Справа № 344/9876/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1282/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору на стороні
відповідача, ОСОБА_3, про поновлення на
роботі, стягнення невиплаченої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
05 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 05 листопада 2013 року відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_2 до
Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору на стороні
відповідача, ОСОБА_3, про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу.

Додатковим рішенням цього ж суду від 02
грудня 2013 року у задоволенні позовної
вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної
шкоди відмовлено.

Непогоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Зазначає,
що відповідач про майбутнє скорочення
взагалі не повідомляв, а при звільненні
за скороченням штату працівників не
запропонував іншу роботу, хоча в
процесі звільнення на підприємстві
були утворені додаткові вакансії і на
ці посади було прийнято інших осіб. При
звільненні відповідач не врахував її
переважне право на залишення на роботі,
а також знехтував її першочерговим
правом на перевід на вакантні посади,
чим грубо порушив вимоги ст.42 КЗпП
України. Судом не враховано, що
відповідач обмежився, повідомленням на
профспілковому комітету щодо наказу
від 04.04.2013 року про проведення
реорганізації структури підприємства
подано за 2 місяці до звільнення, а не за
три, чим не дотримано вимог ст. 49-4 КЗпП
України.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції встановив
відсутність обставин, на які
посилається позивач у позові, які були
б достатніми для визнання незаконним
звільнення з роботи ОСОБА_2 з 12.06. 2013
року згідно наказу № 76 за п.1 ч.1 ст.40
КЗпП України та поновлення її на
роботі.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що при звільненні позивачки
відповідачем були порушені вимоги
чинного трудового законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу № 76 від 12.06.2013 року
Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості було
звільнено ОСОБА_2 з роботи за п.1 ч.1 ст.40
КЗпП України у зв'язку з реорганізацією
структурних підрозділів відповідача
згідно нового штатного розпису, в якому
відсутня посада майстра розливного
відділення горілчаного цеху №2
(а.с.20-21,97-98).

Згідно наказу т.в.о. генерального
директора Івано-Франківського
обласного державного об'єднання
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості ОСОБА_3 № 56 від 03.04.2013
року «Про скорочення вакантних посад»
із штату виведено 24 вакантні посади та
зобов'язано внести відповідні зміни до
штатного розпису.

Наказом № 57 від 04.04.2013 року затверджено
новий штатний розпис підприємства,
проведено реорганізацію структурних
підрозділів підприємства згідно
нового штатного розпису та зобов'язано
відділ кадрів повідомити про даний
наказ всіх працівників об'єднання під
розписку і у відповідності до наказу №
37 передбачено скорочення по п.1 ст.40
КЗпП України з 05.04.2013 року 30 посад по
об'єднанню та зобов'язано начальника
відділу кадрів ознайомити працівників
персонально під розписку про наступне
вивільнення з роботи у зв'язку із
скороченням (а.с.87-88).

В порушення вимог ч.1 ст.49-2 КЗпП України
відповідач не попередив позивачку у
встановленому законом порядку про
наступне вивільнення. Надані
апеляційному суду з цього приводу
докази про відправку такого наказу
позивачці, не свідчать про вручення їй
такого наказу, тому суд не вважає такі
доводи допустимим доказом.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
N 9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів" (з наступними змінами)
суди, розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40
КЗпП України, зобов'язані з'ясувати,
зокрема, чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва
і праці, зокрема, скорочення штату, чи
додержано власником норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівників, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу. При
цьому мається на увазі, що роботодавець
зобов'язаний запропонувати працівнику,
який вивільнюється, всі наявні
вакансії, які може виконувати
працівник, і не лише за місцем його
роботи в певному структурному
підрозділі, а всі вакансії, які є в
юридичної особи.

Встановлено, що відповідачем, в
порушення вищезазначених вимог, не
запропоновано інших вакантних посад,
які існували під час проведення
процедури вивільнення працівників, а
також прийнято інших осіб на існуючі на
той час вакантні посади, що є грубим
порушенням вищезазначених вимог
трудового законодавства. Зокрема,
ОСОБА_2 в засіданні апеляційного суду
вказала, що на час її звільнення були
вільними посади секретаря-референта,
диспетчера, економіста-фінансиста по
плануванню, завідувача архіву, які б
вона могла виконувати згідно свого
фаху, однак жодна з цих посад їй не була
запропонована.

Факт грубого порушення вимог трудового
законодавства при звільненні
працівників, в тому числі і ОСОБА_2
підтверджується також висновками
перевірок, які проводилися згідно їх
колективного звернення до прокуратури
області, за вказівкою якої Рада
профспілок області та Територіальна
Державна інспекція з питань праці в
Івано-Франківській області подали свої
висновки з цього приводу, про що було
повідомлено заступника прокурора
області. Проведеною перевіркою
встановлено факт наявності вакантних
посад на час звільнення позивачки, про
що не заперечував в засіданні
апеляційної інстанції представник
відповідача, а також проведено
переведення працівників підприємства,
що не вивільнялися і не мали
першочергового права перед позивачкою
на перевід.

Крім того, на даному підприємстві,
згідно інформації Івано-Франківського
міського центру зайнятості, за період з
01.03.2013 по 05.11.2013 року прийнято на роботу 4
особи: головний бухгалтер - ОСОБА_4
(спеціальність облік і аудит, що є
аналогічною до спеціальності
позивачки ), директора ВКЦ «Княгинин»,
бухгалтера, менеджера (а.с.37-41).

Відповідачем в порушення вимог ст.42
КЗпП України, враховуючи кваліфікацію
та продуктивність праці позивачки, її
тривалий безперервний стаж, не
враховано взагалі її переважне право
на залишення на роботі.

За наведених обставин, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
скасування рішення суду і залишення
без зміни додаткового рішення. В даній
справі слід постановити нове рішення
про поновлення позивачки на роботі на
попередньо займаній посаді та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відповідно до
вимог ст.235 КзПП України, з 12 червня 2013
року по день постановлення рішення,
виходячи із розміру її
середньомісячної зарплати 5348,12 грн. та
середньоденної - 170,39 грн. (згідно
довідки від 12.06.2013 року), за період з
12.06.2013 по 04.06.2014 року, що становить 62139,48
грн. з якої підлягають стягнення всі
обов'язкові платежі та внески.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування з мотивів, наведених у
апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 42,49-2,235 КЗпП України,
ст..ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 05 листопада 2013 року скасувати
та постановити нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково. Поновити ОСОБА_2 на посаду
майстра розливного відділення
горілчаного цеху № 2
Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової і
лікеро-горілчаної промисловості.

Стягнути з Івано-Франківського
обласного державного об'єднання
спиртової і лікеро-горілчаної
промисловості ідент. код 00375409, адреса:
76019, вул. Княгинин,44 м. Івано-Франківськ
на користь ОСОБА_2 ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1 середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в розмірі 62 139,48 грн., з якої
підлягають відрахуванню обов'язкові
платежі та внески і на користь держави
судовий збір в розмірі 621 грн.40 коп.

Додаткове рішення Івано-Франківського
міського суду від 02 грудня 2013 року
залишити без зміни.

Рішення в частині поновлення на роботі
ОСОБА_2 на посаду майстра розливного
відділення горілчаного цеху № 2
Івано-Франківського обласного
державного об'єднання спиртової і
лікеро-горілчаної промисловості та
стягнення з Івано-Франківського
обласного державного об'єднання
спиртової і лікеро-горілчаної
промисловості на користь ОСОБА_2
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
середнього заробітку за один місяць в
сумі 5348,12 коп., допустити до негайного
виконання.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко

М.Д. Горейко