У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Писаної Т.О.,Юровської Г.В., -розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
договору дарування недійсним,
витребування майна із чужого
незаконного володіння, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Донецької області від 28 січня 2014
року,

в с т а н о в и л
а:

У травні 2012 року ОСОБА_6 звернувся з
позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
визнання договору дарування недійсним,
витребування майна із чужого
незаконного володіння. Позивач
посилався на те, що його мати ОСОБА_9
була власником квартири АДРЕСА_1.

21 жовтня 2010 року було укладено договір
дарування за реєстровим № 2241,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_10, згідно якого ОСОБА_9
подарувала ОСОБА_7 вказану квартиру. У
свою чергу відповідач ОСОБА_7 20 грудня
2010 року продав зазначену квартиру
ОСОБА_8 Позивач вважав, що даний договір
дарування № 2241 від 21 жовтня 2010 року є
недійсним, оскільки його мати на час
укладання договору була хворою,
лікувалася у психоневрологічних
закладах, її неадекватна поведінка та
непослідовна розмова свідчила про
психічну хворобу. ОСОБА_7 скористався
таким станом здоров'я ОСОБА_9 та
присвоїв вказану квартиру. Своїми
протиправними діями ОСОБА_7 порушив не
тільки право власності ОСОБА_9 на
квартиру, але й право позивача на
спадщину. У свою чергу, ОСОБА_7, який за
вказаних обставин не мав права ні
набувати, ні відчужувати вказану
квартиру, все ж таки її продав ОСОБА_8,
який є добросовісним набувачем.
Позивач просив визнати недійсним
договір дарування квартири № 2241 від 21
жовтня 2010 року та витребувати квартиру
із чужого незаконного володіння.

Рішенням Петровського районного суду
м. Донецька від 25 грудня 2013 року позов
ОСОБА_6 задоволено. Визнано договір
дарування від 21 жовтня 2010 року
зареєстрований у реєстрі за № 2241
приватним нотаріусом ОСОБА_10, згідно
якого ОСОБА_9 передала у безоплатну
власність квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_7
прийняв цю квартиру у особисту
власність, - недійсним. Витребувано у
ОСОБА_8 із незаконного володіння
квартиру АДРЕСА_1 та передано її ОСОБА_9

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 28 січня 2014 року рішення
районного суду скасовано й ухвалено
нове рішення у справі про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що згідно договору
дарування від 21 жовтня 2010 року за
реєстровим № 2241, посвідченим приватним
нотаріусом ОСОБА_10, ОСОБА_9
подарувала, а ОСОБА_7 прийняв в дар
квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до
договору купівлі-продажу від 20 грудня
2010 року ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 придбав
за 96 тис. грн. вказану квартиру. Згідно
рішення Петровського районного суду м.
Донецька від 5 листопада 2012 року ОСОБА_9
визнана недієздатною. Відповідно до
акта амбулаторної
судово-психіатричної експертизи від 3
липня 2013 року ОСОБА_9 в період укладення
нею юридичної угоди - підписання
договору дарування від 21 жовтня 2010 року
страждала стійким хронічним психічним
розладом - органічним амнестичним
синдромом і за психічним станом не
могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Місцевий суд, задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_6 і визнаючи недійсним
договір дарування № 2241 від 21 жовтня 2010
року, виходив із того, що на час
укладення цієї угоди його мати ОСОБА_9
внаслідок хвороби не могла розуміти
значення своїх дій та керувати ними, що
у подальшому 3 липня 2013 року було
підтверджено експертизою. Отже, в силу
ст. 225 ЦК України, договір дарування
визнано недійсним. Разом з тим,
вирішуючи питання про те, чи є ОСОБА_6
належним позивачем у справі, суд
дійшов правильного висновку, що він є
сином ОСОБА_9, яка з листопада 2012 року за
рішенням суду визнана недієздатною,
він здійснює піклування над нею,
захищає одночасно як її, так і свої
порушені права у цій справі, він
фактично є її опікуном.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
ґрунтується на доказах, яким дано
правильну оцінку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції, вдався до
переоцінки доказів, які були
досліджені місцевим судом й не
досліджуючи нових доказів дійшов до
помилкового висновку про наявність
підстав для відмови в задоволенні
позову з тих підстав, що ОСОБА_6 є
неналежним позивачем у справі.

Однак зробивши такий
висновок, апеляційний суд не звернув
увагу на те, що позивач мав право на
звернення з даним позовом відповідно
до ст. 215 ЦК України, як
заінтересована особа, а тому відмова у
позові за ст. 225 ЦК України, як
неналежному позивачу є помилковою з
огляду на право позивача, передбачене
ст. 215 ЦК України.

Ураховуючи наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 28 січня 2014 року скасувати,
рішення Петровського районного суду м.
Донецька від 25 грудня 2013 року залишити
в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:
А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська