Справа № 159/5396/14-ц
Провадження № 2/159/1229/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
22 вересня 2014 року

Ковельський міськрайсуд
Волинської обл.

в складі: головуючого - судді
Логвинюк І.М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

за участю: позивача
ОСОБА_1,

представника
відповідача Сороки Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ковелі
Волинської обл. цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Ковельського
професійного ліцею про визнання
частково протиправним наказу
Ковельського професійного ліцею, його
часткове скасування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з
вказаним позовом, мотивуючи тим, що
вона працює у Ковельському
професійному ліцеї (далі - ліцей,
відповідач) на посаді секретаря. 14.07.14 р.
по ліцею було видано наказ № 54 - к/тр про
утримання з її зарплати без її згоди
грошових коштів в сумі 402 грн. 48 коп., що
були нараховані за результатами
ревізії, на підставі ст. ст. 127, 130 - 138
КЗпП України. З таким наказом про
притягнення її до матеріальної
відповідальності вона не погоджується.
12.08.14 р. їй стало відомо про порушення її
прав. Оспорюваний наказ вважає
незаконним і таким що підлягає
скасуванню, так як він виданий у
порушення ст. ст. 127, 233 КЗпП України, ст. 1
215 ЦК України при відсутності на це: її
згоди, недобросовісності з її боку, що
призвела б до безпідставного
нарахування їй переплати зарплати; з
безпідставним посиланням на ст. ст. 130 -
138 КЗпП України. Просить позов
задовольнити, визнати оспорюваний
наказ протиправним, скасувати в
частині утримання з неї вищезазначеної
суми.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала, обґрунтувавши його
вищенаведеними доводами, додатково
суду пояснила, що ревізією було
виявлено більшу суму переплати,
проведеної, у т. ч., і їй. Частину суми
було вирахувано з її зарплати раніше за
її згоди. Проти вирахування іншої,
зазначеної у оспорюваному наказі,
частини суми з її зарплати, вона
заперечує. Зазначає, що, не оспорюючи
того, що нарахування було зайвим, воно,
як і сама фактична переплата, не є
наслідком зловживання з її боку і
проведене не нею, а бухгалтерією.
Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позову не визнала, суду
пояснила, що при проведенні ревізії
діяльності ліцею було виявлено ряд
переплат, у т. ч. - позивачеві. Тому по
ліцею було видано наказ про стягнення
цих сум з працівників. Не заперечує, що
нарахування та виплата були зайвими,
але зазнчає, що вони не стали є
наслідком зловживання з боку позивача,
проведені бухгалтерією. Просить у
задоволенні позову відмовити.

Письмового заперечення проти позову
відповідачем до суду не подано.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
докази, зібрані у справі, приходить до
висновку, що позов підставний та
підлягає до повного задоволення.

Судом встановлено наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Та обставина, що позивач працює у ліцеї
на посаді секретаря, стверджується
копією її трудової книжки серії НОМЕР_1,
що заповнена 25.10.94 р., представником
відповідача не оспорюється.

Як вбачається з копії оспорюваного
наказу № 54 - к/тр від 14.07.14 р. «Про
виконання вимоги по результатах
ревізії», виданого по Ковельському
професійному ліцею, у ньому, з
посланням на акт ревізії від 25.02.14 р.
Ковельської ОДПІ фінансово -
господарської діяльності ліцею за
період з 01.06.11 р. по 01.12.13 р., Наказ № 2 - Д
від 16.04.14 р., постанову Волинського
окружного адмінсуду, наказано гол.
бухгалтеру провести утримання різних
сум із зарплат, серед інших, і позивача
- в сумі 402 грн. 48 коп..

Позивач ознайомлена з вказаним наказом
під розпис 22.08.14 р..

За змістом ст. 127 КЗпП України,
повернення підприємству зайво
виплачених коштів можливо для
повернення авансу, виданого в рахунок
заробітної плати; для повернення сум,
зайво виплачених унаслідок рахункових
помилок; для погашення невитраченого і
своєчасно не поверненого авансу,
виданого на службове відрядження або
переведення до іншої місцевості; на
господарські потреби, якщо працівник
не оспорює підстав і розміру
відрахування, при звільненні
працівника до закінчення того робочого
року, в рахунок якого він вже одержав
відпустку, за невідроблені дні
відпустки; при відшкодуванні шкоди,
завданої з вини працівника
підприємству, установі, організації
(ст. 136 КЗпП України).

Також ст. 1 212 ЦК України зобов'язує
особу, яка набула майно або зберегла
його в себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
повернути потерпілому це майно.

При цьому ст. 1 215 ЦК України встановлює,
що не підлягають поверненню
безпідставно набуті зарплата і
платежі, що прирівнюються до неї,
пенсії, допомоги, стипендії,
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, аліменти й інші грошові
суми, надані фізичній особі як засіб до
існування, якщо їх виплата проведена
фізичною або юридичною особою
добровільно, за відсутності рахункової
помилки з її боку і недобросовісності з
боку набувача.

Як слідує з копії аркушів акта № 820 - 13/02
від 25.02.14 р. ревізії фінансово -
господарської діяльності Ковельського
професійного ліцею за період з 01.06.11 р.
по 01.12.13 р., складеного Ковельською ОДПІ,
ревізією виявлено порушення положень
ст. 6 Закону України «Про відпустки»,
коли 15 - ти працівникам ліцею було
проведено нарахування та виплату
щорічних основних відпусток
тривалістю 28, а не 24 календарних днів,
виплачено додаткові відпустки
терміном від 4 до 7 календарних днів, що
передбачено умовами Колдоговору і це
призвело до зайвої виплати відпускних
в сумі 8 216 грн. 76 коп..

Таким чином, в судовому засіданні
достовірно встановлено, що позивач є
працівницею ліцею, однак, не працює у
бухгалтерії і стосунку до проведеного
як зайвого нарахування і виплати
зарплати, як собі, так і іншим особам -
працівникам ліцею, не має.

Зайво виплачена позивачеві сума, про
яку йдеться у оспорюваному наказі, є
складовою зарплати, не є авансом,
виданим позивачеві в рахунок зарплати;
не є зайво виплаченою позивачеві
унаслідок рахункових помилок; не є
сумою для погашення невитраченого і
своєчасно не поверненого позивачем
авансу, виданого на службове
відрядження або переведення до іншої
місцевості; на господарські потреби; не
є сумою, що підлягає поверненню при
звільненні працівника до закінчення
того робочого року, в рахунок якого він
вже одержав відпустку, за невідроблені
дні відпустки; не є шкодою, завданою з
вини позивача як працівника ліцею (ст.
136 КЗпП України).

Крім того, позивачем оспорюється
підстава відрахування з її зарплати,
зазначена у оспорюваному наказі.

Так, тієї обставини, що актом ревізії
встановлено, що сума, зазначена як така,
що підлягає відрахуванню з її зарплати
за оспорюваним наказом, є такою, що
набута нею без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
позивач не заперечує, однак, повернути
її добровільно наміру не має.
Заперечує, що положення ст. ст. 127, 128 130 -
138 КЗпП України, що врегульовують
питання: обмеження відрахувань і
розміру відрахувань із зарплати;
заборони відрахувань з вихідної
допомоги, компенсаційних та інших
виплат; підстав і умови матеріальної
відповідальності працівників;
обов'язків власника або уповноваженого
ним органу та працівників по
збереженню майна; матеріальної
відповідальності у межах середнього
місячного заробітку; випадків
обмеженої та повної матеріальної
відповідальності працівників; меж
матеріальної відповідальності у
випадках, коли фактичний розмір шкоди
перевищує її номінальний розмір,
укладення письмових договорів про
повну матеріальну відповідальність,
колективної (бригадної) матеріальної
відповідальності, визначення розміру
шкоди; порядку покриття шкоди,
заподіяної працівником; визначення
обставини, які підлягають врахуванню
при визначенні розміру відшкодування;
обов'язку доказування наявності умов
для покладення матеріальної
відповідальності на працівника, можуть
бути законню підставою для проведення
відрахувань з її зарплати за
оспорюваним наказом.

Представником відповідача не доведено
в суді тієї обставини, що грошова сума,
зазначена у оспорюваному наказі як
така, що підлягає вирахуванню із
зарплати позивача, належить до тих, що
наведені у ст. 127 КЗпП України, або не є
зарплатою, чи нарахування та зайва
виплата мала місце з вини позивача, чи
за відсутності рахункової помилки, чи
у зв»язку з недобросовісністю
позивача як набувача, або положення ст.
ст. 128 130 - 138 КЗпП України стосуються
правовідносин сторін, що відображені у
оспорюваному наказі

А тому суд приходить до висновку, що
оспорюваний наказ в частині, що
стосується позивача, є протиправним та
підлягає скасуванню.

Обговорюючи питання розподілу судових
витрат, суд вважає, що судовий збір має
бути покладений на відповідача у
розмірі, передбаченому чинним
законодавством.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 13, 213 - 218, 88 ЦПК України, ст. 127
КЗпП України, ст.ст. 1 212, 1 215 ЦК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та
скасувати наказ № 54 - к/тр від 14.07.14 р.,
виданий по Ковельському професійному
ліцею, в частині проведення у тримання
із зарплати позивача ОСОБА_1 в сумі 402
грн. 48 коп..

Стягнути з Ковельського професійного
ліцею на доход держави 243 (двісті сорок
три) грн.. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської обл.
через Ковельський міськрайсуд
Волинської обл. у слідуючому порядку:
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справ, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк