У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Нагорняка
В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості з орендної плати,
розірвання догорів оренди земельних
ділянок, за касаційною скаргою ОСОБА_6
на рішення апеляційного суду
Херсонської області від 02 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що їм на
праві приватної власності належать
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення,
площею 14,34 га та 7,18 га відповідно, які
розташовані на території
Першопокровської сільської ради
Нижньосірогозького району Херсонської
області. У 2008 році позивачі уклали зі
ОСОБА_6 договори оренди належних їм
земельних ділянок, визначивши розмір
орендної плати та порядок проведення
розрахунків. Оскільки відповідач
прийнятих на себе зобов'язань по
виплаті орендної плати за 2012 рік не
виконав, у нього утворилася
заборгованість у розмірі 5403,54 грн перед
ОСОБА_4 та 2701,75 грн перед ОСОБА_5, яку
позивачі просили суд стягнути зі
ОСОБА_6 на їх користь, а також розірвати
укладені між сторонами договори оренди
земельних ділянок.

Рішенням Нижньосірогозького районного
суду Херсонської області від 29
жовтня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 20 грудня 2013 року рішення
місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 квітня 2014 року
скасовано ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 20 грудня 2013
року в частині позовних вимог про
стягнення заборгованості з орендної
плати, справу в цій частині передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 02 липня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості з орендної плати та
ухвалено нове рішення, яким стягнуто зі
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
заборгованість з орендної плати за 2012
рік у розмірі 2 522 грн, на користь ОСОБА_5
заборгованість з орендної плати за 2012
рік у розмірі 1 261 грн. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду і передати справу на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржуване
судове рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 не
дають підстав для висновку про
порушення апеляційним судом норм
процесуального та матеріального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Скасовуючи рішення місцевого суду в
частині відмови у задоволенні позову
про стягнення заборгованості з
орендної плати та ухвалюючи нове
рішення про задоволення вказаних вимог
частково, апеляційний суд вірно
виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
належить право вимоги орендних
платежів у розмірах 2522 грн та 1261 грн
один раз на рік. Право ОСОБА_7 як
представника на отримання від орендаря
орендної плати також обмежується
вказаними сумами та разовим отриманням
у межах одного календарного року
протягом строку дії документа для
представництва. Надані відповідачем
розписки від 02 вересня 2008 року та від 10
лютого 2009 року, які були складені
ОСОБА_7, не можуть слугувати належним
доказами того, що він у 2008 році
розрахувався з позивачами на майбутнє,
оскільки зі змісту вказаних документів
не вбачається за який самий період та в
якому саме розмірі на користь кожного з
орендодавців ОСОБА_7 отримала від
орендаря 100 000 грн, враховуючи,
що остання є одним із орендодавців
відповідача та отримувачів орендної
плати на підставі самостійно
укладеного договору оренди. Інших
належних і допустимих доказів
проведення розрахунків з позивачами по
орендній платі за 2012 рік у
відповідності до вимог укладених
догорів оренди земельних ділянок
відповідач не надав, а відтак
обґрунтованість заявлених з цього
приводу позовних вимог за правилами
статей 10, 60 ЦПК України не спростував.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Отже, оскаржуване судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому його слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 02 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана