АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І., Винту Ю. М.

секретар Кусяк М.Д.

з участю ОСОБА_1, представника
Чернівецької митниці Міністерства
доходів України Перч В,М., представника
Державної казначейської служби
України у Чернівецькій області
Катриняк-Гладкої Ю.І., прокурора Балук
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 18 серпня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Чернівецької митниці Міністерства
доходів України, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору Державна казначейська
служба України, Першотравневий відділі
державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції про відшкодування шкоди,
заподіяної незаконними діями
посадових осіб Чернівецької митниці
Міністерства доходів України, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Чернівецької митниці
Міністерства доходів України, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору Державна
казначейська служба України,
Першотравневий відділі державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції про
відшкодування шкоди, заподіяної
незаконними діями посадових осіб
Чернівецької митниці Міністерства
доходів України

Посилався на те, що 22.10.2012 року він
придбав у фірми «Тони2004-ООД» в
м.Харманді автобус марки «Neoplan N208», 1994
року випуску. Для проїзду через
Євросоюз була зроблена та затверджена
митними органами Болгарії та Румунії
експортна декларація, яка
підтверджувала факт купівлі та
переміщення ним вказаного автобуса на
Україну.

№ 22-ц/794/1364/14
Головуючий у 1 інстанції
Вольська-Тонієвич О.В.

Категорія 29/30/34
Доповідач Перепелюк Л.М.

24.10.2014 року внаслідок неправомірних дій
інспектора Чернівецької митниці
Міндоходів Гушула В.В., у пункті
пропуску «Порубне» Чернівецької
обласної митниці, йому було заборонено
провести митне оформлення власного
автобуса по наданих документах, а сам
автобус вилучено без будь-яких
пояснень. На водія ОСОБА_4. який
перевозив автобус, складено протокол
про порушення митних правил.

Постановою апеляційного суду
Чернівецької області від 22.03.2013 року
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.483 МК України та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу та конфіскації автобуса
марки «Neoplan N208».

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 22.01.2014 року дії
посадової особи Чернівецької митниці
Гушула В.В. щодо неприйняття до митного
оформлення наданих документів визнано
протиправними та зобов'язано
Чернівецьку митницю Міністерства
доходів і зборів вирішити питання щодо
подальшого митного оформления
належного йому автобуса марки «Neoplan N208»
відповідно до наданих документів, а
саме контракту №935 та дозволу на
тимчасове переміщення автобуса.

Однак, як йому стало відомо з відповіді
на його звернення від 12.05.2014 року,
подальше митне оформлення автобуса
марки «Neoplan N208» неможливе, у зв'язку із
його реалізацією Першотравневим
відділом державної виконавчої служби в
2013 році за 126 000 грн.

На його заяву до Чернівецької митниці
про добровільне виконання постанови
Вищого адміністративного суду України
від 22.01.2014 року, Чернівецька митниця теж
повідомила про неможливість
оформлення автобуса через передачу
його до Першотравневого ВДВС для
реалізації 23.04.2013 року.

Вважав, що незаконними діями посадових
осіб Чернівецької обласної митниці
його було позбавлено права власності
на товар - автобус марки «Neoplan N208».

Просив суд стягнути з Чернівецької
митниці Міністерства доходів України
вартість незаконно вилученого у нього
товару - автобуса «Neoplan N208», 1994 року
випуску, номер кузова № НОМЕР_1, яка
відповідно до висновку експертизи на
момент вилучення складала 11784 Євро.
Вказану вартість просив стягнути в
гривнях в розмірі 189675 грн.

Стягнути з Чернівецької митниці
Міністерства доходів України на його
користь моральну шкоду в розмірі 30000
грн.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 19 серпня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Чернівецької митниці Міністерства
доходів України, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору Державна казначейська
служба України, Першотравневий відділ
Державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції про відшкодування шкоди,
заподіяної незаконними діями
посадових осіб Чернівецької митниці
Міністерства доходів і зборів України
відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати його та ухвалити нове, яким
стягнути з відповідача вартість
незаконно вилученого у нього
Чернівецькою обласною митницею
Міністерства доходів України товару -
автобуса «Neoplan N208», 1994 року випуску,
номер кузова № НОМЕР_1, яка відповідно
до висновку експертизи на момент
вилучення складала 11784 Євро. Вказану
вартість просив стягнути в гривнях по
курсу НБУ на дату судового засідання.

Стягнути з Чернівецької митниці
Міністерства доходів України на його
користь моральну шкоду в розмірі 30000
грн.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення
суду є безпідставним та
необґрунтованим.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є:- неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
- недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

- невідповідність висновків суду
обставинам справи; - порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, допустив порушення
норм матеріального та процесуального
права, усунувся від встановлення
обставин справи, а тому його рішення
підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що
22.10.2012 року позивач ОСОБА_1 придбав у
фірми «Тони2004-ООД» в м.Харманді автобус
марки «Neoplan N208», 1994 року випуску.

23.10.2014 року вказаний автобус під
керуванням водія ОСОБА_4 в'їхав на
територію п/п «ГІорубне» Чернівецької
митниці для проходження митного
контролю.

Після проходження митного контролю на
водія ОСОБА_4 було складено протокол
про порушення митних правил за ст.483 ч.1
Митного кодексу України.

Постановою Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 21.01.2013 року
провадження у адміністративній справі
було закрито у зв'язку із відсутністю в
його діях складу адміністративного
правопорушення.

Однак, постановою апеляційного суду
Чернівецької області від 22.03.2013 року
постанова Першотравневого районного
суду м. Чернівці скасована, а водія
ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної
відповідальності та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу та конфіскації автобуса марки
«Neoplan N208».

Згідно протоколу проведення аукціону з
реалізації арештованого рухомого
майна від 21.06.2013 року, автобус марки
«Neoplan N208» був реалізований за 126 000 грн.
(а.с. 10).

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 22.01.2014 року дії
посадової особи Чернівецької митниці
Гушула В.В. щодо неприйняття до митного
оформлення наданих документів визнано
протиправними та зобов'язано
Чернівецьку митницю Міністерства
доходів і зборів вирішити питання щодо
подальшого митного оформлення
належного йому автобуса марки «Neoplan N208»
відповідно до наданих документів, а
саме контракту №935 та дозволу на
тимчасове переміщення автобуса.

Проте, постанова Вищого
адміністративного суду України від
22.01.2014 року не могла бути виконана у
зв'язку із реалізацією спірного
транспортного засобу.

Відповідно до вимог ст.43 Бюджетного
кодексу України при виконанні
державного бюджету і місцевих бюджетів
застосовується казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, забезпечує
казначейське обслуговування бюджетних
коштів на основі ведення єдиного
казначейського рахунку, відкритого у
Національному банку України.

Підпунктом 2 п.9 Розділу VI прикінцевих і
перехідних положень цього ж Кодексу
передбачено, що відшкодування
відповідно до закону шкоди, завданої
фізичній чи юридичній особі внаслідок
незаконно прийнятих рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади
(органів влади Автономної Республіки
Крим, органів місцевого
самоврядування), а також їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень, здійснюється
державою (Автономною Республікою Крим,
органами місцевого самоврядування) за
рахунок коштів державного бюджету
(місцевих бюджетів) в межах бюджетних
призначень за рішенням суду у розмірі,
що не перевищує суми реальних збитків,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Як передбачено ст.546 Митного кодексу
України митниця є митним органом, який
у зоні своєї діяльності забезпечує
виконання завдань, покладених на митну
службу України.

Митниця є юридичною особою, має
самостійний баланс, рахунки в органах,
що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
печатку та бланк із зображенням
Державного Герба України та із своїм
найменуванням і діє відповідно до
Конституції України, цього Кодексу,
інших нормативно-правових актів та на
підставі положення, яке затверджується
наказом центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державної митної справи.

Митниця підпорядковується
центральному органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державної митної
справи.

Згідно ст.30 ЦПК України сторонами у
цивільному процесі є позивач та
відповідач.

Враховуючи аналіз чинного
процесуального законодавства,
відповідачем є особа, яка за позовною
заявою позивача притягається до
цивільної (матеріально)
відповідальності за порушення її прав
та охоронюваних законом інтересів, а
також у передбачених законом
випадках, й інші особи, на адресу яких
спрямована вимога позивача, яка
знайшла своє аргументування та
вираження у відповідній позовній
заяві.

Таким чином, сторонами у справі є,
насамперед особи, між якими виник
спір, та на них поширюються всі правові
наслідки законної сили судового
рішення.

Виходячи із змісту ст. 119 ЦПК України, де
визначено зміст позовної заяви, саме
позивач встановлює відповідача у
справі.

За загальним правилом, визначеним
нормами процесуального права, позов
має пред'являтися до суду належним
позивачем, тобто особою, яка має право
вимоги за позовом, оскільки саме її
права, свободи та інтереси порушені,
оспорюють ся або невизнані (ст. 3 ЦПК
України) та лише до належного
відповідача - особи, яка повинна
відповідати за позовом. Таке
процесуальне право та обов'язок
позивача та відповідача бути належним
суб'єктом цивільних процесуальних
відносин зумовлено матеріально -
правовими відносинами, учасниками яких
вони є. Належні сторони у цивільному
процесі є носіями суб'єктивних прав та
обов'язків, які складають зміст
матеріально - правових відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Ч.1 ст. 16 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Таким чином, виходячи із змісту
зазначених норм матеріального та
процесуального права, позивачем по
справі є особа, право якої порушено,
невизнано або оспорюється
відповідачем.

Право фізичних та юридичних осіб на
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок порушення їхніх прав, свобод
та законних інтересів, має
конституційно-правову природу і
передбачено в статтях 56, 62, 152
Конституції України.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен
має право на відшкодування за рахунок
держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Ця норма кореспондується з нормами
низки інших законів, але насамперед - з
положеннями ст. 1174 ЦК України, згідно
якої шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю посадової або
службової особи органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні нею
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цієї особи.

Вказана норма є загальною.
Спеціальною по відношенню до неї є
норма, закріплена в ст. 30 МК України,
відповідно до якої шкода, заподіяна
особам та їх майну неправомірними
рішеннями, діями або бездіяльністю
органів доходів і зборів або їх
посадових осіб чи інших працівників
при виконанні ними своїх службових
(трудових) обов'язків, відшкодовується
цими органами, організаціями у порядку,
визначеному законом.

Спеціального закону, який би визначав
даний порядок немає. Не дивлячись на це,
відмова у задоволенні позову, через
відсутність законодавчо визначеного
способу захисту порушеного права, є
неправомірною.

Відповідно до статті 13 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод ефективний засіб норм
національного правового захисту
повинен забезпечити поновлення
порушеного права, а у разі неможливості
такого поновлення - гарантувати особі
можливість отримання нею відповідного
відшкодування. Тим більше, що пріоритет
міжнародного договору за наявності
колізій з внутрішнім законодавством
надає судам України досить широкі
повноваження при обранні джерела права
для вирішення конкретного спору.

Визначення ст. 16 ЦК України способів
захисту цивільних прав та інтересів
має важливе значення в реалізації
завдань цивільного судочинства -
забезпечення справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду і вирішення цивільних справ
для захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Пряма чи опосередкована заборона
законом на захист певного цивільного
права чи інтересу не може бути
виправданою.

Суд першої інстанції, повністю
відмовляючи в задоволенні позову,
фактично визнав порушення права
позивача, але вказав, що у разі
спричинення шкоди, завданої
неправомірними діями посадової або
службової особи органу державної
влади, відшкодування проводиться за
рахунок коштів Державного бюджету.

Проте, не врахував, що Чернівецька
обласна митниця є юридичною особою, має
рахунки в органах, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, а тому, у відповідності до ст. 30
МК України, повинна відшкодувати
шкоду, завдану неправомірними діями її
посадової особи.

Як вже було вказано, в силу ст. 30 МК
України, шкода, заподіяна особам та їх
майну неправомірними рішеннями, діями
або бездіяльністю органів доходів і
зборів або їх посадових осіб чи інших
працівників при виконанні ними своїх
службових (трудових) обов'язків,
відшкодовується цими органами,
організаціями у порядку, визначеному
законом. Отже, митний орган, як
відповідач, в даному випадку
визначений позивачем належним
правильно, так як він визначений таким
в силу закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, тобто орган казначейства - є
фактично органом виконання рішення,
який залучається саме на стадії
виконання судового рішення щодо
стягнення збитків з державного органу
за рахунок держави.

Ч.1, п.1 ч.2, абз.1 ч.3 ст. 22 ЦК України
передбачають, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є : Втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Колегія суддів вважає, що позивач
ОСОБА_1 довів заподіяння йому шкоди
протиправними діями посадової особи
Чернівецької митниці. Зазначена
обставина встановлена постановою
Вищого адміністративного суду України
від 22 січня 2014 р. по справі К/800/19903/13, а
тому, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України,
яка передбачає, що обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини, позивач
звільнений від її доказування іншими
доказами. Доведено також позивачем
розмір завданих йому збитків у сумі
204738,90 грн., оскільки через протиправні
дії посадової особи Чернівецької
митниці ОСОБА_1 був позбавлений об'єкта
права приватної власності -
транспортного засобу - автобуса «Neoplan
N208», 1994 року випуску, номер кузова №
НОМЕР_1 вартістю на час вибуття його із
власності позивача, що еквівалентна
11784 євро, що підтверджується висновком
автотоварознавчої експертизи,
проведеної згідно постанови
Чернівецької обласної митниці від 26
листопада 2012 року. (а.с.16).

Таким чином, розмір завданих йому
збитків апелянт ОСОБА_1 довів і на день
ухвалення рішення, з врахуванням курсу
євро, встановленого Нацбанком України,
що підтверджується довідкою від 25
вересня 2014 р., він становить 204738,90 грн.

Твердження відповідача - представника
Чернівецької митниці про те, що автобус
реалізовано на виконання постанови
апеляційного суду Чернівецької
області від 22 березня 2013 року, якою
останній конфісковано в дохід держави,
а тому митниця не є належним
відповідачем по справі, спростовується
наведеними вище обставинами та
нормами матеріального права, які, в
першу чергу, передбачають захист прав
власності від незаконних дій органів
влади.

Як передбачає ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів також вважає, що
підлягає частковому задоволенню
позов ОСОБА_1 в частині відшкодування
моральної шкоди, оскільки останній
довів суду, що зазнав певних страждань
через неправомірні дії працівників
Чернівецької митниці, які незаконно
позбавили його можливості володіти,
користуватися та розпоряджатися
автобусом «Neoplan N208», що належав йому на
праві власності.

Завдану шкоду колегія суду вважає
доведеною у розмірі 1 тисяча гривень.

Посилання апелянта на те, що він
вимушений був витрачати значний час
на звернення до судових та інших
державних органів за захистом
порушеного права, не може бути
підставою для відшкодування за це
моральної шкоди, оскільки звернення до
судових органів - це вибраний
позивачем спосіб захисту його
порушеного права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 18 серпня 2014 року
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про часткове задоволення
позову ОСОБА_1 до Чернівецької митниці
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 18 серпня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Чернівецької митниці
Міністерства доходів України
задовольнити частково.

Стягнути з Чернівецької митниці
Міністерства доходів України на
відшкодування матеріальної шкоди 204738,90
грн. і на відшкодування моральної шкоди
1000 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту вступу його в законну
силу.

Головуючий:

Судді: