Справа №587/427/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Куц В. І.Номер провадження
22-ц/788/956/14 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А., Собини О. І.,

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 09 квітня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
шляхом знесення погребу, -

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 09 квітня 2014 року
задоволено позов ОСОБА_4.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_4 належною їй
земельною ділянкою, розташованою по
АДРЕСА_1, шляхом знесення погребу, який
розташований на її земельній ділянці.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 243
грн. 60 коп. судового збору.

Вказане рішення суду відповідач
оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильність
встановлення судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і закрити провадження у
справі.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що судом першої
інстанції при ухваленні рішення не
були досліджені обставини, які мають
значення для справи, зокрема, про те, що
такий порядок користування спірною
земельною ділянкою, за яким відповідач
має право користуватись належним йому
погребом, що розташований на земельній
ділянці позивачки, був узгоджений ще
попередніми користувачами цих
земельних ділянок, а саме - батьком
позивачки, який був також рідним братом
відповідача, та їхнім батьком, тобто
дідом позивачки, і має дотримуватись
позивачкою, у зв'язку з чим відповідач
не створює позивачу ніяких перешкод у
користуванні її земельною ділянкою.
Крім того, обставини правомірного
володіння відповідачем належним йому
погребом, розташованого на земельній
ділянці позивачки, підтверджені також
показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
яким суд не надав належної оцінки.

Також відповідач вважає, що суд мав
розглянути і питання про виникнення у
нього права щодо користування чужою
земельною ділянкою, на якій
знаходиться його погріб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_3 про задоволення
апеляційної скарги, пояснення позивача
ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_7 про
залишення рішення суду без змін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 04 квітня 2013 року позивач
ОСОБА_4 прийняла у спадщину після
смерті матері ОСОБА_8 житловий будинок
з надвірними будівлями та спорудами по
АДРЕСА_1 і того ж дня зареєструвала
вказане майно за собою на праві
власності (а.с.13, 16).

ОСОБА_4 також є власником земельної
ділянки площею 0,1123 га, наданої для
ведення особистого селянського
господарства, і земельної ділянки
площею 0,0383 га, наданої для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), розташованих за
вищезазначеною адресою, про що
свідчать видані на її ім'я від 06 лютого
2014 року свідоцтва про право власності
на нерухоме майно (а.с.17, 57, 58).

Відповідач ОСОБА_3 є власником жилого
будинку, в тому числі йому належить і
погріб під літерою «И», а також
земельної ділянки площею 0,1840 га,
наданої для ведення особистого
селянського господарства, і земельної
ділянки площею 0,0790 га, наданої для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.27-32, 33, 34).

04 червня 2009 року комісією у складі
сільського голови ОСОБА_9 та
землевпорядника ОСОБА_10 був складений
акт обстеження земельних ділянок
сторін, за результатами якого комісія
встановила, що межові знаки між їх
суміжними земельними ділянками не
порушені. Погріб ОСОБА_3 знаходиться на
території земельної ділянки ОСОБА_8,
тобто попереднього землекористувача
земельної ділянки по АДРЕСА_1, а на
даний час ця земельна ділянка на праві
приватної власності належить
позивачці ОСОБА_4 При виготовленні
державного акта на право приватної
власності на землю ОСОБА_3 не вніс
територію погреба до складу своєї
земельної ділянки, що унеможливлює
проводити обслуговування надбудови
погреба. Комісія запропонувала ОСОБА_3
перенести погріб на свою земельну
ділянку. При складанні цього акту
відповідач відмовився від підпису в
ньому, про що зроблено відповідний
запис (а.с.18).

Відповідно до висновку комісії по
земельних спорах Токарівської
сільської ради, зробленого в протоколі
обстеження земельної ділянки позивача
від 01 листопада 2013 року, яка виїжджала
за заявою ОСОБА_4 з метою врегулювання
спору щодо встановлення межі між
земельними ділянками сторін,
підтверджено, що члени земельної
комісії з межами земельної ділянки, які
встановлені в натурі, згодні. Сусід
ОСОБА_3 від підпису в протоколі
відмовився, про що зроблений
відповідний запис (а.с.11). Даний
протокол комісії по земельних спорах
затверджений рішенням Токарівської
сільської ради від 14 листопада 2013 року
(а.с.10).

Також відповідною комісією
Токарівської сільської ради, Сумського
району з виходом на місце розташування
земельних ділянок АДРЕСА_1 була
складена план-схема, з якої вбачається,
що спірний погріб розташований на
земельній ділянці позивачки, але вхід
до нього знаходиться на земельній
ділянці відповідача, що також
підтверджується письмовими
повідомленнями відповідача (а.с.21, 26, 41,
42, 43).

Крім того, з наданої плана-схеми
вбачається, що відстань від літньої
кухні позивачки, позначеної літерою
«А», до місця знаходження погребу
відповідача становить 4,35 м, хоча, як
пояснювала позивач, саме в цьому місці
вона має намір добудувати прибудову до
літньої кухні, але знаходження погребу
відповідача на її земельній ділянці
створює для неї перешкоди.

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції виходив з того, що належний
відповідачу погріб знаходиться на
земельній ділянці позивачки ОСОБА_4,
внаслідок чого створюються для неї
перешкоди в повній мірі користуватись
належним їй на праві власності
нерухомим майном. Оскільки частина
погребу відповідача розташована на
земельній ділянці позивача так, що
створює їй перешкоди для будівництва
прибудови до її літньої кухні і обмежує
її права, як власника земельної
ділянки, суд першої інстанції захистив
порушене право ОСОБА_4 шляхом усунення
перешкод у здійсненні нею права
користування своїм майном,
зобов'язавши відповідача ОСОБА_3 знести
погріб, який розташований на земельній
ділянці позивачки.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права на володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Як вбачається з матеріалів справи,
межові знаки між земельними ділянками
сторін не порушені, однак встановлено
факт розташування частини належного
відповідачу погреба «И» на земельній
ділянці позивачки, що підтверджено
належними, допустимими, обґрунтованими
та переконливими доказами, в тому числі
і технічним паспортом на жилий будинок
по АДРЕСА_1, виданим на ім'я ОСОБА_3

Таким чином, враховуючи, що порушень
щодо землекористування з боку позивача
ОСОБА_4 не встановлено на відміну від
відповідача ОСОБА_3, погріб якого
розташований на земельній ділянці,
належній на праві власності позивачці,
чим створюються їй перешкоди для
користування нерухомим майном, а також
приймаючи до уваги, що право власності
є непорушним, тому суд правомірно
захистив порушене право позивача та
зобов'язав відповідача усунути
перешкоди в користуванні належною
ОСОБА_4 земельною ділянкою шляхом
знесення погребу.

Доводи апеляційної скарги про те, що
такий порядок користування спірним
погребом відповідача на належній
позивачці земельній ділянці, коли
сторони є суміжними землевласниками,
був встановлений ще попередніми
власниками житлових будинків як
позивача, так і відповідача не
заслуговують на увагу колегії суддів,
оскільки не доведені належними,
допустимими, обґрунтованими та
переконливими доказами, зокрема, суду
не надана сама угода щодо порядку
користування земельною ділянкою, яка
на даний час на праві власності
належить позивачці, на якій
знаходиться спірний погріб, а також про
це не йдеться в показах свідка ОСОБА_11

Що стосується посилання в апеляційній
скарзі на правові позиції Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року № 7 щодо
обов'язку суду при ухваленні рішення по
аналогічним справам враховувати угоду
про порядок користування земельною
ділянкою, якщо вона мала місце, також не
може бути взято до уваги при розгляді
даної справи, оскільки вказане
посилання на угоду стосується
встановлення порядку користування
земельною ділянкою співвласників
житлового будинку. Проте, матеріалами
справи доведено, що сторони є суміжними
землевласниками і на праві спільної
власності у них нерухомого майна не
має.

Щодо права відповідача на користування
чужою земельною ділянкою, на якій
знаходиться його погріб, на що він
послався в апеляційній скарзі, то
відповідних вимог він не заявляв, тому
рішення з цього приводу судом і не було
прийнято.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків місцевого суду також не
спростовують і не містять посилань на
такі порушення, які б слугували
підставою для зміни чи скасування
рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає, отже, апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Сумського районного суду
Сумської області від 09 квітня 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -