інстанції Шовкопляс О.П.Провадження №
22-ц/780/4478/14 Доповідач у 2
інстанції Суханова Є.М.Категорія 52
УХВАЛА

Іменем України

22 жовтня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

при секретарі: Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою Приватного акціонерного
товариства «Аптека № 214» на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 17 квітня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
Приватного акціонерного товариства
«Аптека №214» про стягнення грошової
компенсації за невикористану щорічну
відпустку,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року позивач звернувся в
суду з позовом до відповідача про
стягнення компенсації за
невикористану щорічну та додаткову
відпустки, вказавши, що 01.10.1993 року, він
згідно наказу № 85 від 01.10.1993 року був
прийнятий на посаду завідуючого
державного підприємства "Аптека № 214".
28.03.1997 року державне підприємство
"Аптека № 214" було реорганізовано у ЗАТ
"Аптека № 214", його було переведено на
посаду директора ПрАТ "Аптека № 214" .
08.09.2013 року його було звільнено за
згодою сторін з займаної посади. Однак
при звільненні йому не була виплачена
грошова компенсація за дні
невикористаної відпустки за період
роботи з 2001 по 2012 роки. Просить стягнути
компенсацію за невикористані
відпустки в сумі 28604,80 грн.

В судовому засіданні позивач уточнив
позовні вимоги, просив стягнути з ПрАТ
"Аптека № 214" на його користь
компенсацію за невикористані
відпустки в сумі 31450,63 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому
засіданні уточненні позовні вимоги
підтримав.

Представник відповідача Кузьменко Є.А.
позов визнав частково, вказавши, що
дійсно позивач працював по укладеній з
ним трудовій угоді, після розірвання
трудової угоди він звернувся до суду з
позовом про стягнення з нього крім
іншого, компенсації за невикористані
відпустки. Згідно їхнього розрахунку
сума компенсації становить 15270,29 грн.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 квітня 2014 року позов було
задоволено частково.

Не погоджуючись з висновками,
наведеними в рішенні, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати дане рішення та постановити
нове по суті позовних вимог та стягнути
з позивача понесені судові витрати.

Колегія суддів, вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона не
обґрунтована та не підлягає
задоволенню.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов частково, обґрунтовував свої
висновки наступним.

01.10.1993 року, ОСОБА_2 згідно наказу № 85
від 01.10.1993 року був прийнятий на посаду
завідуючого державного підприємства
"Аптека № 214". 28.03.1997 року державне
підприємство "Аптека № 214" було
реорганізовано у ЗАТ "Аптека № 214", його
було переведено на посаду директора
ПрАТ "Аптека № 214". 08.09.2013 року його було
звільнено за згодою сторін з займаної
посади.

Суд першої інстанції правильно
визначив, що згідно ст. 83 КЗпП України і
ч. 1 ст. 24 Закону України «Про
відпустки», при звільненні працівника
йому виплачується компенсація за всі
дні невикористаної відпустки.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
відпустки" право на відпустки мають
громадяни України, які перебувають у
трудових відносинах з підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи
(далі - підприємство). Право на
відпустки забезпечується:

- гарантованим наданням відпустки
визначеної тривалості із збереженням
на її період місця роботи (посади),
заробітної плати (допомоги) у випадках,
передбачених цим Законом;

- забороною заміни відпустки грошовою
компенсацією, крім випадків,
передбачених статтею 24 цього Закону.

У відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП
України, виплата усіх сум, що належить
працівнику від підприємства, установи,
організації проводиться в день
звільнення. У разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у зазначені строки підприємство,
установа, організація згідно з ч. 1 ст. 117
КЗпП України повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
по день фактичного розрахунку.

Згідно ст.ст. 74-84 КЗпП України,
громадянам, які працюють за трудовим
договором надаються щорічні відпустки,
а у разі звільнення їм виплачується
грошова компенсація за всі
невикористані ними дні щорічної
відпустки.

За весь період роботи за трудовим
договором з 01.10.1998 року по 01.10.2012 року
позивачу не виплачувались грошова
компенсація за невикористані
відпустки.

Відповідачем не надано суду будь-яких
доказів про надання позивачу відпустки
за відпрацьований час або ж виплати
компенсації за невикористану
відпустку за цей період.

Згідно п. 2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року №100,
обчислення середньої заробітної плати
для оплати часу щорічної відпустки,
додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням, творчої відпустки, або для
виплати компенсації за невикористані
відпустки проводиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористанні
відпустки.

Розрахунок компенсації за
невикористану відпустку провадиться в
тому ж порядку, що і суми звичайних
відпускних. Наведемо формулу для
розрахунку: К = Д*(Зп/365(366))*С, де К - сума
компенсації за невикористану
відпустку; Зп - сума заробітної плати за
12 календарних місяців або за фактично
відпрацьований період (меншої
тривалості); 365 (366) - кількість
календарних днів у році за 12 місяців у
«звичайному» та високосному році
відповідно; С - кількість святкових і
неробочих днів, передбачених
законодавством; Д - кількість
календарних днів невикористаної
відпустки, що підлягають компенсації.

Святкові та неробочі дні (ст. 73 Кодексу),
які припадають на період відпустки, у
розрахунок тривалості відпустки не
включаються і не оплачуються (п. 7
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 8 лютого 1995 р., ст. 41 із змінами і
доповненнями, внесеними постановою
Кабінету Міністрів України № 348 від 16
травня 1995 р.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999
року « Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
розглядаючи спори про виплату грошової
компенсації за невикористану
відпустку, необхідно виходити з того,
що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути
стягнена на вимогу працівника за всі
дні невикористаної ним основної й
додаткової щорічної відпустки та
додаткової відпустки для працівників,
які мають дітей, тільки в разі
звільнення його з роботи, а під час неї -
лише за частину цих відпусток за умови,
що тривалість наданих йому при цьому
щорічної й додаткової відпусток
становить не менше 24 календарних днів
та що працівник не є особою віком до 18
років. Якщо працівник з незалежних від
нього причин (не з його вини) не
використав щорічну відпустку і за роки,
що передували звільненню, суд на
підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути
грошову компенсацію за всі дні
невикористаної відпустки. Не
виключається можливість такого ж
вирішення цього питання і при
частковій компенсації невикористаної
відпустки працівникові, який продовжує
роботу. При цьому слід мати на увазі, що
тривалість визначеної в робочих днях
щорічної відпустки (основної й
додаткової), яка не була використана
працівником за попередні роки,
зберігається такою, якою вона була до
набрання чинності Законом "Про
відпустки" (до 1 січня 1997 року). Розмір
грошової компенсації за невикористану
відпустку за попередні роки
визначається виходячи із середнього
заробітку, який працівник має на час її
проведення.

Виходячи з цих положень, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, з яким погоджується колегія
суддів.

Намагаючись спростувати висновки суду,
апелянт посилається на ч. 1 ст. 233 КЗпП, в
якій зазначено, що працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки..

Проте, з такими доводами апелянта,
колегія суддів, погодитись не може

Як роз'яснюється в п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 13
від 24. 12.1999 року « Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», за вирішенням спору про
оплату праці працівники, як ті, що
працюють за трудовим договором, так і
члени кооперативів та їх об'єднань,
колективних сільськогосподарських
підприємств, селянських (фермерських)
господарств, можуть звернутись до
обраної на підприємстві (в установі,
організації) КТС або до суду в строки,
передбачені статтями 225, 228, 233 КЗпП.

Пропуск зазначених строків не може
бути підставою для відмови у прийнятті
позовної заяви, оскільки при визнанні
його причин поважними ці строки можуть
бути поновлені відповідно КТС чи судом.

Таким чином, Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 квітня 2014 року прийняте з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України,
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Аптека № 214»
відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: