Справа № 456/406/14-ц
Провадження № 2/456/656/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2014 р.
Стрийський міськрайонний суд
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бучківської В. Л.

при секретарі
Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Стрию
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
майно в порядку спадкування за
заповітом,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом та
уточнивши позовні вимоги (а.с.36) просить
суд визнати за ним право власності на ?
частини житлового будинку АДРЕСА_1, за
заповітом після смерті дідуся ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В
обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що після смерті
дідуся відкрилася спадщина на належне
йому спадкове майно, яке останній
заповів йому, позивачу по справі.
Вважає, що на день смерті дідусю
належало ? частини спірного
будинковолодіння та належних до нього
господарських будівель та споруд. Він у
вказаний в законі строк звернувся до
нотаріальної контори, проте нотаріус
йому відмовив в оформленні спадщини,
покликаючись на належність будинку до
колгоспного двору та невизначення
розміру частки спадкодавця на момент
його смерті. Зазначає, що його дідусь за
наявності всіх необхідних для цього
документів побудував спірну
нерухомість, отримавши для цього всі
необхідні дозволи та оформивши всі
необхідні документи. Станом на 15.04.1991 р.
в будинку були зареєстровані дідусь
ОСОБА_3, бабуся ОСОБА_4, та їхні діти
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. - ОСОБА_3 Спадщину після
смерті дружини ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5
прийняв його дідусь ОСОБА_3, так як
постійно проживав зі спадкодавцями у
житловому будинку. ? належить
відповідачу по справі, який на момент
прийняття Закону України «Про
власність» був зареєстрований та
проживав у будинку.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, дав пояснення
аналогічні, викладеним в позовній
заяві, просить позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_6 позовні
вимоги підтримала та додатково
пояснила, що позивач по справі це її
син, відповідач - брат її чоловіка
ОСОБА_7, який ніколи у спірному будинку
зареєстрований не був. Будинок був
збудований в 1973 році, вони з чоловіком
після одруження в 1977 році перейшли
проживати в с. Лисятичі Стрийського
району. Брат її чоловіка ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. сім'ї ніколи не
мав, а брат ОСОБА_3 - відповідач по
справі постійно проживав у спірному
будинку. Відповідач постійно зловживав
спиртними напоями, і тому дідусь
залишив заповіт на її сина. До травня 2013
року її тесть ОСОБА_3 проживав у неї,
потім повернувся до свого будинку, де
помер у липні 2013 року.

Відповідач ОСОБА_2 просить суд вирішити
спір відповідно до закону та зазначив,
що постійно з дня народження проживав у
спірному будинковолодінні, йому нічого
не було відомо про заповіт, який склав
його батько на племінника. Зазначив, що
одружений, має сина ОСОБА_8, 1996 р.н., який
разом з дружиною проживає в с. Пукеничі
Стрийського району.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що відповідач по справі
постійно проживав у спірному
будинковолодінні, його батько деякий
час проживав у представника позивача.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засвідчили
факт постійного проживання
відповідача у спірному
будинковолодінні, останній зазначив,
що позивач та його представник
намагаються вижити відповідача з
будинку, не пускають його туди, а в
нього там господарка, город.

Суд, заслухавши пояснення сторін
та дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, приходить до
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли
до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності. А
відтак, при постановленні рішення по
даній справі, слід керуватися
положенням ЦК України в редакції 1963
року. А оскільки в даній справі йдеться
про колгоспний тип двору, то, на думку
суду, слід керуватися статтями цього ж
кодексу, які регламентували
правовідносини в колгоспному дворі до
16 грудня 1993 року і які були виключені з
цього кодексу у зв'язку з введенням в
дію Закону України "Про власність".

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання
(ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у
редакції, що була чинною на час
виникнення правовідносин) майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК України (у
редакції, що була чинною на час
виникнення правовідносин) розмір
частки члена двору встановлюється
виходячи з рівності часток усіх членів
двору, включаючи неповнолітніх і
непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що
викладені в п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 1995
року № 20 «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності», спори щодо майна
колишнього колгоспного двору, яке було
придбане до 15 квітня 1991 року, мають
вирішуватися за нормами, що регулювали
власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору
визначається виходячи з рівності
часток усіх його членів, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних.
Частку працездатного члена двору може
бути зменшено або відмовлено у її
виділенні при недовгочасному його
перебуванні у складі двору або
незначній участі працею чи коштами в
господарстві двору. Особам, які вибули
з членів двору, але не втратили права на
частку в його майні, вона визначається
виходячи з того майна двору, яке було на
час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського
обліку в сільських радах визначався
Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів (далі -
Вказівки), затвердженими постановою
Державного комітету статистики СРСР
від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом -
Вказівками, затвердженими постановою
Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року
№ 69.

Згідно із зазначеними Вказівками
суспільна група господарства
визначалась залежно від роду занять
голови господарства (сім'ї). Особи, які
працюють у колгоспі, але не є членами
колгоспу, відносяться до суспільної
групи робітників або службовців
залежно від займаної посади.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Предметом спору є
будинковолодіння АДРЕСА_1.

Даний будинок був побудований в
період 1976-1977 років і станом на 15 квітня
1991 року, з часу введення в дію Закону
України "Про власність", належав до
майна суспільної групи господарства -
колгоспний двір (а.с.11).

Дані обставини фактично
визнаються сторонами по справі та
стверджуються: погосподарськими
книгами за період з 1986 р. по 1992 р, з 1996 р.
по 1997 р., з 2001 по 2005 р. (а.с.83-88); рішенням
№203 від 20.06.1974 р. «Про надання дозволу на
проведення житлового будівництва
ОСОБА_3.» (а.с.43); свідоцтвом про право
особистої власності на жилий будинок,
видане виконавчим комітетом
Стрийської районної ради від 27.10.1987 р.
(а.с.11); довідками П'ятничанської
сільської ради №7 від 20.01.2014 р. (а.с.23) та
№24 від 10.02.2014 р. (а.с.38); рішенням ХІV
сесії ІІ демократичного скликання від
15.07.1997 р. «Про надання дозволу на
виготовлення проектної документації
на будівництво і відведення земельної
ділянки для індивідуальної забудови»
(а.с.26).

Колгоспним двором вважалось
сімейно-трудове об'єднання громадян,
які сумісно ведуть господарство, і
більшість з них обов'язково отримує
основний дохід в колгоспі, працюючи в
такому в якості його членів.

За змістом Постанови Пленуму
Верховного Суду України №29 від 22
грудня 1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності" (із наступними
змінами та доповненнями), право
власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили права на частку в його
майні.

Тобто станом на 15.04.1991 року
головою колгоспного двору був ОСОБА_3,
членами колгоспного двору були його
дружина ОСОБА_4 та сини ОСОБА_5 і ОСОБА_2
(а.с.83), тобто всім їм належало по ?
частині будинку.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст
1270 ЦК України передбачено, що
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм
прийняття особою спадщини
обумовлюється або постійним
проживанням спадкоємця зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, або в разі відсутності
наведених вище обставин поданням до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст.
1270 ЦК України строк.

ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер ОСОБА_5 (а.с.7),
після смерті якого спадщина не
відкривалася (а.с.60). Спадкоємцями за
законом, І черги спадкування, стали
його батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
постійно проживали зі спадкодавцем, а
тому є всі підстави вважати, що вони
прийняли по 1/8 частині спадкового
майна. Тобто кожному з батьків, після
смерті сина належало по 3/8 частини
будинковолодіння (1/4+1/8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. померла ОСОБА_4
(а.с.6), після смерті якої спадкоємцями
її майна (частини будинку) стали
чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_2, які
постійно проживали зі спадкодавцем.
Тобто після смерті ОСОБА_4, її чоловік
та син успадкували по 3/16 (3/8:2) частини
будинку, і ОСОБА_3 став власником 9/16
частин (3/8+3/16), а ОСОБА_2 став власником
5/16 частин (1/4+3/16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_3 (а.с.5),
який за життя склав заповіт на свого
онука - ОСОБА_1 (позивача по справі),
підстави вважати, що заповіт недійний
або укладений з порушенням закону, в
суду відсутні.

25.12.2013 р. позивач ОСОБА_1 звернувся
до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини (заява №1310) (а.с.70),
проте нотаріус відмовила у видачі
свідоцтва у зв'язку з тим, що частка
спадкодавця на момент смерті не
виділена згідно чинного законодавства.

Наведені нотаріусом обставини
перешкоджають в оформленні спадкового
права позивача, а тому враховуючи
зібрані по справі докази, оцінені судом
належним чином кожен окремо на їх
достовірність та допустимість, а також
їх достатність та взаємний зв'язок у
сукупності, встановлені судом
обставини свідчать про те, що у суду є
всі підстави для часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
майно в порядку спадкування за
заповітом, та визнання за позивачем
ОСОБА_1 права власності на 9/16 частин
спадкового майна - будинку АДРЕСА_1, за
заповітом після смерті ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, оскільки саме
така частка належала за життя
останньому.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 14, 16, 1217, 1218, 1223, 1235,
1236, 1261, 1262, 1267, 1268, 1296 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30.05.2008
року, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 31, 57, 58, 59, 60, 209, 212-215
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 9/16
частин спадкового майна - будинку
АДРЕСА_1, за заповітом після смерті
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
через районний суд протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя: В. Л. Бучківська