Головуючий суду 1 інстанції - Олійник
Доповідач - Максюта І.О.
Справа № 431/2907/13-ц
Провадження № 22ц/782/901/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого судді Максюти І.О.

суддів Авалян Н.М., Туренка С.І.

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Луганського обласного комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Луганськтеплокомуненерго» на
рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 06 грудня
2013 року з цивільної справи за позовом
Луганського обласного комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Луганськтеплокомуненерго» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за надані
послуги по центральному опаленню та
гарячому водопостачанню-,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Луганське обласне
комунальне спеціалізоване
теплозабезпечуюче підприємство
«Луганськтеплокомуненерго»
звернулося з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за надані
послуги по центральному опаленню та
гарячому водопостачанню. В
обгрунтування позову позивач
посилається на те, що відповідно до
договору від 27.03.2007 року ЛОКСТП
«Луганськтеплокомуненерго» надало
ОСОБА_2, як абоненту, розстрочку з
погашення заборгованості, яка виникла
станом на 01.03.2007 року у сумі 889,72 гривень.
Згідно графіку погашення
заборгованості за надані послуги
теплопостачання, вказаного у п. 1
договору, відповідач зобов'язався
погасити вказану заборгованість з
01.04.2007 року по 01.04.2011 року. Після
укладання договору боржнику були
нараховані поточні щомісячні
нарахування у сумі 227,07 гривень, вони
були сплачені у повному обсязі. Станом
на 01.09.2013 року заборгованість за надані
послуги теплопостачання складає 553,39
гривень. З урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також трьох процентів річних від
простроченої суми, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК
України, загальна сума заборгованості
складає 724,69 гривень. Тому позивач
просив суд стягнути з ОСОБА_2 загальну
суму заборгованості у розмірі 724,69
гривень,а також суму судового збору в
розмірі 229,40 гривень.

Рішенням Старобільського районного
суду Луганської області від 06 грудня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з рішенням суду,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою? в якій просив
скасувати рішення і ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право залишити рішення його без змін,
скасувати рішення і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог або
змінити рішення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.309 ЦПК України
підставами для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: 1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для
справи; 2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів наявність
заборгованості у відповідача перед
позивачем.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки він не
відповідає матеріалам справи та нормам
матеріального права.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються Цивільним
кодексом України, Законами України
«Про житлово-комунальні послуги» та
«Про реструктуризацію заборгованості
з квартирної плати, плати за
житлово-комунальні послуги, спожиті
газ та електроененргію», а також
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідвдення та типового договору про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 21 липня 2005 року
№ 630, Порядком погашення
реструктуризованої заборгованості та
внесення поточних платежів за
житлово-комунальні послуги,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 27 червня 2003р. №
976.

За приписами ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628, ч.1
ст. 630 Цивільного кодексу України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Договором може бути
встановлено, що його окремі умови
визначаються відповідно до типових
умов договорів певного виду,
оприлюднених у встановленому порядку.

З письмових доказів, які надані суду
позивачем, вбачається наступне.

27 березня 2007 року між Старобільською
філією «Луганськтеплокомуненерго»,
яка діяла на підставі положення, та
відповідачем, як володільцем (наймачем)
житлового приміщення, розташованого по
АДРЕСА_1, був укладений типовий договір
про реструктуризацію заборгованості
за житлово-комунальні послуги, копія
якого знаходиться у матеріалах справи,
у п. 1 якого зазначено, що предметом
договору є надання громадянину
розстрочки в погашенні заборгованості
з квартирної плати (плати за тримання
житла) і плати за комунальні послуги
(водо-, тепло-, газопостачання, послуги
водовідведення, електроенергію, вивіз
побутового сміття та рідких нечистот)
(далі житлово-комунальні послуги), яка
склалася на 1 березня 2007р. на суму 889,72
гривень з 1 квітня 2007р. по 1 квітня 2011р., у
тому числі: за 2007р. - 9х18,53 гривень, за
2008р. - 12х18,53 гривень, за 2009р. - 12х18,53
гривень, за 2010р. -12х18,53 гривень, за 2011 р. -
3 х18,53 гривень з розподіленням
щомісячно. Сума поточного платежу за
житлово-комунальні послуги складає 206,24
гривень.

Із довідки з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України вбачається, що Луганське
обласне комунальне спеціалізоване
теплозабезпечуюче підприємство
«Луганськтеплокомуненерго» здійнює
наступні види діяльності за КВЕД 2010: 35.30
Постачання пари, гарячої води та
кондиційованого повітря; 49.41 Вантажний
автомобільний транспорт; 41.20
Будівництво житлових і нежитлових
будівель; 25.30 Виробництво парових
котлів, крім котлів центрального
опалення. Зазначені види діяльності
також містяться і у витязі Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців щодо
позивача (а.с.8-9).

У п. 2 Статуту Луганського обласного
комунального спеціалізованого
теплозабезпечуючого підприємства
«Луганськтеплокомуненерго» визначені
основні напрями діяльності і завдання
підприємтсва (а.с.6), серед яких відсутні
такі напрями діяльності, які витікають
із наступних умов договору, а саме:
утримання житла, надання послуг з водо-,
газопостачання, водовідведення, послуг
з електропостачання, вивезення
побутових відходів та рідких нечистот).

Досліджуючи договір, суд повинен був
виявити справжню правову природу
укладеного договору, незалежно від
найменування документа, і залежно від
установлених результатів, робити
відповідні правові висновки.

Суд допустився помилки, що на підставі
цього договору виникло у відповідача
зобов»язання, яке припинено шляхом
його виконання, оскільки відповідач
надала дві довідки про відсутність у
неї заборгованості.

Суд не звернув уваги на те, що довідки
про відсутність заборгованості у
відповідача видані іншою юридичною
особою, тому не можуть свідчити про те,
що відповідач не має заборгованості
перед позивачем. Отже, відповідач не
надала доказів щодо виконання
зобов»язання або доказів, які б
свідчили про його припинення з інших
підстав (ст.ст. 598-609 ЦК України).

Проте, суд розглядаючи справу у
відсутність осіб, які беруть участь у
справі, не звернув уваги на зміст
представлених позивачем
вищезазначених письмових доказів та не
дав їм належної правової оцінки.

Колегія суддів вважає, що
представлений позивачем письмовий
документ (копія типового договору) про
реструктуризацію заборгованості за
житлово-комунальні послуги не є за
своїм змістом договором, який, виходячи
із статутної діяльності підприємтства,
міг бути укладений позивачем, виходячи
з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 92 Цивільного
кодексу України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і
здійснює їх через свої органи, які
діють відповідно до установчих
документів та закону.

Договір про реструктуризацію
заборгованості за житлово-комунальні
послуги є двостороннім правочином.

Договір вважається укладеним (стаття 638
ЦК України), якщо між сторонами
досягнуто згоди по всіх істотних
умовах такого договору. Відсутність
подібної згоди між сторонами
(незалежно від причин) є правовою
підставою для визнання договору
неукладеним. Такою може бути, зокрема,
ситуація, коли: 1) з наявних документів
неможливо зрозуміти, про що саме
домовились сторони; 2) досягнуті
домовленості неможливо виконати
саме через невизначеність умов і
вимог до виконавця.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
вказала на те, що вона не укладала з
позивачем договору про
реструктуризацію заборгованості за
житлово-комунальні послуги. Вона
проживає у гуртожитку. У зв»язку з
необхідністю збільшення житлової
площі їй була надана додаткова кімната
у гуртожитку, оскільки вона у одній
кімнаті проживала разом із сином. Було
запропоновано сплатити заборгованість
за послуги теплопостачання за
мешканців, які користувалися цією
кімнатою до її вселення у цю кімнату,
однак вона відмовилася. Припускає, що
позивач намагається стягнути з неї
заборгованість, яка виникла у колишніх
мешканців кімнати. Постачання гарячої
води у гуртожитку було відсутнє.

Апеляційний суд неодноразово сповіщав
позивача про необхідність надання у
судове засідання оригіналу договору, а
також доказів, які б свідчили, про те, що
позивач був виконавцем
житлово-комунальних послуг позивачу,
однак жодних належних та допустимих
доказів відповідачем не надано.

Виходячи з того, що договором не
визначено за який період утворилася
заборгованість, а також із якого виду
наданих житлово-комнальних послуг вона
витікає, враховуючи, що у тексті
договору зазначено виконання послуг,
не передбачених уставною діяльністю
підсприємства, то за своїми фактичними
ознаками наданий типовий договір не
можна вважати укладеним через
відсутність істотних умов договору.

Оскільки підставою позову позивач
вказав невиконання зобов'язань за
договором, який є неукладеним, у суду
першої інстанції були відсутні правові
підстави для задоволення позову з
огляду на те, що неукладений договір
позики не породжує ніяких прав та
обов'язків для сторін за таким
договором.

З вказаних вище підстав рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову через неправильне
застосування ном матеріального права
та порушення норм процесуального
права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія
суддів

В и і ш и л
а:

Апеляційну скаргу Луганського
обласного комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Луганськтеплокомуненерго»
задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 06 грудня
2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову Луганського
обласного комунального
спеціалізованого теплозабезпечуючого
підприємства
«Луганськтеплокомуненерго» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за надані
послуги по центральному опаленню та
гарячому водопостачанню відмовити з
інших підстав.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня його проголошення
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: