Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"04" вересня 2014 р.Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, третя особа:
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві, про
звільнення майна з-під арешту, -

у с т а н о в и в :

27.05.2014 року позивачі звернулись до суду
із позовом до відповідача про
звільнення майна з-під арешту. Позовні
вимоги мотивовано тим, що позивачам,
які перебувають в зареєстрованому
шлюбі, на підставі договору
купівлі-продажу від 19.01.1994 року
належить на праві приватної власності
квартира АДРЕСА_1 у рівних долях. 02.04.1998
року позивачі уклали договір дарування
вказаної квартири на користь своїх
дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4. З метою
державної реєстрації прав відповідно
до договорів дарування позивачі в
липні та листопаді 2013 року звертались
до Державної реєстраційної служби
України, однак в реєстрації права
власності було відмовлено, оскільки
заяву про державну реєстрацію прав
подано після державної реєстрації
обтяжень, встановлених щодо цього
майна. В подальшому позивачі
звертались до приватного нотаріуса,
який повідомив, що на квартиру АДРЕСА_1
накладено арешт, який в Єдиному реєстрі
заборон зазначений за №187/15 від 02.02.2004
року з посиланням на незазначене
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва. Позивачі зазначають, що
дізнались про арешт квартири випадково
і жодних постанов про його накладення
не отримували, а за змістом листа
відповідача №1781 від 30.01.2014 року жоден
виконавчий документ на виконанні де є
стороною ОСОБА_1 станом на 30.01.2014 року не
перебуває. Посилаючись на положення
ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України позивачі
просять скасувати постанову
державного виконавця ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві про арешт
майна та оголошення заборони на його
відчуження та зняти арешт з належної
позивачам квартири АДРЕСА_1.

До початку судового розгляду
представник позивачі звернувся до суду
з заявою про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, проти ухвалення у
справі заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Враховуючи зміст наведеної норми та
викладені вище обставини, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи та ухвалити заочне рішення.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
повідомив.

Суд, дослідивши матеріли справи,
оцінивши наявні у справі докази,
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що за змістом
нотаріально посвідченого договору
дарування квартири АДРЕСА_1 від 02.04.1998
року позивач ОСОБА_1 за згодою своєї
дружини ОСОБА_2 подарував вказану
квартиру своїм дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_3
(а.с. 27).

Вказана квартира належить позивачу
ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу квартири,
зареєстрованого та посвідченого
«Українською біржею Десятинна» за
реєстраційним №1/0238-259 від 19.01.1994 року та
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації 25.01.1994
року в реєстровій книзі за №6662.

За змістом рішення Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
№3551440 від 01.07.2013 року, державний
реєстратор відмовив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
державній реєстрації права власності
на квартиру АДРЕСА_1, оскільки заяву про
реєстрацію прав подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна (а.с. 10).

Згідно наявної в матеріалах справи
інформаційної довідки з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна від 06.08.2014 року на
квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт 13.10.2004
року відповідно до постанови державної
виконавчої служби №187/15 від 02.02.2004 року.
Реєстрацію обтяження вчинено Десятою
Київською державною нотаріальною
конторою (а.с. 58).

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи копії постанови ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві №187/15 від
02.02.2004 року про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, арешт на все майно ОСОБА_2
накладено на виконання ухвали
Дніпровського районного суду м. Києва
від 18.12.2003 року.

За змістом листа ВДВС Дніпровського
РУЮ у м. Києві №1781 від 30.01.2014 року,
згідно перевірки книг реєстрації
вхідної кореспонденції та Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень станом на 30.01.2014 року
виконавчий документ де стороною є
ОСОБА_1 на виконанні у відділі не
перебуває. Надати більш детальну
інформацію щодо перебування
виконавчого документу відділ не має
можливості, оскільки документація за
період з 2004 по 2010 роки знищена
відповідно до порядку роботи з
документами в органах державної
виконавчої служби затвердженого
наказом №2274/5 від 25.12.2008 року (а.с. 24).

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно постанови №130/13 про закінчення
виконавчого провадження від 17.03.2006
року, при примусовому виконанні
виконавчого листа №2-213 виданого 23.09.2004
року Дніпровським районним судом м.
Києва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_5 в сумі 4717,05 грн.
встановлено, що борг сплачено в повній
сумі відповідно до заяви стягувача від
15.03.2006 року (а.с. 15).

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути, зокрема,
визнання права.

Згідно ст. 41 Конституції України, право
приватної власності набувається в
порядку, визначеному законом.

За змістом ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Враховуючи викладені обставини та
наведені норми чинного законодавства
України, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, оскільки позивачі є
власниками спірної квартири, при цьому,
арешт майна та заборона на його
відчуження накладені постановою
державного виконавця, але виконання
рішення суду завершено, а накладений
арешт позбавляє позивачів права вільно
володіти, користуватись та
розпоряджатись належним їм майном.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК
України, ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 16, 319, 321, 328, 391 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, третя особа:
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві, про
звільнення майна з-під арешту -
задовольнити.

Скасувати постанову державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
№187/15 від 02.02.2004 року про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, якою накладено арешт
на все майно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, що
належить на праві приватної власності
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Заочне рішення може бути переглянуте
Дніпровським районним судом м. Києва за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя -