Справа № 135/359/14-ц
Провадження у справі № 2/135/122/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2014 Ладижинський
міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді
Патраманського І.О.,

при секретарі Марченко О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ладижин цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у розпоряджанні та
користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною
заявою до ОСОБА_4 про усунення перешкод
у розпоряджанні та користуванні
майном, зазначивши, що він являється
власником житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1. Відповідач на даний
час проживає у вказаному будинку та
створює йому перешкоди у користування
будинком, не бажаючи добровільно
виселятись, не допускає на територію
будинку. Відповідач не зареєстрований
за адресою знаходження будинку, не є
власником будинку чи наймачем, а тому
не має права на проживання в будинку.
Тому позивач звернувся до суду з даним
позовом і просив захистити його права
як власника будинку, виселивши
відповідача без надання іншого
житлового приміщення.

Позивач, його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

Згідно поданого заперечення
відповідач зазначив, що ОСОБА_1
зареєстрував право власності на
будинок на підставі рішення про
державну реєстрацію прав і обтяжень
від 14.08.2013 року № 4996825, яке приймалось
державним реєстратором. Однак, дане
рішення державного реєстратора
визнано протиправним та скасовано
згідно постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від
19.11.2013 року у справі № 802/3623/13-а.
Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014 року
у справі № 802/3623/13-а в частині визнання
протиправним та скасування рішення
державного реєстратора, постанова
Вінницького окружного
адміністративного суду залишена без
змін. Вказав, що на даний час правових
підстав для задоволення позовних вимог
немає, тому просив відмовити в
задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, просила відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
заперечення на позовну заяву, подане
позивачем.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 383 ЦК
України, власник житлового будинку має
право використовувати помешкання для
власного проживання.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

В судовому засіданні встановлено
наступне.

На даний час власником житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1

В даному будинку проживає відповідач
ОСОБА_4 Добровільно виселитись із
будинку він не бажає.

Ці факти стверджуються сукупністю
доказів та вимогами законів.

Так, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Сторонами визнаються і не підлягають
доказуванню такі обставини:

ОСОБА_4 станом на 25.01.2006 року був
власником житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний будинок відповідно до
іпотечного договору від 25.01.2006 року
було передано в іпотеку на
забезпечення виконання грошового
зобов'язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_4 не визнає позов,
заперечуючи проти належності ОСОБА_1 на
праві власності житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Стверджує, що рішення державного
реєстратора про державну реєстрацію
прав і обтяжень, на підставі якого за
ОСОБА_1 зареєстровано право власності
на будинок визнано протиправним та
скасовано.

Однак, незважаючи на заперечення проти
позову відповідача, його твердження
спростовується сукупністю доказів.

Із витягу з Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності № 7977859 від 14.08.2013 року видно,
що станом на час формування витягу
власником житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, був
ОСОБА_1.

Із технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1, виготовленого станом
на 20.08.2013 року КП «Тульчинське МБТІ»,
видно, що власником вказаного будинку є
ОСОБА_1.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 19.11.2013 року
у справі № 802/3623/13-а визнано
протиправним та скасовано рішення
державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України Гуляєва
Олексія Олександровича від 14.08.2013 року
індексний номер 4996825, яким
зареєстровано право власності за
ОСОБА_1 на житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Також
судом зобов'язано державного
реєстратора внести зміни до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про скасування державної реєстрації
права власності ОСОБА_1 на вказаний
житловий будинок.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014 року
скасовано постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
19.11.2013 року в частині про зобов'язання
державного реєстратора внести зміни до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про скасування
державної реєстрації права власності
ОСОБА_1 на житловий будинок. При цьому
суд виходив з того, що законодавством
передбачено порядок внесення запису до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про скасування
державної реєстрації права власності
на підставі рішення суду, який
передбачає в тому числі, подання заяви
та відповідних документів, а також
прийняття державним реєстратором
рішення про внесення запису або про
відмову у його внесенні.

Із витягу з Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності № 13374042 від 25.11.2013 року видно,
що станом на час формування витягу
власником житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, був
ОСОБА_1.

Перераховані докази суд приймає до
уваги, так як вони зібрані з
дотриманням вимог законів, ніким не
оскаржуються і не суперечать один
одному.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
твердження відповідача про те, що
позивач не є власником спірного
житлового будинку, спростовується
дослідженим судом витягом з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності № 13374042 від
25.11.2013 року, технічним паспортом на
будинок, виданим КП «Тульчинське МБТІ».

Інших відомостей про належність
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної
власності окрім ОСОБА_1 будь-якій іншій
особі, в матеріалах справи немає.

Відповідачем не доведено, що вказаний
житловий будинок не належить ОСОБА_1

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
19.11.2013 року та постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 22.01.2014, як докази належності
відповідачу права власності на будинок
та заперечення належності будинку на
праві власності позивачу, так, як
вказаними рішеннями суду не
вирішувалось питання належності
будинку на праві приватної власності, а
зазначені рішення суду стосувались
лише правомірності рішень державного
реєстратора.

Саме по собі посилання відповідача на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 19.11.2013 року
та постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014,
згідно яких скасовано рішення
державного реєстратора, яким за ОСОБА_1
зареєстровано право власності на
спірний житловий будинок, не свідчить,
що на час розгляду справи будинок не
належить ОСОБА_1

Оскільки законодавством передбачено
порядок внесення запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про скасування державної реєстрації
права власності на підставі рішення
суду, який передбачає в тому числі,
подання заяви та відповідних
документів, а також прийняття
державним реєстратором рішення про
внесення запису або про відмову у його
внесенні, про що зазначено також і в
постанові Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014 року.

Відповідачем не доведено, що
зазначеної процедури було додержано та
скасовано державну реєстрацію права
власності на житловий будинок, який
було зареєстровано за ОСОБА_1

Тому суд вважає, що ОСОБА_1, який є
власником будинку, має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування своїм майном шляхом
виселення відповідача.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що
позовні вимоги позивача знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні.

На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 61, 179, 209, 212-215
ЦПК України, керуючись ст.ст. 16, 316-319, 383,
391 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 з житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, без
надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 243
грн. 60 коп. судового збору, сплаченого
при поданні позовної заяви.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення може бути подана апеляція
протягом десяти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Ладижинський
міський суд.

Суддя