У х в а л а

ІМенем УКраїни

22 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
комунального закладу «Львівська
обласна клінічна психіатрична
лікарня» про визнання наказів
незаконними, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Франківського
районного суду м. Львова від 28 березня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 9 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом. Зазначала, що з
червня 2010 року вона працювала на посаді
завідувача 4 відділенням
комунального закладу «Львівська
обласна клінічна психіатрична
лікарня» (далі - КЗ «ЛОКПЛ»). Наказом від
25 березня 2013 року її було звільнено з
роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України за
систематичне порушення без поважних
причин покладених на неї обов'язків.
Вважає дане звільнення незаконним,
оскільки наказ № 136 від 7 березня 2013
року про оголошення їй догани, було
винесено у період її перебування на
лікарняному з порушенням строків
накладення стягнення визначених ст. 148
КЗпП України і на підставі перевірки
анонімного звернення. Наказ № 135 від 7
березня 2013 року «Про примусову
госпіталізацію ОСОБА_4», яким
встановлено порушення позивачем п.п. 3.2,
4.1, 4.2, 4.5 наказу КЗ «ЛОКПЛ» від 14 січня 2009
року № 26 та поставлено питання про
притягнення її до дисциплінарної
відповідальності, виданий з порушенням
строків накладення дисциплінарного
стягнення. Крім того, зазначала, що при
винесенні наказу № 96 від 19 лютого 2013
року про оголошення догани також
порушено вимоги трудового
законодавства, оскільки у неї не
відбирались письмові пояснення. З
урахуванням поданих в процесі розгляду
справи уточнень просила задовольнити
позовні вимоги.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 28 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 9 липня 2014 року, позов задоволено
частково. Визнано недійсним наказ
№ 136 від 7 березня 2013 року, виданий
головним лікарем Комунального закладу
«Львівська обласна клінічна
психіатрична лікарня» про оголошення
догани ОСОБА_3 У задоволенні інших
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати оскаржувані рішення суду
першої та апеляційної інстанцій в
частині відмови у позові, посилаючись
на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що позивач
працювала в КЗ «ЛОКПЛ» з червня 2010 року
на посаді завідувача 4 відділенням.

Наказом № 96 від 19 лютого 2013 року за
порушення вимог ст. 18 ЗУ «Про охорону
праці» та Типового положення про
проведення навчання та перевірки знань
з охорони праці, що призвело до
порушення вимог посадової інструкції
для завідувача 4-тим відділенням, п. п.
1.2, 2.24, 2.25, 5.1 розділу 4 п. 4.2 абз. 2 -
несистематичне проведення періодичних
інструктажів з питань охорони праці та
пожежної безпеки ОСОБА_3 оголошено
догану.

Як вбачається з наказу № 135 від 7
березня 2013 року, в ході службового
розслідування встановлено, що
завідувач 4-тим відділенням ОСОБА_3 не
забезпечила 2 січня 2013 року повторного
психіатричного огляду хворої ОСОБА_4
комісією лікарів-психіатрів для
вирішення питання доцільності
подальшого лікування у 4-му відділенні
в примусовому порядку та не надіслала
необхідні документи у Франківський
районний суд м. Львова, не виконала п. п.
3.2, 4.1, 4.2, 4.5 наказу КЗ «ЛОКПЛ» від 14 січня
2009 року № 26 «Про організаційні заходи
щодо надання психіатричної допомоги у
примусовому порядку» та вимог ст. 16 ЗУ
«Про психіатричну допомогу», що
призвело до перебування гр. ОСОБА_4 у
4-му відділенні КЗ «ЛОКПЛ» без її
усвідомленої згоди та рішення суду.

Наказом № 136 від 7 березня 2013 року за
неодноразові порушення трудової
дисципліни, численні порушення
морально-етичних принципів та норм, які
призвели до порушення психологічного
клімату та виробничих відносин у
колективі 4-го відділення, виявлені під
час роботи комісії, створеної
розпорядженням головного лікаря № 74
від 11 лютого 2013 року, ОСОБА_3 оголошено
догану.

Наказом № 166 від 25 березня 2013 року
ОСОБА_3 звільнено з посади завідувача
відділенням КЗ «ЛОКПЛ» з 25 березня 2013
року за п. 3 ст. 40 КЗпП України - за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором, враховуючи, що
раніше до неї застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір може бути розірвано в
разі систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо раніше до нього застосовувалися
заходи дисциплінарного стягнення.

За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного стягнення за
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

При вирішення позовних вимог про
поновлення на роботі, визнання
незаконним наказу № 166 від 25 березня 2013
року суди вказаних норм права не
врахували, не звернули уваги на ті
обставини, що позивача було звільнено
за порушення, які було вчинено до
накладення на неї дисциплінарних
стягнень.

Крім того, з матеріалів справи, зокрема,
зі змісту рішення комісії по трудових
спорах від 1 березня 2013 року,
вбачається, що ОСОБА_3 зверталась до
комісії із заявою про скасування
наказу № 96 від 19 лютого 2013 року, і їй у
її задоволенні було відмовлено.

Відповідно до ст. 228 КЗпП України у разі
незгоди з рішенням комісії по трудових
спорах працівник чи власник або
уповноважений ним орган можуть
оскаржити її рішення до суду в
десятиденний строк з дня вручення їм
виписки з протоколу засідання комісії
чи його копії. Пропуск вказаного строку
не є підставою відмови у прийнятті
заяви. Визнавши причини пропуску
поважними, суд може поновити цей строк
і розглянути спір по суті. В разі коли
пропущений строк не буде поновлено,
заява не розглядається, і залишається в
силі рішення комісії по трудових
спорах.

Встановлені ст. 228 КЗпП України строки
звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному
випадку суд зобов'язаний перевірити
дотримання цього строку і обговорити, у
разі його пропуску, причини та навести
у рішенні мотиви, чому він поновлює або
вважає неможливим поновити пропущений
строк.

При вирішенні вимог про визнання
незаконним наказу від 19 лютого 2013 року
суди на вказані положення закону уваги
не звернули, не врахували, що
законність цього наказу перевірялась
комісією по трудових спорах, не
з'ясували дотримання строків
оскарження рішення комісії по трудових
спорах до суду.

Відмовляючи у задоволенні вимог про
визнання незаконним наказу № 135 від 7
березня 2013 року, суди не звернули уваги
на те, що цим наказом будь-яке стягнення
на позивача накладене не було, не
перевірили, чи були порушені ним права
і охоронювані законом інтереси ОСОБА_3

Наведені порушення норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи в
частині вимог про визнання незаконними
наказів № 96 від 19 лютого 2013 року, № 135
від 7 березня 2013 року, № 166 від 25 березня
2013 року, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
тому судові рішення не можна визнати
законними і обґрунтованими, в зв'язку з
чим вони підлягають скасуванню з
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення в частині визнання
незаконним наказу № 136 від 7 березня 2013
року не оскаржуються, тому їх
законність судом касаційної інстанції
не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 28 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 9 липня 2014 року в частині
вирішення позову ОСОБА_3 про визнання
незаконними наказів № 96 від 19 лютого 2013
року, № 135 від 7 березня 2013 року, № 166 від
25 березня 2013 року, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині вказані судові рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук