У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
захист честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 10 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що він працює головним інженером на
державному підприємстві
«Укрспецвагон» (далі - ДП
«Укрспецвагон»). ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4,
який також працює на ДП «Укрспецвагон»,
розмістив відеоролик в мережі Інтернет
на сайті «You Tube» в якому поширено
відомості, що не відповідають
дійсності. Зокрема, своїм виступом
ОСОБА_4 в усній формі робив висновки
щодо його морально-ділових якостей,
ставив під сумнів його честь та
гідність необмеженому колу осіб, чим
зганьбив його ділову репутацію. Станом
на 15 березня 2012 року цей відеоролик
переглянуло 196 осіб.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд: визнати недостовірною та такою, що
порочить його честь, гідність та ділову
репутацію інформацію, розміщену
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, у мережі
Інтернет на сайті «You Tube» під
заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1»; зобов'язати
відповідача негайно видалити
відеоролик та розмістити спростування
даної інформації, розмістивши
попередньо узгоджений з ним текст
спростування, яке повинно бути
розміщено під заголовком
«Спростування» таким же способом, що і
повідомлення, яке спростовується;
зобов'язати ОСОБА_4 опублікувати
негайно у виданнях газет «Слобідський
край» та «Урядовий кур'єр»
спростування із зазначенням, що
інформація, розміщена ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_4, у мережі Інтернет на сайті «You
Tube», є недостовірною та такою, що
порочить його честь, гідність та ділову
репутацію, спростування повинно бути
розміщено під заголовком
«Спростування», текст якого попередньо
узгодити з ним. Також ОСОБА_3
просив стягнути з ОСОБА_4 на його
користь 20 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Близнюківського районного
суду Харківської області від 8 квітня
2013 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Визнано недостовірною та
такою, що порочить честь, гідність та
ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію
ОСОБА_4, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_2 в мережі
Інтернет на сайті «You Tube» під
заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1», в частині, що
стосується ОСОБА_3 Зобов'язано ОСОБА_4
опублікувати в місячний термін з дня
набрання чинності рішенням суду у
виданнях «Слобідський край» та
«Урядовий кур'єр» під заголовком
«Спростування» інформацію наступного
змісту: «Інформація ОСОБА_4, розміщена
ІНФОРМАЦІЯ_2 в мережі Інтернет на сайті
«You Tube» під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1», в
частині, що стосується ОСОБА_3 є
недостовірною та такою, що порочить
його честь, гідність і ділову
репутацію». Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 5 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди. У решті
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 10 червня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що
відомості, викладені ОСОБА_4 в мережі
Інтернет на сайті «You Tube» під
заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1», в частині, що
стосується ОСОБА_3, не відповідають
дійсності, принижують честь, гідність
та ділову репутацію позивача. При цьому
належним відповідачем у разі поширення
оспорюваної інформації в мережі
Інтернет є тільки автор відповідного
інформаційного матеріалу.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції й відмовляючи в
задоволенні позову, виходив із того, що
належним відповідачем у справі є
власник веб-сайта, на якому було
розміщено оспорювану інформацію, якого
до участі в справі залучено не було.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна, тому що суд
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 працюють на ДП
«Укрспецвагон», відповідно на посаді
головного інженера та
електрозварювальника. Зимою 2012 року за
адресою: м-н 1, буд. 23, оф. 5, м. Лозова
Харківська область, відбулося зібрання
членів профспілки ДП «Укрспецвагон»,
головою якої є ОСОБА_4 На зібранні були
присутні відповідач, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_5 та ОСОБА_8, які обговорювали
проблеми підприємства. ОСОБА_9 на
відеокамеру проводилася відеозйомка
цього зібрання, у тому числі з певною
промовою виступав і ОСОБА_4

Так, позивач стверджує, що саме ОСОБА_4
на камеру промовив наступне: « … так же
само в нас пользується такими самими
правами і условіями, вони максимально
видаюють завод і приспосаблюється до
любого директора до любой власті, я
встречался с чотирма директорами і при
каждом вони присутствовали, той же
самий Логвиненко, той же самий Халявін,
той же самий ОСОБА_3, вони давно вже
пенсіонери, но до гробовой доски вони
не уйдуть із заводу, вони будуть його
доїти, доїти, доїти. Того ж ОСОБА_3
ловили з оборудовуванням, ловили з
цвєтмиталом, його караулила, його
піймала міліція, але він викрутився з
любої ситуації, на все єсть деньги, за
деньги наші заводські, зароботані, і
він викручується в любой ситуації, він
приспосаблюється до любого директора,
вони любого директора виживуть, щоб
остаться на цьому заводі, при ціх
должностях, тєм не мєнєє, вся ця
економія за счет здоров'я людей».

Зазначена інформація ІНФОРМАЦІЯ_2 була
розміщена в мережі Інтернет на сайті
«You Tube» під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України
спростуванню підлягає недостовірна
інформація.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
інформацію» під інформацією цей Закон
розуміє документовані або публічно
оголошені відомості про події та явища,
що відбуваються у суспільстві, державі
та навколишньому природному
середовищі.

Пленум Верховного Суду України в п. 15
постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» роз'яснив судам, що
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).
Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення цією
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо).

Частиною 3 ст. 277 ЦК України передбачено,
що негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширрила, не доведе
протилежного.

З матеріалів справи вбачається, що саме
ОСОБА_4 проговорив інформацію відносно
позивача, тому обов'язок довести, що
дана інформація є достовірною,
покладено на особу, яка її поширила,
тобто на відповідача, а не власника
веб-сайту.

Апеляційний суд у порушення вимог ст.
ст. 212-214, 316 ЦПК України не визначився з
характером правовідносин та нормою
матеріального права, яка підлягає
застосуванню до цих правовідносин та,
пославшись на п. 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», не
звернув уваги на те, що вимог до
власника веб-сайту у позивача
відсутні, тому він до участі в справі в
якості співвідповідача не залучався, а
відеоролик, який містив оспорювану
інформацію відносно ОСОБА_3, вилучений
з мережі Інтернет.

Крім того, у п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
роз'яснено, якщо позивач заявляє вимоги
до одного з належних відповідачів, які
спільно поширили недостовірну
інформацію, суд вправі залучити до
участі у справі іншого співвідповідача
лише у разі неможливості розгляду
справи без його участі (ст. ст. 32, 33 ЦПК
України).

Таким чином, апеляційний суд дійшов
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог про захист
честі, гідності та ділової репутації,
фактично через незалучення до участі в
справі в якості співвідповідача
власника веб-сайту, залишивши без
перевірки рішення суду першої
інстанції та поширену відносно
позивача інформацію, відмовивши в
позові формально, лише з процесуальних
підстав.

За таких обставин рішення апеляційного
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 10 червня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта