст.ст.
549, 550 ЦК України, на підставі умов
Кредитного договору було нарахована до
стягнення пеня за несвоєчасне
погашення кредиту, а також пеня за
несвоєчасну сплату процентів за
Кредитним договором.

Згідно зі ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
закону, інших актів цивільного
законодавства у встановлений
договором строк, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язань не
допускається. Договір являється
обов'язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ст. 1054
Цивільного кодексу України).

Попри взяті на себе зобов'язання
позичальник не виконує умови
кредитного договору стосовно
своєчасного повернення сум отриманого
кредиту та своєчасної сплати
нарахованих за користування
кредитними коштами відсотків у
встановленні кредитним договором
терміни.

Ст.625 Цивільного кодексу України
встановлює, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор має
право вимагати дострокового
повернення всієї суми позики та сплати
відсотків, у випадку, якщо позичальник
прострочив повернення чергової
частини позики, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 14.06.2012 року має
заборгованість - 13380,04 доларів США, що за
курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ № від 14.06.2012 року
складає 106940,01 грн. (складається з: 4467,60
доларів США - заборгованість за
кредитом; 8215,72 доларів США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; штрафу
(фіксована частина) відповідно до
пункту 8.6 Умов та правил надання
банківських послуг - 62,56 доларів США;
штрафу (процентна складова) відповідно
до пункту 8.6 Умов та правил надання
банківських послуг - 634,17 доларів США).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст.
258 ЦК України).

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін
на підставі договору, укладеного у
письмовій формі.

Згідно із ч. 2 ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладання
стягнення на заставлене майно, тощо).

Пунктом 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» забороняється
кредитодавцю вимагати повернення
споживчого кредиту строк давності
якого минув.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 31 постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30.03.2012
року № 5 враховуючи положення п. 7 ч. 13
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
застосовуються й до додаткових вимог
банку (іншої фінансової установи).

Суду не надано доказів того, що позивач
Публічне Акціонерне Товариство
Комерційний Банк «ПриватБанк»
пропустив термін звернення до суду з
вимогами з поважних причин, крім того
позивач у своїй позовній заяві та й
судовому засіданні представник
позивача не просить суд поновити
термін звернення до суду.

Ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

В даному випадку перебіг позовної
давності почався з дати кінцевого
терміну повернення кредиту, що
відповідає строку дії картки, тобто з
19.01.2007 р. Банком не заперечувався той
факт, що мною, ОСОБА_2, не продовжувався
строк дії картки та нова картка мені не
видавалась, тому право вимагати
повернення кредиту у Позивача виникло
19 січня 2007 року. Оскільки з позовом про
захист свого порушеного права банк
звернувся після спливу більше п'яти
років, лише 27 серпня 2012 року, ним
порушено встановлений ст. 257 ЦК України
строк позовної давності, що відповідно
до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для
відмови у позові.

Дана правова позиція зафіксовано також
в Постанові Верховного суду України
від 18 червня 2014 року у справі № 6-61 цс 14.
Відповідно до ст. 360-7 Цивільного
Процесуального кодексу України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Таким чином, у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «Приват Банк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
необхідно відмовити у повному обсязі у
зв'язку зі спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 88, 130, 215,
223 ЦПК України, ст.ст. 193, 256, 257, 258, 260, 261, 267,
525, 526, 527, 530, 533, 536, 549, 550, 551, 610, 611, 612, 624, 625,
629, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «Приват Банк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя Бойко О.М.