У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів:
Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Олійник А.С., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
приватного підприємства
«Млин-Михнівці» про поновлення на
роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 5 грудня
2013 року, ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 22 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, просила
поновити її на роботі на посаді
завідуючого складом у приватному
підприємстві «Млин-Михнівці» (далі - ПП
«Млин-Михнівці»).

Позовні вимоги мотивувала тим, що 10
січня 2012 року її було прийнято на
роботу у ПП «Млин-Михнівці» на посаду
старшого комірника (29 червня 2012 року
назву посади змінено на «завідувач
складу») та укладено договір про повну
матеріальну відповідальність, а 24
липня 2013 року звільнено з роботи на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Підставою для звільнення є
інвентаризація матеріальних цінностей
на складі, відповідно до якої виявлено
їх недостачу. Проте недостача сталась
за відсутності її вини, оскільки під
складське приміщення на підприємстві
використовувався виробничий цех, який
працював у декілька змін, вільний
доступ до якого мали всі працівники
підприємства. Крім того, на
підприємстві були відсутні великі
ваги, що ускладнювало контроль за
кількістю продукції, що надійшла на
склад, а бухгалтерія вела
альтернативний облік матеріальних
цінностей для контролюючих органів,
який не відповідав дійсності.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 5 грудня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 22 січня 2014 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У запереченнях на касаційну скаргу ПП
«Млин-Михнівці» просить її відхилити
та залишити ухвалені судові рішення
без змін.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до
наказу № 2 від 10 січня 2012 року ОСОБА_3
було прийнято на роботу до ПП
«Млин-Михнівці» на посаду старшого
комірника.

Того ж дня між ПП «Млин-Михнівці» та
ОСОБА_3 було укладено договір про повну
матеріальну відповідальність.

Згідно із наказом № 11 від 29 червня 2012
року посаду ОСОБА_3 з 1 липня 2012 року
перейменовано із «старший комірник» на
«завідувач складу».

Відповідно до посадової інструкції
старшого комірника, затвердженої 10
січня 2012 року, старший комірник
зобов'язаний, зокрема, приймати на
склад, зберігати і видавати споживачам
зі складу товарно-матеріальні
цінності, що надходять від
постачальників; перевіряти
відповідність цінностей, які приймає,
супровідним документам, базовим
артикулам, штрих-кодам; вести облік
наявних на складі матеріальних
цінностей і звітну документація про їх
рух; брати участь у проведення
інвентаризації; забезпечувати
зберігання матеріальних цінностей.

На підставі наказу № 26 від 10 липня 2013
року на ПП «Млин-Михнівці» призначено
робочу інвентаризаційну комісію та
проведено повну інвентаризацію
товарно-матеріальних залишків на
складах підприємства з перевіркою їх
фактичної наявності та
документального підтвердження станом
на 11 липня 2013 року.

За результатами інвентаризації
виявлено недостачу
товарно-матеріальних цінностей, а саме:
борошна вищого ґатунку - 41 971 кг (на
загальну суму 99 890 грн 98 коп.), борошна
першого ґатунку - 27 546 кг (на загальну
суму 65 008 грн 56 коп.), висівок - 120 551 кг (на
загальну суму 124 629 грн 76 коп.). Загальна
сума недостачі склала 289 529 грн 30 коп.

16 липня 2013 року Лубенською міжрайонної
прокуратурою відкрито кримінальне
провадження по факту розкрадання
товарно-матеріальних цінностей на ПП
«Млин-Михнівці».

Відповідно до висновку судової
економічної експертизи № 881 від 26
вересня 2013 року, проведеної в межах
розслідування кримінальної справи,
нестача продукції на суму 289 529 грн 30
коп., яку вказано в акті інвентаризації
товарів на складі ПП «Млин-Михнівці»,
документально підтверджується.

Згідно з наказом № 27 від 24 липня 2013 року
ОСОБА_3 було звільнено із займаної
посади у зв'язку з втратою довіри.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
відсутності підстав для поновлення
ОСОБА_3 на роботі, оскільки остання
неналежним чином виконувала свої
посадові обов'язки, порушила умови
укладеного між сторонами договору про
повну матеріальну відповідальність, що
призвело до недостачі ввірених їй
матеріальних цінностей на складі, та
обґрунтовано стало підставою для
втрати довіри до неї з боку керівника
підприємства.

Із такими висновками повністю
погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірваний у випадку винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

Як роз'яснено у п. 28 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
звільнення з підстав втрати довір'я суд
може визнати обґрунтованим, якщо
працівник, який безпосередньо
обслуговує грошові або товарні
цінності (зайнятий їх прийманням,
зберіганням, транспортуванням,
розподілом і т.п.) вчинив умисно або
необережно такі дії, які дають власнику
або уповноваженому ним органу підстави
для втрати до нього довір'я (зокрема,
порушення правил проведення операцій з
матеріальними цінностями).

Встановивши, що ОСОБА_3 є працівником,
який безпосередньо обслуговує
матеріальні цінності, суди дійшли
обґрунтованого висновку, що її може
бути звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41
КЗпП України.

Відповідно п. 3 до Інструкції по
інвентаризації основних засобів,
нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України № 202/412
від 26 серпня 1994 року (далі - Інструкція),
проведення інвентаризації є
обов'язковим, зокрема, зміні
матеріально відповідальних осіб (на
день прийому-передачі справи).

Як убачається із матеріалів справи,
наказом № 26 від 10 липня 2013 року на ПП
«Млин-Михнівці» призначено робочу
інвентаризаційну комісію для
проведення повної інвентаризації
товарно-матеріальних залишків на
складі підприємства з перевіркою їх
фактичної наявності та
документального підтвердження станом
на 11 липня 2013 року, у зв'язку із
написанням заяви
матеріально-відповідальної особи
ОСОБА_3 про звільнення.

Відповідно до підпункту «д» пункту 11.8
Інструкції, при інвентаризації
товарно-матеріальних цінностей на
видаткових документах про
товарно-матеріальні цінності, які
відпущені зі складу під час
інвентаризації з дозволу керівника
підприємства і головного бухгалтера у
присутності членів інвентаризаційної
комісії за підписом її голови,
робиться відмітка, та вони заносяться
до окремого опису в порядку,
аналогічному для цінностей, що
надійшли під час інвентаризації.

Судами встановлено, що інвентаризацію
на ПП «Млин-Михнівці» проведено 11 липня
2013 року, про що складено відповідний
акт, із яким ОСОБА_3 було ознайомлено 24
липня 2013 року.

Як убачається із матеріалів справи,
відповідно до видаткових накладних №
№ 183 та 184 від 11 липня 2013 року завідувач
складу ОСОБА_3 здійснила відпуск
товарно-матеріальних цінностей
товариству з додатковою
відповідальністю «Миргородський
Хлібозавод» (7 тон борошна вищого
ґатунку та 18 тон борошна першого
ґатунку) у розмірі 63 083 грн 33 коп., а
також приватному підприємству
«Хорольська механізована пекарня» (8,5
тон борошна першого ґатунку) - 20 541 грн 67
коп. (а.с. 85,86).

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначала, що
як завідувач складом, вона вела книги
складського обліку, в яких
відображався рух матеріальних
цінностей по складу; бухгалтерією
підприємства вівся інший облік
матеріальних цінностей, що проходили
по складу; крім неї доступ до складу
мали й інші особи.

Суд першої інстанції такі доводи
позивача не перевірив та їх не
спростував.

Як убачається із матеріалів справи,
відповідно до наказу по ПП
«Млин-Михнівці» № 26 від 10 липня 2013 року
на підприємстві вирішено провести
повну інвентаризацію
товарно-матеріальних залишків на
складі підприємства станом на 11 липня
2013 року з обов'язковим складанням
відповідних інвентаризаційних описів
(а.с. 55).

Із матеріалів справи випливає, що
ОСОБА_3 посилалась на те, що 11 липня 2013
року інвентаризація не проводилась.

Із акта інвентаризації від 11 липня 2013
року не випливає, якими саме
документами підтверджується недостача
товарно-матеріальних цінностей,
зберігання яких забезпечувала ОСОБА_3,
а відповідні інвентаризаційні описи
товарно-матеріальних залишків на
складі підприємства станом на 11 липня
2013 року у матеріалах справи відсутні.

У порушення ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК
України суди не звернули уваги на те, що
інвентаризацію було проведено 11 липня
2013 року робочою інвентаризаційною
комісією за відсутності матеріально
відповідальної особи; не перевірили
надані ОСОБА_3 докази того, що у день
проведення інвентаризації вона була
присутня на роботі та здійснювала
відпуск товарно-матеріальних
цінностей; не витребували у ПП
«Млин-Михнівці» інвентаризаційні
описи товарно-матеріальних залишків на
складі підприємства станом на 11 липня
2013 року та дійшли передчасного
висновку про відмову в позові.

З огляду на допущені судами порушення
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню
із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 5 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 22 січня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.С. Ткачук

Судді:

В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

А.С. Олійник

О.В. Умнова