АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8995/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бєсєда Г. В. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Максюти Ж.І., Чубукова О.П.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська про визнання факту та
стягнення моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 24 липня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що 24
лютого 2014 року він звернувся до
відповідача за призначенням пенсії за
віком відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», і надав
необхідні документи. Однак, довідка від
21 грудня 2001 року № 01-534 про заробітну
плату за період з липня 1985 року по
липень 1991 року та довідка № 5 від 28
вересня 2010 року про заробітну плату за
аналогічний період, які видані
Державним підприємством «Державний
проектно-конструкторський інститут
збагачувального устаткування» ДП
«Дніпромашзбагачення» не були
прийняті для обчислення пенсії з
посиланням на те, що вони видані
задовго до звернення за призначенням
пенсії. Отримати нові довідки не
уявляється можливим, оскільки рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 23 грудня 2010 року
підприємство ліквідовано. Вважає, що
невизнання відповідачем фактичної
заробітної плати за період з липня 1985
року по липень 1991 року спричиняє йому
моральну шкоду (душевні страждання),
применшує його гідність. Тому він
просить визнати факт його заробітної
плати за указаний період та стягнути з
відповідача моральну шкоду у сумі 1141гр.
(а.с.1-4).

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська про визнання факту та
стягнення моральної шкоди - відмовлено
(а.с. 36-38).

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове по суті позовних вимог (а.с. 40).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
правильно виходив із того, що позивачем
вибрано не той спосіб захисту
порушеного права, оскільки такого
способу захисту як звернення до суду з
позовними вимогами про визнання факту
заробітної плати, яка зазначена в
довідці №5 від 28 жовтня 2010 року про
заробітну плату для розрахунку пенсії
за період з травня 1986 року по квітень 1991
року, ні нормами ЦК України, ні нормами
ЦПК України, - не передбачено, а, відтак,
не підлягають задоволенню і вимоги
щодо відшкодування моральної шкоди

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України під
способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.
Як правило, власник порушеного права
може скористатись не будь-яким, а
цілком конкретним способом захисту
свого права. Частіше за все спосіб
захисту порушеного права прямо
визначається спеціальним законом, який
регламентує конкретні цивільні
правовідносини. У даному випадку ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюються на
публічно-правові спори, зокрема спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Із позовної заяви вбачається, що
позивач звертаючись з позовом про
встановлення факту та відшкодування
моральної шкоди, фактично не згоден з
діями відповідача при визначенні
розміру пенсії, а відповідно до ст. 15
ЦПК України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо:
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

За таких обставин висновки суду про
відмову у задоволенні позову є
правильними, а посилання в апеляційній
скарзі на неправильне дослідження
документів, що підтверджують заробітну
плату, - не може бути прийнято судом до
уваги, оскільки згідно із ст. 212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів
належить суду 1 інстанції.

Апелянт не посилається на те, які
конкретно обставини не були
встановлені судом, чи були встановлені
неправильно, і не посилається на те, що
судом безпідставно відмовлено у
витребуванні чи прийнятті доказів, а
посилання на неправильну оцінку
доказів не може бути прийнято до уваги,
оскільки згідно із ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду 1 інстанції.

Доводи апеляційної скарги фактично
повторюють доводи, викладені у
позовній заяві і суттєвими не
являються, оскільки не спростовують
правильність висновків суду; судом 1
інстанції у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
неправильного застосування норм
матеріального права або порушень норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення не встановлено, справа
розглянута у рамках позовних вимог та
на підставі наданих доказів, підстав
для виходу за межі апеляційної скарги
не встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ВІДХИЛИТИ.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча:
Кочкова Н.О.

Судді:
Максюта Ж.І.

Чубуков О.П.