АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8024/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ковальчук Т. А. Доповідач - Романюк
М.М. Категорія 19
24 вересня 2014 року
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М.М.

суддів
Котушенко С.П., Петренко І.О.

при секретарі
Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Магдалинівського районного суду
Дніпропетровської області від 22 липня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізінгова компанія
"Автофінанс" про застосування
наслідків нікчемного правочину, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
вище позовом 09 квітня 2014 року. В
обґрунтування заявлених та уточнених
вимог посилався на те, що 18 березня 2014
між ним та відповідачем укладено
договір фінансового лізингу. Згідно
умов цього договору відповідач взяв на
себе зобов'язання придбати предмет
лізингу - трактор, у власність та
передати його у користування позивачу
на строк та умовах передбачених
договором. В той же день, позивач
сплатив відповідачу 17 500 грн., як
комісію за організацію договору. З
урахуванням того, що зазначений
договір не містить обов'язкових умов, а
саме: визначення щодо предмету лізингу,
розміру щомісячних платежів, не
зазначено у кого лізингодавець придбає
предмет лізингу, не визначено порядок
отримання позивачем предмету лізингу
та ін., а крім того договір не
посвідчено нотаріально, вважає його
нікчемним та просить стягнути з
відповідача на його користь сплачені,
як комісія, 17 500 грн.

Рішенням Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від
22 липня 2014 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з їх
незаконності та безпідставності.

З даним висновком судова колегія
погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 березня 2014 між
позивачем та відповідачем укладено
договір фінансового лізингу №009326, за
яким предметом лізингу був трактор
МТЗ-82.1. У той же день позивач сплатив на
користь відповідача 17 500 грн. комісії
за організацію.

Положеннями ст.806 ЦК України
передбачено, що за договором лізингу
одна сторона (лізингодавець) передає
або зобов'язується передати другій
стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Закону України "Про
фінансовий лізинг відносини, що
виникають у зв'язку з договором
фінансового лізингу, регулюються
положеннями ЦК України про лізинг, найм
(оренду), купівлю-продаж, поставку з
урахуванням особливостей, що
встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України
"Про фінансовий лізинг" за договором
фінансового лізингу лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Посилання апелянта на те, що договір
фінансового лізингу є нікчемним, так як
не було додержано вимоги закону про
його нотаріальне посвідчення, ТОВ "ЛК
"Автофінанс" не має ліцензії на право
здійснення фінансових послуг і
займається нечесною підприємницькою
практикою не може бути прийнято до
уваги, оскільки не відповідає вимогам
закону.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України
"Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
фінансовий лізинг вважається
фінансовою послугою.

Згідно з ч.2, 5 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
виключне право або інші обмеження щодо
надання окремих фінансових послуг
встановлюються законами про
діяльність відповідної фінансової
установи та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання ринків
фінансових послуг.

Можливість та порядок надання окремих
фінансових послуг юридичними особами,
які за своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, визначаються
законами та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання діяльності;
фінансових установ та ринків
фінансових послуг, виданими в межах їх
компетенції.

З урахуванням зазначеного та приймаючи
до уваги, що Національною комісією, яка
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, відповідача
було взято на облік як юридичну особу,
що має право надавати послуги з
фінансового лізингу, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що ТОВ "ЛК "Автофінанс" має
право на надання послуг фінансового
лізингу.

Приймаючи до уваги, що норми ЦК України
та Закон України "Про фінансовий
лізинг" не передбачають обов'язкового
нотаріального посвідчення договору
фінансового лізингу, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позивних
вимог з підстав недодержання вимог
закону щодо обов'язкового
нотаріального посвідчення договору.

Приведені в апеляційній скарзі інші
доводи апелянта не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до особистого тлумачення
апелянтом норм права.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 22
липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.М.Романюк

Судді:
І.О.Петренко

С.П.Котушенко