Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Головного управління державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
зазначеним позовом. В обґрунтування
своїх позовних вимог посилається на те,
що на підставі мирової угоди від 11
лютого 2014 року затвердженої ухвалою
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року
вона є власником квартири АДРЕСА_1. За
вказаною адресою зареєстрована її
донька, ОСОБА_2, яка з вересня 2009 року не
мешкає за вказаною адресою, комунальні
послуги не сплачує, особистих речей,
які б належали їй в квартирі відсутні.
Про відсутність відповідача та
особистих речей за місцем реєстрації
були складені акти. Тому позивач
просить суд усунути перешкоди у
здійснені права користування та
розпорядження майном шляхом зняття
відповідача з реєстраційного обліку та
визнання ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала в повному обсязі, по
підставам вказаним в позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, про причини неявки суду не
повідомили.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснив, що ОСОБА_2 не проживає за
вказаною адресою з моменту закінчення
навчання, також свідком були підписані
акти про відсутність особи та
особистих речей за місцем реєстрації.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_2 не проживає за
вказаною адресою десять років, місце
проживання останньої їй невідомо.

Вислухавши позивача, допитавши
свідків, дослідивши докази по справі,
суд дійшов до висновку, що заявлені
вимоги обґрунтовані та підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Як встановлено в судовому
засіданні, на підставі мирової угоди
від 11 лютого 2014 року затвердженої
ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року у
цивільній справі № 201/515/14-ц (пр. 2/201/524/2014)
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ
майна подружжя, ОСОБА_1 є власником
квартири АДРЕСА_1 /а.с. 14-15/.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
м. Дніпропетровську зареєстровано за
ОСОБА_1, що підтверджується витягом з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності та технічним паспортом на
квартиру /а.с.16-19/.

Відповідно до довідки про склад сім'ї №
25 від 29 вересня 2014 року виданою ЖБК № 404
відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у
спірній квартирі /а.с. 20/.

Відповідач ОСОБА_2 є донькою позивача.
Як пояснила позивач в судовому
засіданні, відповідач не мешкає в
квартирі з вересня 2009 року, комунальні
послуги не сплачує, особистих речей,
які б належали їй в квартирі відсутні.

Як пояснили в судовому засіданні
свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відповідач
ОСОБА_2 тривалий час не проживає в
АДРЕСА_1, особисті речі відповідача в
квартирі відсутні.

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦК України
власник майна має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 71 Житлового
кодексу України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 Житлового кодексу України
передбачено, що визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12 квітня 1985 року, за
відсутності поважних причин у мешканця
житла щодо його постійного не
проживання за місцем знаходження
житла, він може бути визнаний судом
особою, такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідач ОСОБА_2 без поважних
причин не проживає в квартирі, яка
знаходиться за адресою: 49094, АДРЕСА_2, де
право власності належить позивачу на
підставі мирової угоди від 11 лютого 2014
року затвердженої ухвалою Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
12 лютого 2014 року, позивач вимушена
нести додаткові витрати на утримання
квартири, сплачуючи комунальні платежі
за відповідача, таким, чином,
відповідач порушує права позивача.

З урахуванням викладеного, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
позивача є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Головного управління державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні та розпорядженні
квартирою АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську шляхом зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_2 за
вказаною адресою та визнати ОСОБА_2
такою, що втратила право користування
вказаною квартирою.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:

С.О. Демидова