АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-5913
Головуючий у1-й інстанції - Леонтюк Л.К.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

СаліховаВ.В.

при секретарі
Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 18 березня 2014
року в справі за позовом Приватного
акціонерного товариства
"Фармацевтична фірма "Дарниця" до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за договором
купівлі-продажу квартири,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року задоволено
позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства
"Фармацевтична фірма "Дарниця" до
ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Суд стягнув з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь
Приватного акціонерного товариства
"Фармацевтична фірма "Дарниця"
заборгованість у розмірі 128 832 грн.
67 коп. та вирішив питання про розподіл
судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 через свого представника ОСОБА_4
подали апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просять
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову (а.с.150-153).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення учасників судового розгляду:
ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,
які підтримали подану апеляційну
скаргу та просили суд її задовольнити,
представника Приватного акціонерного
товариства "Фармацевтична фірма
"Дарниця" - Саєнка О.Д., який заперечував
проти задоволення апеляційної скарги,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційну скаргу слід відхилити з
таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

Відповідно до пункту 4 договору
купівлі-продажу між ЗАТ «Фармацевтична
фірма «Дарниця» та ОСОБА_5, ОСОБА_6
продаж квартири АДРЕСА_1, здійснено за 42
196 гривень, що на момент здійснення
операції складає 22 281 умовну одиницю за
курсом Національного Банку України на
день укладення договору.

Зазначений пункт договору був
предметом судового розгляду. Так
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 30 грудня 2009 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 12 серпня 2010 року зокрема
визнано недійсним вказаний пункт
договору купівлі - продажу. Ухвалою
Верховного Суду України від 13 вересня
2010 року у відкритті касаційного
провадження у справі за касаційною
скаргою ЗАТ «Фармацевтична фірма
«Дарниця» на рішення Дніпровського
районного суду міста Києва від 30 грудня
2009 року та ухвалу Апеляційного суду
міста Києва від 12 серпня 2010 року
відмовлено. У жовтні 2010 року ЗАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця»
звернулось до Верховного Суду України
із скаргою про перегляд ухвали судді
Верховного Суду України від 13 вересня
2010 року у зв'язку з винятковими
обставинами. Ухвалою Верховного Суду
України від 30 травня 2012 року скаргу
задоволено частково ухвалу судді
Верховного Суду України від 13 вересня
2010 року щодо відмови у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою на рішення Дніпровського
районного суду міста Києва від 30 грудня
2009 року та ухвалу Апеляційного суду
міста Києва від 12 серпня 2010 року в
частині вирішення зустрічної позовної
вимоги про визнання договорів
купівлі-продажу квартир недійсними в
частині визнання недійсною частину
пункту 4 у договорах купівлі-продажу
квартир скасовано, а справу в цій
частині направлено на новий розгляд в
суд касаційної інстанції.

Приймаючи вказане рішення Верховний
Суд України встановив, що закон
передбачає обов'язковість здійснення
платежів на території України в
національній валюті, однак він не
містить заборони на використання в
розрахунках розміру грошових
зобов'язань іноземної валюти або інших
розрахункових величин.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 липня 2012 року
встановлено, що суд першої інстанції,
задовольняючи позов в частині визнання
недійсною частину пункту 4 у договорах
купівлі-продажу квартир дійшов хибних
висновків про те, що грошовий
еквівалент зобов'язання не може бути
визначено в іноземній валюті.

Іншим рішенням Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 липня 2012 року у справі за
позовом ЗАТ «Фармацевтична фірма
«Дарниця» до ОСОБА_9, ОСОБА_10 та за
зустрічним позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
інших до ЗАТ «Фармацевтична фірма
«Дарниця» про визнання угод
купівлі-продажу квартир недійсними в
частині та зобов'язання вчинити певні
дії за результатами розгляду
касаційної скарги ЗАТ «Фармацевтична
фірма «Дарниця» на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 5 травня 2011 року та ухвалу
Апеляційного суду міста Києва від 5
липня 2011 року судом встановлено, що
належним виконанням зобов'язань за
оспорюваними договорами
купівлі-продажу квартир у будинку
АДРЕСА_1 є внесення грошових коштів у
національній валюті України у сумі, що
станом на день сплати відповідає
еквіваленту визначеної вартості
квартир в умовних одиницях. Тобто
належним виконанням зобов'язань за
договорами слід вважати таку сплату
суми у гривнях, яка розраховується
виходячи з еквіваленту вартості
квартир, зазначених у договорах в
умовних одиницях, перерахованого у
гривню за курсом долару США до гривні
на день здійснення платежів.

Обставини щодо тлумачення пункту 4
договору купівлі-продажу квартир,
зокрема відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6
та терміну «умовні одиниці» є
встановленими судовим рішенням, яке
набрало законної сили, за результатами
розгляду справи у якій брало участь ЗАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця». Тому
дана обставина є встановленою.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 13 лютого 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11 та інших до ПАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця», третя
особа: сьома Київська державна
нотаріальна контора в особі Київського
міського управління юстиції м. Києва,
про усунення перешкод у користуванні
власністю та зобов'язання вчинити дії
встановлено, що суд першої інстанції
дійшов хибного висновку про виконання
позивачами умов договорів щодо виплати
повної вартості квартир та вказав, що
відповідно до умов договору від 6
лютого 1997 року укладеного, між ЗАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця» та
ОСОБА_5. ОСОБА_6 продаж квартири АДРЕСА_1
здійснено за 42 196 грн., що на момент
здійснення операції складає 22 281
умовну одиницю за курсом НБУ на день
укладення договору.

За період з серпня 1995 року по вересень
2011 року за цим договором проведено
виплати на загальну суму 9 647 доларів
СІЛА з урахуванням курсу долара США до
гривні на день здійснення платежів.
Отже заборгованість з оплати квартири
позивача у даній справі становить 12 634
доларів США.

Обставина щодо заборгованості ОСОБА_5,
ОСОБА_6 по оплаті вартості квартири у
розмірі 12 634 доларів США є встановленою.

Відповідачі не виконали зобов'язань з
оплати вартості квартири АДРЕСА_1 і їх
заборгованість складає 12 634 доларів
США, що згідно офіційного курсу НБУ (9,60
грн. за 1 долар США) становить 121 286 грн. 40
коп.

За встановлених обставин районний суд
прийшов до висновку про наявність
правових підстав для стягнення з
відповідачів на користь позивача суми
заборгованості за договором з
урахуванням трьох процентів річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання - 786,07 доларів США.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для
задоволення позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом проведена неправильна оцінка
доказів та невірно застосовані до
спірних правовідносин норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, не
можуть бути прийняті судом апеляційної
інстанції в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення
враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо обґрунтованості пред'явленого
позову повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення (а.с.146-147).

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга представника позивачів не
містить.

За правилом ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Належним виконанням зобов'язання у
даному випадку є внесення грошових
коштів у національній валюті України -
гривні, у сумі, що станом на день сплати
відповідає еквіваленту визначеної
вартості квартири в умовних одиницях.
Тобто належним виконанням зобов'язання
за договором слід вважати таку сплату
суми у гривнях, яка розраховується
виходячи з еквіваленту вартості
квартири, зазначеного у договорі в
умовних одиницях, перерахованого у
гривню за курсом долару США до гривні
на день здійснення платежу. Доказів
належного виконання зобов'язань за
договором відповідачами не надано.

Посилання апеляційної скарги на те, що
районним судом неправомірно взяті за
основу правові позиції викладені у
постанові Верховного Суду України від
30 травня 2012 року у справі № 6-29, які
суперечать тлумаченням, викладеним у
рішеннях Апеляційного суду м. Києва від
19 квітня 2004 року, не можуть бути
прийняті у якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення,
оскільки відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК
правові позиції Верховного Суду
України за наслідками розгляду заяв
про перегляд судових рішень з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах є обов'язковими для
всіх судів України.

Інших доводів щодо неправильності
оскаржуваного рішення апеляційна
скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підставдля
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О.
Невідома

В.В.Саліхов