УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
cудової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого
Олійник А.С.,

суддів: Гончара
В.П., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко
В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом комунального
підприємства «ЖЕК-13» Чернігівської
міської ради до ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_4, треті особи: виконавчий комітет
Чернігівської міської ради, орган
опіки та піклування Деснянської
районної у м. Чернігові ради, про
виселення, за касаційною скаргою
ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, на
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 29 жовтня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 02 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року комунальне
підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської
міської ради (далі - КП «ЖЕК-13»)
звернулось до суду з вищевказаним
позовом, в обґрунтування посилаючись
на те, що воно є балансоутримувачем
житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідачі
самовільно зайняли квартиру АДРЕСА_1, у
зв'язку з чим, посилаючись на ст. ст. 58, 61,
116 ЖК Української РСР, позивач просив
виселити ОСОБА_3 та малолітню ОСОБА_4 із
спірної квартири без надання їм іншого
жилого приміщення.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 29 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 02 грудня 2013 року, позов
задоволено. Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого
жилого приміщення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє від
свого імені та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові, посилаючись на невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позову, з яким
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що відповідачка та її малолітня
дочка вселились у спірну квартиру без
відповідних правових підстав, а саме:
без укладення договору найму житла чи
отримання відповідного ордеру, крім
того, відсутні докази вселення їх як
членів сім'ї наймача, тому дійшов
висновку про виселення відповідачів із
спірної квартири без надання іншого
житлового приміщення на підставі ч. 2
ст. 116 ЖК Української РСР.

Судами встановлено, що на підставі
рішення виконавчого комітету
Чернігівської міської ради від 27
грудня 2012 року № 364 та акта
приймання-передачі основних засобів
комунального підприємства
«Деснянське» Чернігівської міської
ради від 18 березня 2012 року № 70 КП
«ЖЕК-13» є балансоутримувачем житлового
будинку АДРЕСА_1.

Наймачем квартири АДРЕСА_1 був батько
ОСОБА_3 - ОСОБА_5, якого рішенням
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 26 грудня 2012 року визнано
таким, що втратив право користування
спірною квартирою.

Відповідачі продовжують проживати в
спірній квартирі.

Згідно зі ст. 65 ЖК Української РСР
наймач вправі в установленому порядку
за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство (ч. 1 ст. 64 ЖК
Української РСР).

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім'ї, які
проживають з ним, не було іншої угоди
про порядок користування жилим
приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК Української
РСР).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 9 постанови від 12 квітня 1985
року № 2 «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України», вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української
РСР виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР
осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Також апеляційним судом встановлено,
що ОСОБА_3 на праві власності належить
1/2 частини квартири АДРЕСА_3.

Задовольняючи позов, суди посилались
на те, що відповідачі вселились у
спірну квартиру без відповідних
правових підстав, а саме: без ордеру,
без відома житлово-експлуатаційної
організації, без укладення договору
найму, та відсутні докази їх вселення
як членів сім'ї наймача, тому дійшли
висновку про наявність підстав для їх
виселення з квартири без надання
іншого жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів, оскільки вони
відповідають встановленим обставинам
справи та вимогам закону.

Доводи касаційної скарги про
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права є безпідставними,
не спростовують висновків
апеляційного суду та не дають підстав
для скасування оскаржуваних судових
рішень.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення рішення
суду першої інстанції та ухвали
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє від
свого імені та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 29 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 02 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.С. Олійник

Судді :

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко