АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №638/2094/13-ц
Провадження№ 22-ц /790/2823/14
Головуючий 1 інст. - Цвіра
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 травня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Гуцал Л.В.,

суддів
-Коростійової В.І., Ізмайлової Г.Н..,

за участю
секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дзержинського районного суду
м.Харкова від 18 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення додаткових витрат на
утримання дитини, заборгованості по
аліментам, пені та стягнення суми
індексації аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

19 лютого 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з заначеним позовом. Після
неодноразового уточнення позовних
вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на її
користь:

- додаткові витрати на дитину, пов'язані
з розвитком здібностей дитини,
забезпечення необхідного рівня життя,
забезпечення відпочинку 2013 року,
витрати на лікування разове в розмірі
1441,50 грн. (комп'ютерні курси, Інтернет);
2322, 97 грн. (мешкання дитини); 589,22 грн.
(ліки, лікування); 150 грн. (фізичний
розвиток дитини); 5026,30 грн. (відпочинок,
оздоровлення 2013 р.); 154,58 грн. (плата за
взуття); 37, 50 грн.( витрати мобільного
зв'язку за травень 2013 р.), а всього 9722,07
грн.;

- додаткові витрати на дитину пов'язані
з розвитком здібностей дитини,
забезпечення необхідного рівня життя,
забезпечення відпочинку влітку щороку,
витрати на лікування щомісячно
(постійно), починаючи з лютого 2013 року
до його повноліття в розмірі 1286 грн;

- заборгованість по аліментам за
період з лютого 2006 року по грудень 2012
року в розмірі 600, 60 грн. та неустойку
(пеню) за прострочення сплати аліментів
за період з лютого 2006 року по червень 2013
року в розмірі 9320,30 грн., загалом 9920,90
грн.;

- суму індексації аліментів за період з
березня 2006 року по липень 2013 року в
розмірі 9161, 13 грн. (т.1 а.с.212-215)

Посилалась на те, що ОСОБА_2 є батком її
сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
розірвання шлюбу між сторонами у 2006
році дитина проживає з нею. Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 18 квітня 2006 року з
відповідача на її користь стягнуті
аліменти на дитину в твердій грошовій
сумі в розмірі 170 грн. щомісячно. Від
належної сплати аліментів відповідач
ухиляється, не приймає участі в
додаткових витратах на утримання
дитини, та не цікавиться його життям.

Відповідач позов визнав частково,
зазначивши, що крім аліментів приймає
активну участь у вихованні дитини,
надає додатково кошти на утримання
сина, не має заборгованості по
аліментам та не повинен додатково
витрачати кошти, які просить стягнути з
нього позивачка. Не заперечував проти
стягнення витрат на відпочинок дитини
у 2013 році у розмірі 225 грн., враховуючи
реальні витрати позивачки на придбання
путівки - 450 грн. та сплати на користь
позивачки суми 343 грн. за комп'ютерні
курси.

Рішенням Дзержинського районного суду
м.Харкова від 18 лютого 2014 року позов
задоволено частково - стягнуто з
відповідача на користь позивачки
додаткові витрати на дитину у розмірі
1068 грн., в іншій частині позовних вимог
відмовлено, вирішено питання про
розподіл судових витрат.

На це рішення ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення районного суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог, ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити у повному обсязі.

При цьому посилається на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи; неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції
не оскаржив, подав письмові
заперечення на апеляційну скаргу (т.2
а.с.55-58).

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції - відповідно до вимог ч.1 ст.303
ЦПК України - у межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити.

Судом встановлено, що сторони до грудня
2006 року перебували у шлюбі, мають сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з
матір'ю. На утримання дитини рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 18 квітня 2006 року з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у
твердій грошовій сумі в розмірі 170 грн.
щомісячно, починаючи з 03 лютого 2006 року
до досягнення дитиною повноліття.
ОСОБА_2 працює у комунальному закладі
«Школа вищої спортивної майстерності»
на посаді чергового по залу і його
заробітна плата складає 1218 грн.(т.2 а.с.7).

Згідно з ч.1 ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була поставлена,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо).

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно (ч. ч. 2, 3 ст. 185 СК України).

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15 травня 2006
року № 3 зазначено, що до передбаченої
ст. 185 СК України участі в додаткових
витратах на утримання дитини,
викликаних особливими обставинами
(розвитком її здібностей, хворобою,
каліцтвом тощо), можна притягати лише
батьків. У цих випадках ідеться про
фактично зазнані або передбачувані
витрати, тому їх необхідно визначати у
твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину
повинен обґрунтовуватись відповідними
документами (наприклад, витрати на
спеціальний медичний догляд - довідкою
медичного закладу про вартість
медичних послуг; витрати на лікування,
на санаторно-курортне лікування -
виписками з історії хвороби дитини,
рецептами лікарів, довідками, чеками,
рахунками, проїзними документами тощо).
При стягненні коштів на додаткові
витрати, які повинні бути понесені у
майбутньому, суду необхідно надати
розрахунок або обґрунтування
необхідності майбутніх витрат.

Оскаржуваним рішенням на користь
позивачки було стягнуто додаткові
витрати на дитину у розмірі 1068 грн., з
яких: 343 грн. витрати на курси
«Інтернет-програміст»; 500 грн. витрати
на ліки, лікування; 225 грн. - витрати за
путівку на оздоровлення дитини у
санаторій ДП «Клінічний санаторій
«Курорт «Березівські мінеральні води».

В частині задоволених позовних вимог
рішення сторонами не оскаржується, та
відповідно до ст.303 ЦПК України,
апеляційним судом не переглядається.

При визначенні розміру додаткових
витрат суд першої інстанції
обгрунтовано виходив з того, що
відповідно до положень ст.185 СК України,
стягненню підлягають лише належним
чином підтверджені витрати позивачки
пов'язані з розвитком дитини, як то
оплата курсів «Інтернет-програміст» на
суму 343 грн. та витрати викликані
особливими обставинами - на придбання
ліків та путівки на оздоровлення
дитини - 725 грн..

Доводи апеляційної скарги, щодо
необгрунтованої відмови у стягненні
таких витрат на зазначену позивачкою
суму, є безпідставними. Належних та
допустимих доказів на підтвердження
заявлених позовних вимог матеріали
справи не містять.

Відповідає вимогам закону і рішення
суду в частині відмови у стягненні
витрат на сплату за користування
Інтернетом, по сплаті комунальних
послуг, по сплаті за взуття та
мобільного зв'язку, витрати під час
відпочинку дитини у шкільному таборі у
розмірі 105 грн., на квитки до Євпаторії у
розмірі 81,60 грн., на дрібниці для дитини
під час відпочинку на курорті
«Мирогород» у розмірі 102,76 грн.,
оскільки такі витрати не можна визнати
пов'язаними з розвитком здібностей
дитини, чи викликаними особливими
обставинами, хворобою, каліцтвом
дитини у розумінні ст.185 СК України.

Не спростовується доводами
апеляційної скарги і висновок суду про
відмову у стягнення на користь
позивчаки 150 грн. витрат, які були нею
понесені як благодійний внесок у
секцію Військово-спортивного
багатоборства Федерації
військово-спортивного багатоборства
Харківської області.

Обгрунтовано відмовлено позивачці і у
задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованісті по аліментам
за період з лютого 2006 року по грудень 2012
року в розмірі 600,60 грн., яка за
твердженням ОСОБА_1 виникла внаслідок
утримання поштових витрат з
перерахованих ОСОБА_2 аліментів,
оскільки жодних доказів на
підтвердження наявності такої
заборгованості на час розгляду справи
матеріали справи не містять. Надана
позивачкою суду апеляційної інстанції
постанова про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 26 листопада
2012 року не підтверджує наявність
заборгованості, оскільки згідно
довідки начальника
Орджонікідзевського відділу ДВС
Харківського міського управління
юстиції від 09 листопада 2013 року
заборгованість зі сплати аліментів
відсутня (т.2 а.с.9).

Безпідставним є і посилання в
апеляційній скарзі на незаконність
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у стягненні неустойку
(пені) за прострочення сплати аліментів
за період з лютого 2006 року по червень 2013
року в розмірі 9320,30 грн.

Суд правильно послався на ст.196 СК
України, яка передбачає стягнення
неустойки лише у випадках виникнення
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти.

Погоджується судова колегія і з
висновком суду першої інстанції про
відмову у стягненні індексації
аліментів за період з березня 2006 року
по липень 2013 року в розмірі 9161, 13 грн.,
при цьому виходить з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що
державним виконавцем за заявою ОСОБА_1
було проведено розрахунок індексації
по аліментам, загальна сума якої за
період з березня 2006 року по липень 2013
року склала 9161, 13 грн. (т.1 а.с.140-141).
Постановою №633/7 державного виконавця
про звернення стягнення на заробітну
плату боржника від 03 грудня 2013 року, яка
була направлена за місцем роботи
ОСОБА_2, звернуто стягнення на
заробітну плату боржника по 50% до
погашення заборгованості. В цій
постанові, зокрема, зазначено і про
наявність заборгованості по
індексації в сумі 9161, 13 грн. (т.2 а.с.6).
Питання про стягнння заборгованості по
індексації на користь ОСОБА_1 за період
з березня 2006 року по травень 2013 року
розглядалось судами, як за позовом
ОСОБА_1 так і за позовом ОСОБА_2, що
заявлялись з інших підстав.

Так, рішенням Дзержинського районного
суду м.Харкова від 24 жовтня 2012 року, яке
набрало законної сили, ОСОБА_1 було
відмовлено у задоволенні позових вимог
про стягнення індексації аліментів за
період з березня 2006 року по квітень 2012
року (т.1 а.с.60, 65-67), рішенням
Дзержинського районного суду м.Харкова
від 24 грудня 2013 року, яке набрало
чинності, ОСОБА_2 звільнено від сплати
заборгованості по аліментам, що
виникла внаслідок проведення 24 травня
2013 року індексації за період з травня
2012 року по квітень 2013 року (т.2
а.с.11-14,61-62).

Отже на даний час правові підстави для
стягнення індксації по аліментам в
сумі 9161, 13 грн. відсутні, доводами
апеляційної скарги стосовно цієї
позовної вимоги висновки суду не
спростовуються.

Інші доводи апеляційної скарги носять
суб'єктивний характер, зводяться лише
до переоцінки доказів по справі, та
непогодженням з їх оцінкою, тоді як
колегія суддів вважає, що суд
розглядаючи справу оцінив докази по
справі у відповідності до вимог ст. 212
ЦПК України, і встановивши обставини по
справі у відповідності до норм права,
яким регулюються виниклі між сторонами
правовідносини обґрунтовано відмовив
у задоволені позову.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1
ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія

суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м.Харкова від 18 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді