Справа №482/311/14-ц 18.09.2014 18.09.2014 18.09.0201
Провадження №22-ц/784/2548/14
інстанції-Баранкевич В.О.
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Коломієць В.В.,
Шолох З.Л.,

при секретарі - Романенко Ю.О.,

за участю представника
відповідачки -ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Новоодеського районного
суду Миколаївської області від 27
червня 2014 року у цивільній справі за
позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПриватБанк)

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за
кредитним договором

У С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ПриватБанк звернувся з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 12 жовтня 2007 року
між ПриватБанком та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір (б/н), за
яким остання отримала кредит у розмірі
5 000 грн. зі сплатою 24 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на порушення
відповідачкою кредитних зобов'язань, а
також стягнення частини боргу за
судовим наказом та уточнивши позовні
вимоги станом на 23 січня 2014 року (а.с.22),
банк просив стягнути з ОСОБА_2 31 511, 74
грн. кредитної заборгованості, в тому
числі 16998, 09 грн. за процентами, 12 775 грн.
за комісією та 1 738, 65 грн. штрафів, з яких
500 грн. фіксована частина та 1 488, 65 грн.
процентна складова.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала,
посилаючись на пропуск позовної
давності та недоведеність отримання
нею кредитних коштів та розміру боргу.

Рішенням Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 27 червня 2014
року позов ПриватБанку задоволено
частково, з ОСОБА_2 на користь позивача
стягнуто 30 023, 09 грн. кредитного боргу.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_2 просила рішення скасувати та
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на відсутність боргових
зобов'язань та сплив строку позовної
давності.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 526, частин 1
статті 530 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час і боржник повинен його
виконати у семиденний строк від дня
пред'явлення.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, в тому числі
сплата неустойки (стаття 611 ЦК).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Законодавство відрізняє такі поняття
як "строк дії договору" та "строк
(термін) виконання зобов'язання" (статті
530, 631 ЦК).

Поряд із встановленням строку дії
договору встановлюються і строки
виконання окремих зобов'язань
(внесення шомісячних платежів), що
входять до змісту зобов'язання, яке
виникає на основі договору.

Статтею 256 ЦК визначено, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу, а сплив позовної давності є
підставою для відмови у позові (частина
4 статті 267 ЦК).

Загальна позовна давність встановлена
тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).
Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки - штрафу, пені (частина 2
статті 258 ЦК).

За правилами статті 259 ЦК сторони
можуть укласти письмовий договір про
збільшення позовної давності.

Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з частиною 3 статті
254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу, тобто несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів
(Постанови Верховного суду України від
6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13,
Постанова Верховного суду України від
19 березня 2014 року).

За змістом частини 4 статті 267 ЦК умовою
застосування позовної давності є заява
сторони у спорі.

З матеріалів справи вбачається, що 12
жовтня 2007 року між ПриватБанком та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
(без номеру), за яким вона отримала 5 000
грн. кредиту зі сплатою 2 % на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом, та 3, 5 % щомісячної комісії
(CESH-кредит).

Заявою ОСОБА_2 на отримання кредитних
коштів засвідчено, що вона ознайомлена
та згодна з Умовами і правилами
надання банківських послуг, а також
Тарифами банку, які разом з Пам'яткою
клієнта та заявою є договором про
надання банківських послуг (а.с. 8 -
зворот).

На час укладення кредитного договору
діяли Умови та Правила надання
банківських послуг, складовою яких є
Правила користування платіжною картою,
затверджені Наказом від 13 вересня 2007
року №СП-207-299 (а.с.76), які надані
позивачем суду апеляційної інстанції.

Пунктом 5.12 Правил користування
платіжною картою ( а.с.87) передбачено, що
строк позовної давності за вимогами
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів
встановлюється сторонами тривалістю
п'ять років.

Заявою позичальника та Правилами
користування платіжною картою (пункт
5.10) передбачено сплату процентів за
користування кредитом -2% на місяць,
щомісячної комісії - 3,5 %, умови
нарахування та розмір пені за
порушення зобов'язань ( пункт 5.5.1
Правил) та штрафу - 250 грн. + 5% суми
позову ( пункт 5.10).Розмір щомісячного
платежу складає 13 відсотків від суми
кредиту, про що свідчать і платежі в
розмірі 650 грн., сплачені ОСОБА_2 у
листопаді та грудні 2007 року (а.с.95,104).

Таким чином, колегія суддів вважає
доведеним, що при укладенні кредитного
договору від 12 жовтня 2007 року сторони
узгодили всі умови надання кредитних
коштів та їх повернення, а також у
передбаченій законом формі узгодили
збільшення строку позовної давності до
п'яти років.

В суді першої інстанції відповідачка
ОСОБА_2 заявила про застосування
позовної давності ( а.с.33).

З матеріалів справи також вбачається,
що судовим наказом, виданим
Новоодеським районним судом
Миколаївської області від 18 вересня 2008
року ( а.с.3) з ОСОБА_2 стягнуто за
кредитним договором від 12 жовтня 2007
року 6160 грн.11 коп. кредитної
заборгованості, визначеної станом на 26
липня 2008 року, в тому числі 4 763,33 грн.
тіла кредиту та 1396,78 грн. процентів (
а.с.41-42).

Отже, спірними є нарахування процентів,
комісії, неустойки за період після 26
липня 2008 року.

До суду з позовом банк звернувся 8
лютого 2014 року ( а.с. 106).

Оскільки позовна давність за вимогами
банку про нарахування процентів,
комісії, неустойки, як зазначено вище,
становить п'ять років, то позовна
давність не сплинула відносно тих
щомісячних платежів, які нараховані
після 8 лютого 2009 року.

При цьому колегія суддів не може
прийняти до уваги посилання апелянта
на сплив позовної давності до всіх
вимог ПриватБанку, оскільки позовна
давність, як зазначалась вище,
обчислюється з моменту настання строку
погашення кожного чергового платежу.

За розрахунком позивача, наданим суду
апеляційної інстанції ( а.с.99-103),
заборгованість ОСОБА_2 за період з 8
лютого 2009 року по 23 січня 2014 року за
основними зобов'язаннями складає :

- 15 870,11 грн. за процентами

- 10 325 грн. за комісією

Крім того, суд першої інстанції стягнув
з відповідачки штраф в розмірі 250 грн. і
законність судового рішення в цій
частині позивач не оскаржував.

Отже, з ОСОБА_2 підлягає стягненню за
кредитним договором від 12 жовтня 2007
року кредитна заборгованість станом
на 23 січня 2014 року в загальному розмірі
26445,11 грн., в тому числі 15 870 грн. за
процентами, 10325 грн. комісії та 250 грн.
штрафу.

Колегія суддів не може погодитись з
посиланням апелянта на те, що оскільки
позивач не вимагає повернення тіла
кредиту, то безпідставні і нарахування
процентів та комісії. Відсутність
вимог про стягнення боргу за тілом
кредиту, пов'язане не з відсутністю
цієї заборгованості, а зі стягненням
тіла кредиту за судовим наказом.
Судовий наказ боржницею не виконано.

Оскільки суд першої інстанції при
визначенні розміру заборгованості не
звернув належної уваги на всі умови
договору, судове рішення підлягає
зміні в частині розміру стягнення.

Відповідно до статті 88 ЦПК
відшкодуванню позивачу підлягає 246,56
грн. судових витрат.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 27 червня 2014
року змінити. Зменшити стягнення з
ОСОБА_2 на користь публічного
акціонерного товариства ОСОБА_3
«ПриватБанк» з 30 023грн. 09 коп. до 26 445 (
двадцяти шести тисяч чотирьохсот
сорока п'яти) грн. 11 коп., та судового
збору з 300 грн. 23 коп. до 246,56 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді