документу 19.05.2014
Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
смт. Фрунзівка

Фрунзівський районний суд
Одеської області України в складі:

головуючого судді

Тростенюка В.А.

при секретареві

Грабовій І.Г.

за участю:

позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт. Фрунзівка
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача - ОСОБА_2, борг за договором
позики. В обґрунтування позову вказав,
що 26 вересня 2013 року уклав з
відповідачем договір позики,
відповідно до якого передав йому у борг
7000 грн., а відповідач зобов'язався
повернути вказану суму до 31 грудня 2013
року, про що було складено розписку.
Відповідач в зазначений період борг не
повернув, тому позивач просить суд
стягнути з відповідача на його користь
суму боргу у розмірі 7000 грн. та судовий
збір в розмірі 243, 60 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги, просить суд їх
задовольнити. Пояснив, що відповідач -
ОСОБА_2, працював у нього найманим
працівником на «Новій Пошті», і з його
вини зі складу пропав фотоапарат
вартістю 7000 грн. Так як він вважає, що
саме ОСОБА_2 винен в завданій
матеріальній шкоді, він наполягав на
тому, щоб відповідач написав йому
боргову розписку, в якій зобов'язався
відшкодувати завдану матеріальну
шкоду в розмірі 7000 грн.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав та пояснив, що ніяких грошей
не отримував від ОСОБА_1, тому просить
відмовити у задоволенні його вимог.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити з наступних
підстав.

Згідно ст. 638 ч.1 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за
договором позики позикодавець передає
у власність позичальникові грошові
кошти, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів. Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В одній із постанов
Верховний суд України (справа № 6-63 ЦС 13
від 18 вересня 2013 року про перегляд
ухвали Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ) вказав, що
досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа і залежно від установлених
результатів, робити відповідні правові
висновки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
що фактично договір позики між
сторонами не укладався, оскільки він не
відповідає правовій природі договору
позики, так як фактично грошові кошти
відповідачу не передавались, що
підтверджено сторонами.

Так, позивач в судовому засіданні
повідомив, що грошових коштів
відповідачу не передавав, а розписку
було складено в забезпечення
повернення коштів, що були втрачені
внаслідок нанесеної матеріальної
шкоди. Крім того, відсутні підписи
свідків, що мали б засвідчити дійсність
укладеного договору позики. Тому
вказану розписку суд не може вважати
укладеним договором, що тягне за собою
визнання недійсною укладеного
правочину.

Суд дослідив матеріали закритого
кримінального провадження, внесене до
ЄРДР за № 0000389 за заявою ОСОБА_1
стосовно здійснення шахрайських дій
відносно нього ОСОБА_2 Як випливає з
постанови про закриття кримінального
провадження від 03 квітня 2014 року, у діях
ОСОБА_2 відсутні ознаки кримінального
правопорушення, на підставі наявних
матеріалів та доказів встановити факт
незаконного заволодіння грошовими
коштами ОСОБА_1 не було підтверджено.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
свої вимог.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення з ОСОБА_2 боргу необхідно
відмовити.

На підставі ст.ст. 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049, 1050,
1051 ЦК України, керуючись ст.ст. 57, 60, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Одеської області через Фрунзівський
районний суд шляхом подачі апеляційної
скарги.

Суддя: підпис

Копія вірна: суддя Фрунзівського
районного суду Тростенюк
В.А.