У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Боймиструка С. В.,
Демянчук С.В.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Рівненського
районного суду від 19 березня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
встановлення факту проживання однією
сім"єю, -

в с т а н о в и л
а :

ОСОБА_2 19 грудня 2013 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1 про
встановлення факту проживання однією
сім"єю.

Рішенням Рівненського районного суду
від 19 березня 2014 року встановлено
факт, що має юридичне значення, а саме,
що ОСОБА_2 проживала в період з 18 липня
1997 року однією сім"єю з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, а з 14 липня 2009 року по 18 січня 2011
року проживала однією сім"єю з ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 229
грн. 40 коп. судового збору.

Вважаючи дане рішення незаконним
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 подав на нього апеляційну
скаргу.

Стверджує, що позивач покликаючись на
хворобу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не пояснила
суду, чим вони хворіли.

Вважає, що доглядаючи малолітніх
дітей, позивач не могла доглядати ще й
двох його батьків.

Вказує, що позивач з моменту
одруження з ним ніде не працювала.

Згідно довідки Управління праці та
соціального захисту населення № 09-3921
від 04 грудня 2013 року позивач перебувала
на обліку в управлінні Рівненського
міськвиконкому з 18 травня 2004 року по 16
березня 2007 року, що підтверджує факт її
проживання в м. Рівне.

Крім того, позивач разом з дітьми
згідно довідки Корнинської сільської
ради від 02 квітня 2013 року № 219 знялася з
реєстрації в с. Корнин.

Вважає, що твердження позивача не
можуть підтверджувати існування
взаємних прав та обов"язків.

При цьому покликається на те, що його
батьки проживали окремою родиною, вели
окреме господарство, а його батько,
ОСОБА_4 вийшовши на пенсію в 2002 році по
віку, як ветеран праці, не являвся
інвалідом та не перебував у
безпорадному стані.

Просить скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове про відмову в
позові.

В запереченні на апеляційну
скаргу ОСОБА_2 просить її відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, беручи до
уваги пояснення учасників процесу,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
їх підставність.

На підтвердження такого висновку в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази з якими погоджується і
апеляційний суд.

Судом встановлено, що позивачка
звернулася в суд з даним позовом, в
якому нею поставлені вимоги про
встановлення факту проживання однією
сім"єю з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в будинку
АДРЕСА_1 з 18 липня 1997 року по 18 січня 2011
року.

Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає
справи про встановлення фактів від
яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
встановлено іншого порядку їх
встановлення.

Факт, про встановлення якого просить
позивачка, має для неї юридичне
значення, так як надає право на
спадщину після смерті ОСОБА_4

Судом встановлено, що позивач 18 липня
1997 року, після укладення шлюбу з
відповідачем, який є сином ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, вселилась до будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Рівненської області, де проживали
останні.

Свідки в судовому засіданні суду
першої інстанції підтвердили, що після
укладення шлюбу позивач, ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_1 проживали в будинку
за адресою: АДРЕСА_1 разом із батьками
останнього до їх смерті. Позивач
продовжує проживати у вказаному
будинку на даний час. Вони проживали, як
одна сім'я, спільно вели господарство,
позивач доглядала за батьками
відповідача до їх смерті.

Доводи апеляційної скарги про те,
що позивач разом з дітьми з 2002 року
зареєстрована у АДРЕСА_2 та проживає в
м. Рівне є безпідставними та
спростовуються наявним в матеріалах
справи рішенням апеляційного суду від
05 березня 2009 року по справі за позовом
ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 треті
особи ОСОБА_2, КП „РМБТІ", про
визначення часток у праві спільної
сумісної власності на квартиру та
визначення порядку користування
житловим приміщенням квартири. Даним
рішення встановлено, що ОСОБА_2 з
неповнолітніми дітьми лише прописана в
квартирі АДРЕСА_2 а фактично проживає в
будинку батьків чоловіка.

Таким чином, судова колегія не
знаходить правових підстав не
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки вони ґрунтуються
на матеріалах справи, які ретельно
досліджені у ході розгляду справи.
Висновки суду першої інстанції вірно
обґрунтовані у мотивувальній частині
рішення і судова колегія з ними
погоджується оскільки вони повністю
відповідають обставинам справи, яким
суд дав вірну оцінку.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 11, 303, 304, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Рівненського районного суду
від 19 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
С.Б. Боймиструк

С.В. Демянчук