У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. суддя Дніпровського
районного суду м. Києва Катющенко В.П.,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання недійсним заповіту,
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2014 року до
Дніпровського районного суду м. Києва
надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання недійсним заповіту,
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом.

23 вересня 2014 року вказану позовну заяву
було передано в провадження судді
Катющенко В.П. в порядку визначеному
ст.ст. 11-1, 118 Цивільного процесуального
кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 109 Цивільного
процесуального кодексу України, позови
до фізичної особи пред'являються в суд
за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її проживання
або за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її перебування.

Як роз`яснено в п. 41, 42 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013р. № 3 «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» перелік позовів, для яких
визначено виключну підсудність (стаття
114 ЦПК) є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для
позовів, що виникають із приводу
нерухомого майна (частина перша статті
114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181
ЦК до нерухомого майна належать:
земельні ділянки, а також об'єкти,
розташовані на них, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення. Наприклад, це позови
про право власності на таке майно; про
право володіння і користування ним
(стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого
майна, що є у спільній частковій
власності та виділ частки із цього
майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ
нерухомого майна, що є у спільній
сумісній власності та виділ частки із
цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право
користування нерухомим майном
(визначення порядку користування ним);
про право, яке виникло із договору
найму жилого приміщення, оренди тощо;
про визнання правочину з нерухомістю
недійсним; про звернення стягнення на
нерухоме майно - предмет іпотеки чи
застави; розірвання договору оренди
землі; стягнення орендної плати, якщо
спір виник з приводу нерухомого майна;
про усунення від права на спадкування
та визначення додаткового строку для
прийняття спадщини.

Так, відповідно до позовних вимог,
позивач просить суд: визнати недійсним
заповіт, складений від імені його
батька - ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 від 14
січня 2011 року за реєстровим номером № 63
на квартиру АДРЕСА_1; визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом після смерті ОСОБА_4, видане
ОСОБА_5 на спадкову масу у вигляді
квартири АДРЕСА_1.

Дані вимоги є вимогами немайнового
характеру, оскільки суд під час
розгляду позовів про визнання
заповітів недійсними, як виду
одностороннього правочину, не
встановлює обсяг спадкового майна
спадкодавця. У зв`язку з чим, до позовів
про визнання заповітів недійсними
застосовуються загальні правила
підсудності.

Як вбачається з позову, позивачем
визначена адреса місця реєстрації
відповідача як - АДРЕСА_2, що
територіально не відноситься до
Подільського району м. Києва.

Згідно ст. 115 Цивільного
процесуального кодексу України, якщо
суддя, вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду, за зареєстрованим в
установленому законом порядку місцем
проживання відповідача.

Відповідно до 4 ч. 3 ст. 121 Цивільного
процесуального кодексу України, заява
повертається у випадках, коли справа не
підсудна цьому суду.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання недійсним
заповіту, визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за заповітом
необхідно повернути позивачу для
подання її до належного суду, за
зареєстрованим в установленому
законом порядку місцем проживання
відповідача.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
судовий збір», сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду у
разі повернення заяви або скарги.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 109, 115, 121, 210, 293, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, п. 41, 42
Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013р. № 3 «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ», ст. 7 Закону України «Про
судовий збір», суд -,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання недійсним
заповіту, визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за заповітом -
повернути позивачу для подання її до
належного суду.

Повернути ОСОБА_1:

- сплачений 25 червня 2014 року судовий
збір в розмірі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійок, що були сплачені в АБ
«Укргазбанк» відповідно до квитанції
№ 8661583 на розрахунковий рахунок
0005, код отримувача: 38012871, код банку
отримувача 820019, на користь УДКСУ
Дніпровського району м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: