У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів : Максимчук З.М.,
Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В., за участю позивача та відповідачів
ОСОБА_1 і ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення
Острозького районного суду від 01 липня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до
Острозької міської ради Рівненської
області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
недійсним та скасування рішення
Острозької міської ради Рівненської
області, визнання нечинними державних
актів на право власності на земельні
ділянки та їх скасування,

В С Т А Н О В
И Л А :

04 вересня 2013 року ОСОБА_3
звернулась до Острозького районного
суду із позовною заявою, в якій просила
визнати недійсними та скасувати
рішення Острозької міської ради № 139
від 08.04.1997 року та №424 від 22.10.2004 року про
передачу ОСОБА_1 у приватну власність
земельної ділянки, площею 0,0468 га, № 369
від 27.05.2004 року про передачу у приватну
власність ОСОБА_2 земельної ділянки,
площею 0,0740 га, а також № 266 від 30.03.2012
року про передачу ОСОБА_3 у приватну
власність земельної ділянки, площею
0,0270, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
і мають цільове призначення для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд.

Крім того, ОСОБА_3 просила визнати
нечинним та скасувати державні акти
про право приватної власності на
земельну ділянку, видані ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на підставі вищевказаних рішень
Острозької міської ради.

В обґрунтування своїх позовних
вимог ОСОБА_3 посилалась на положення
ст. 382 ЦК України та 118, 198 ЗК України і
вказувала, що внаслідок передачі
відповідачам у приватну власність
земельних ділянок, що знаходяться за
адресою:

______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1681/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Венгерчук А.О.

Доповідач : Григоренко М.П.

АДРЕСА_1, відбулось порушення її прав,
оскільки площа земельної ділянки, яка
залишилась не приватизованою біля
житлового будинку за вищевказаною
адресою не відповідає площі її
квартири цьому будинку і передача
відповідачам у приватну власність
земельних ділянок відбулось із
порушенням встановленого порядку, так
як вона не погоджувала межі цих
земельних ділянок, як суміжний
землекористувач.

Рішенням Острозького районного суду
від 01 липня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_3 - відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ОСОБА_3 покликається на його
незаконність, через порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції не
з'ясував чи вирішувалося питання
переходу права власності на спірну
земельну ділянку в порядку ст. 30 ЗК
України (в редакції 1990 року), не з'ясував
цільове призначення земельної ділянки,
на якій розташований триквартирний
будинок, на якій підставі і чи
змінювалось її цільове призначення при
передачі у власність відповідачам та
чи визначались частки у власності на
житло кожного із співвласників.

Зазначає, що житловий будинок з
надвірними будівлями знаходиться на
землях житлової та громадської
забудови, що підтверджується листом №
07-111-138-154 від 21.06.2013 року Головного
управління Держземагенства у
Рівненській області.

Згідно технічної документації
(інвентаризаційна справа) на
будинковолодіння та земельну ділянку
за адресою: АДРЕСА_1, зокрема із
плану-схеми вбачається, що в склад цієї
ділянки входила земельна ділянка двору
загального користування (790,2 кв.м), яка
відповідно до п. „а" ч.4 ст. 83 Земельного
кодексу України не могла бути передана
у приватну власність як земля
загального користування. Частина
земельної ділянки могла бути передана
у приватну власність тільки за
погодженням всіх власників квартир.

Вказує, що рішення Острозької міської
ради про передачу у приватну власність
земельних ділянок власникам квартир у
багатоквартирному житловому будинку в
АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їй, порушує
її права, як співвласника
багатоквартирного будинку. Вона не
може вільно користуватися сараєм,
прибудовою до сараю та проходом до
сараю, оскільки прохід до її частини
сараю знаходиться на земельній ділянці
переданій у власність ОСОБА_1 Двір
загального користування також
незаконно приватизований
відповідачами.

Неприватизована земельна ділянка, яка
була передана їй у власність рішенням
Острозької міської ради №266, не
відповідає площі її квартири. Зазначає,
що площа її квартири є такою ж як площа
квартири ОСОБА_1 Площа квартири №3, яка
належить ОСОБА_2, є меншою ніж площа її
квартири та квартири ОСОБА_1, хоча
земельна ділянка передана ОСОБА_2 є
значно більшою за земельні ділянки, що
передані їй та ОСОБА_4

Вважає, що її права, як власника
квартири, сараю в будинковолодінні та
користувача земельної ділянки площею
1255 кв.м., в т.ч. двору загального
користування площею 790,2 кв.м., що
закріплена за цим будинковолодінням,
грубо порушені оскарженими рішеннями
органу місцевого самоврядування,
державними актами на землю.

Із цих підстав просить оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

В поданих запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказують, що
вважають рішення Острозького
районного суду від 01 липня 2014 року
законним та обґрунтованим, а
апеляційну скаргу безпідставною, тому
просять скаргу відхилити, залишивши
без змін рішення суду першої інстанції.

В ході апеляційного розгляду справи
позивач підтримала апеляційну скаргу
та просила її задовольнити.

Відповідачі просили апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги та вивчивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Відмовляючи ОСОБА_5 в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що в ході судового розгляду
справи не були здобуті докази, які б
свідчили про порушення прав позивача
при передачі Острозькою міською радою
останній та відповідачам у приватну
власність земельних ділянок, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Даний висновок суду першої інстанції
відповідає фактичним обставинам
справи, наявним у справі доказам та
ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не
спростовують правильності висновків
оскаржуваного рішення.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи ксерокопії свідоцтва про право
власності на житло від 29 квітня 1993 року
(т. 1 а.с. 9), позивач ОСОБА_3 набула право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 56.8 кв. м., одночасно із
іншими членами своєї сім'ї ОСОБА_6,
ОСОБА_7 і ОСОБА_8, в порядку
приватизації. Редакція
Земельного кодексу України, яка була
чинна на час отримання позивачем та її
членами сім'ї у приватну власність
вищевказаної квартири, не передбачала
автоматичного переходу права
власності чи користування земельної
ділянки, на якій розташований
багатоквартирний будинок, у разі
переходу права власності до іншої
особи.

В зв'язку із чим відсутні підстави
вважати, що позивач та члени її сім'ї
при приватизації вищевказаної
квартири набули право і на
користування земельною ділянкою, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи видно, що
відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули
право власності на свої квартири на
підставі договорів купівлі-продажу та
дарування, а не в порядку приватизації
(т. 2 а.с.45, 97, 139).

Стаття 42 ЗК України, редакція якої була
чинна на час передачі відповідачам у
приватну власність земельних ділянок,
передбачала, що земельні ділянки, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників.

Порядок використання земельних
ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначається
співвласниками.

Розміри та конфігурація
земельних ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначаються
на підставі проектів розподілу
території кварталу, мікрорайону та
відповідної землевпорядної
документації.

З листа виконавчого комітету
Острозької міської ради Рівненської
області від 17 жовтня 2014 року слідує, що
земельна ділянка, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, до передачі її у
приватну власність громадянам ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_9, відносилась до земель
запасу Острозької міської ради.
Відомості про межі та конфігурацію
цієї земельної ділянки, які існували до
передачі її у приватну власність
вказаним громадянам, в Острозькій
міській раді відсутні.

З огляду на те, що відповідачі набули
право власності на квартири за
відплатним договором, а не в порядку
приватизації, тому у останніх не могло
виникнути право на отримання разом із
позивачем у спільну власність чи
спільне користування земельної
ділянки, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, відповідно до положень ч. 2 ст.
42 ЗК України, в зв'язку із чим ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 звернулись до Острозької
міської ради про передачу їм у приватну
власність земельних ділянок у порядку
ст. 40 ЗК України, що не суперечило
чинному законодавству, оскільки
житловий будинок, в якому знаходяться
їхні квартири, відноситься до
садибного типу, кожен із них має
окремий вхід до своєї квартири, вони
постійно користувались лише тією
земельною ділянкою, яка прилягала до
їхньої квартири і порядок
користування якої склався історично.

На час передачі відповідачам у
власність земельних ділянок права
позивача ніяким чином порушені не були,
оскільки в матеріалах справи відсутні
будь-які докази, які б свідчили про те,
що ОСОБА_3 була суміжним
землекористувачем, який користується
своєю земельною ділянкою на
відповідних правових підставах і з нею
мали погоджувати межі, при тому, що вона
не була одноособовим власником
квартири АДРЕСА_1

Наявність підпису позивача в протоколі
погодження меж, який був складений при
оформленні землевпорядної
документації на передачу земельної
ділянки у приватну власність ОСОБА_2,
також жодним чином не підтверджує, що
ОСОБА_3 в дійсності була суміжним
землекористувачем, оскільки це мало
підтверджуватись відповідними
документами, які на той час були
відсутні.

Так само відсутні в матеріалах справи і
докази того, що внаслідок передачі
відповідачам у приватну власність
земельних ділянок позивач позбавлена
можливості вільно користуватись своїм
сараєм.

Щодо листа Головного управління
Держземгенства у Рівненській області
від 21 червня 2013 року, в якому
зазначається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2
державні акти були видані із
порушенням земельного законодавства
(а.с. 16), із посиланням на ст. 42 ЗК
України, то цей лист не може прийматись
до уваги з мотивів, які наведені вище, а
саме через те, що позивачі стали
власниками своїх квартир за відплатним
договором, а не в порядку приватизації.

Наполягаючи на визнанні нечинним та
скасування рішення Острозької міської
ради № 266 від 30.03.2012 року про передачу
ОСОБА_3 у приватну власність земельної
ділянки, площею 0,0270, з тих підстав, що
вказаний розмір земельної ділянки не
відповідає її частці у житловому
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, позивач безпідставно залишає
поза увагою ту обставину, що на даний
час їй належить лише половина квартири
№1 у вищевказаному будинку, а тому вона
не може претендувати на земельну
ділянку пропорційно до всієї площі
квартири, так як інші співвласники цієї
квартири мають таке ж саме право і вони
не уповноважували позивача діяти від
їх імені.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції були правильно, всебічно і
повно встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення Острозького районного суду від
01 липня 2014 року підлягає залишенню без
змін, як ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Острозького районного суду від
01 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
ухвалу апеляційного суду та рішення
суду першої інстанції до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Максимчук З.М.

Рожин Ю.М.