Провадження № 6/742/315/14
Єдиний унікальний № 742/2623/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року Прилуцький
міськрайонний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого - судді Циганка М.О.,

при
секретарі - Чміль С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Прилуцького
міськрайонного управління юстиції
ОСОБА_1 про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України,-

встановив:

Старший державний виконавець Оніщенко
Д.О. звернувся до суду з поданням,
погодженим з начальником ВДВС
Прилуцького МРУЮ, в якому зазначає, що
на виконанні у відділі держаної
виконавчої служби знаходиться
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа №2/742/869/14, виданого 26
червня 2014 року Прилуцьким
міськрайонним судом Чернігівської
області про стягнення з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на
утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, в
твердій грошовій сумі в розмірі 500
(п»ятсот) грн. щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 12 червня
2014 року, і до досягнення дитиною
повноліття. З часу відкриття
виконавчого провадження, а саме з 11
липня 2014 року ОСОБА_5 аліменти в повному
обсязі добровільно не сплачує. Таким
чином, боржник від виконання своїх
зобов’язань ухиляється, на
неодноразові виклики не з’являється,
борг на користь стягувача не сплачує,
тому держвиконавець і просить суд
вирішити питання про тимчасове
обмеження у праві виїду за межі України
до виконання зобов’язань боржником
ОСОБА_2.

В судове засідання державний
виконавець не з’явився, проте як
вбачається з подання, останній просив
суд про результати його розгляду,
направити ухвалу суду на адресу
відділу державної виконавчої служби
Прилуцького міськрайонного управління
юстиції.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1
ЦПК України суд негайно розглядає
подання, зазначене в частині першій
цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи в разі якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється судом за відсутності
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі
докази, суд приходить до висновку, що
подання державного виконавця не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом по справі встановлено,
що на виконанні у відділі держаної
виконавчої служби знаходиться
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа №2/742/869/14, виданого 26
червня 2014 року Прилуцьким
міськрайонним судом Чернігівської
області про стягнення з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на
утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, в
твердій грошовій сумі в розмірі 500
(п»ятсот) грн. щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 12 червня
2014 року, і до досягнення дитиною
повноліття. Згідно з розрахунком
заборгованості по аліментах
складеного державним виконавцем
Оніщенко Д.О. заборгованість ОСОБА_2 по
аліментах станом на 01 вересня 2014 року
перед стягувачем складає 2000,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХII
регулює регулює порядок здійснення
права громадян України на виїзд з
України і в'їзд в Україну, порядок
оформлення документів для зарубіжних
поїздок, визначає випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» № 606-XIV
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Правові позиції Верховного Суду
України щодо судової практики про
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України від 01.02.2013 р. визначають, що
"ухилення від виконання зобов'язань,
покладених на боржника рішенням" варто
розуміти як будь-які свідомі діяння
(дії або бездіяльність) боржника,
спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (тобто боржник свідомо
ухиляється від виконання - має змогу
виконати зобов'язання у повному обсязі
або частково, але не робить цього без
поважних причин) і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього об'єктивні
обставини ( відсутність майна, роботи,
незадовільного фінансового стану,
тривалого відрядження, важкої хвороби
тощо), тобто з об'єктивної сторони такі
діяння (дії чи бездіяльність) особи
боржника, повинні полягати у
навмисному чи іншому свідомому
невиконанні нею зазначених обов'язків .

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

Крім зазначеного Правові позиції
Верховного Суду України визначають, що
на момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження, у
зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6
ст. 12 Закону України «Про виконавче
провадження», зокрема, утримання від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

На підставі наведеного, суд вважає, що
матеріали подання державного
виконавця не містять жодних доказів,
які свідчили б про те, що боржник
свідомо ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього судом,
а його доводи викладені в поданні про
те, що несплата боргу і є ухиленням від
виконання зобов’язань не ґрунтуються
на вимогах закону, і є лише його
припущенням, крім того як в змісті
подання так і в його матеріалах
держвиконавцем не вказано конкретних
вчинених виконавчих дій на виконання
рішення суду визначених Законом
України «Про виконавче провадження», а
саме питання щодо виявлення, опису, та
арешту майна боржника, відсутні докази
належного повідомлення, та отримання
боржником відповідних документів про
виклики її до державного виконавця з
зазначенням конкретної дати, для
з’ясування причин несплати аліментів,
та ознайомлення останнього з
розрахунком заборгованості по
аліментах (хоча маються відомості про
місце проживання боржника), а також
відомостей про застосування приводу
через органи внутрішніх справ в разі
нез’явлення такої, та про ознайомлення
з постановою про відкриття виконавчого
провадження, що свідчить в сукупності
про передчасність заявленого подання
про встановлення тимчасового
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України, а отже у задоволенні
такого слід відмовити .

На підставі ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», керуючись
ст. ст.208, 210, 293, 294, 377-1 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Прилуцького міськрайонного управління
юстиції ОСОБА_1 про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України – відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
апеляційного суду Чернігівської
області через Прилуцький
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошення. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя

М.О.Циганко