Справа № 368/328/14-ц
Провадження № 2/368/172/14
Рішення

іменем України

"25" березня 2014 р.
м. Кагарлик
Київської області

Кагарлицький районний суд
Київської області в складі:

Головуючого: судді
Закаблук О.В.

При секретарі:
Лєвшин Н.О.

З участю сторін:

Позивача:
ОСОБА_1

Представника позивача:
ОСОБА_2

Представника відповідача:
Тополя А.О.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю «АВІАС»
про зобов»язання здійснити заміну
талонів та захист прав споживачів, суд,
-

В
С Т А Н О В И В :

24.02.2014 року на адресу
Кагарлицького районного суду
Київської області надійшла позовна
заява ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «АВІАС» про
зобов»язання здійснити заміну талонів
та захист прав споживачів, в якій
позивач просить суд винести рішення,
яким:

- визнати порушеними права ОСОБА_1
як споживача товарів Товариства з
обмеженою відповідальністю «АВІАС»;

- зобов»язати Товариство з
обмеженою відповідальністю «АВІАС»
здійснити заміну ОСОБА_1 талонів на
отримання дизельного пального об»ємом
2320 літрів.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує в позовній заяві
наступним.

Ним, ОСОБА_1 (далі-Позивач), протягом 2007 -
2009 року було придбано талони
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВІАС»
(далі-Відповідач) на отримання
дизельного пального об'ємом 2320 літрів.

Тобто між Позивачем та Відповідачем
відбулась купівлі-продаж
паливно-мастильних матеріалів, за яким
Позивач оплатив дизельне паливо, а
Відповідач зобов'язувався, за вимогою
Позивача та на підставі пред'явлених
талонів, надати йому дизельне пальне
об'ємом 2320 літрів.

У вересні 2009 року Відповідачем було
проведено заміну талонів старого
зразка на талони нового зразка. В цей
період Позивач не встиг замінити свої
талони на талони нового зразка.

На даний час Позивач не може
використати придбані ним талони
старого зразка та отримати дизельне
паливо, оскільки АЗС товариства
«АВІАС» відмовляються надавати паливо
по талонам старого зразка.

У зв'язку з чим, Позивач звернувся до
Відповідача з проханням провести
заміну придбаних Позивачем талонів
старого зразка на отримання дизельного
пального об'ємом 2320 літрів на нові
талони.

Заява Позивача була отримана
Відповідачем 18.04.2012 р. Однак, до цього
часу відповіді на свою заяву Позивач
від Відповідача так і не отримав.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст. 656 Цивільного кодексу
України предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.

На звернення Позивача щодо заміни
талонів, Відповідач будь-якої
відповіді не надав, тобто фактично
Відповідач не виконуючи вимоги
Позивача щодо заміни талонів
відмовляється передати Позивачу
придбаний ним товар, а саме дизельне
пальне.

Отже, Відповідач на вимогу Позивача
передати товар, не виконує свого
зобов'язання за договором, оскільки не
передає Позивачу придбаний ним товар.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає з
договору або актів цивільного
законодавства.

Виходячи з вказаних норм Цивільного
кодексу України зобов'язання за
договором має виконуватись належним
чином та у строк. Проте, Відповідач не
виконує свого обов'язку щодо передачі
придбаного Позивачем товару чим
порушує взяті на себе зобов'язання.

Враховуючи те, що Відповідач
відмовляється виконати свої
зобов'язання необхідно зобов"язати
його здійснити заміну талонів на
отримання дизельного пального об'ємом
2320 літрів, що дасть Позивачу можливість
відновити свої порушенні права та
отримати придбаний товар.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму
Верховного суду України №5 від 12.04.1992 р.
«Про практику розгляду цивільних справ
за позовами про захист прав
споживачів» споживачем, права якого
захищаються на підставі Закону, є лише
громадянин (фізична особа), котрий
придбаває, замовляє, використовує або
має намір придбати чи замовити товари
(роботи, послуги) для власних побутових
потреб. Закон регулює відносини
споживача з підприємством, установою,
організацією чи
громадянином-підприємцем, які
виготовляють та продають товари,
виконують роботи і надають послуги,
незалежно від форм власності та
організаційних форм підприємництва.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України оскільки Закон
не визначає певних меж: своєї дії, судам
слід мати на увазі, що до відносин, які
ним регулюються, належать, зокрема, ті,
що виникають із договорів
купівлі-продажу, майнового найму (в
тому числі найму (оренди) жилого
приміщення - в частині відносин, між;
наймачем (орендарем) і наймодавцем
(орендодавцем), який одночасно є
виконавцем комунальних послуг і послуг
по ремонту житлового фонду та
інженерного обладнання), побутового
прокату, безоплатного користування
майном, підряду (в тому числі
побутового замовлення чи
абонементного обслуговування),
доручення, перевезення громадян та їх
вантажу, комісії, схову, страхування, із
договорів про надання фінансово
кредитних послуг для задоволення
власних побутових потреб громадян (у
тому числі про надання кредитів,
відкриття і ведення рахунків,
проведення розрахункових операцій,
приймання і зберігання цінних паперів,
надання консультаційних послуг).
Відносини щодо захисту прав споживачів
можуть виникати також: з актів
законодавства або з інших угод, які не
суперечать Закону.

Автоматизованою системою
документообігу суду для слухання
справи був визначений суддя
Кагарлицького районного суду Закаблук
О.В.

28.02.2014 року Кагарлицьким районним
судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК
України було винесено ухвалу про
відкриття провадження у справі та
призначення справи до розгляду.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав,
посилаючись на обставини, які вказані в
мотивувальній частині позовної заяви,
та які наведені судом вище.

В судовому засіданні представник
позивача, - ОСОБА_2 позов підтримав,
посилаючись на обставини, які вказані в
мотивувальній частині позовної заяви,
та які наведені судом вище.

Представник відповідача Тополь
А.О. в судовому засіданні проти позову
заперечував в повному обсязі,
посилаючись на обставини, які наведені
в письмовому запереченні, яке
міститься в матеріалах справи.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1,
його представника ОСОБА_2, які позов
підтримали, представника відповідача
Тополя А.О., який проти позову
заперечував, дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку щодо
відмови в задоволенні позову,
обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про
захист прав споживачів можуть
пред'являтися також; за зареєстрованим
місцем проживання чи перебування
споживача або за місцем заподіяння
шкоди чи виконання договору.

Так, як видно з матеріалів справи,
зокрема, з паспорту позивача ОСОБА_1,
серії НОМЕР_1, який видано 16 січня 1996
року Дубенським МВ УМВС України в
Рівненській області, позивач з 11.04.1997
року прописаний за адресою: Київська
область, м. Кагарлик, вул. Загородня, 13,
відповідно, дана справа підсудна
Кагарлицькому районному суду як суду
першої інстанції загальної юрисдикції.

Фактичні обставини справи, встановлені
судом в судовому засіданні, та
застосування до них норм матеріального
та процесуального права.

Так, позивач в своїй позовній заяві
стверджує, що ним, ОСОБА_1 протягом 2007 -
2009 року було придбано талони
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВІАС»
(далі-Відповідач) на отримання
дизельного пального об'ємом 2320 літрів.

Тобто позивач ОСОБА_1 стверджує, що між
ним та Відповідачем відбулась угода
щодо купівлі-продажу
паливно-мастильних матеріалів, за яким
Позивач оплатив дизельне паливо, а
Відповідач зобов'язувався, за вимогою
Позивача та на підставі пред'явлених
талонів, надати йому дизельне пальне
об'ємом 2320 літрів.

До вищевказаного твердження суд
відноситься критично з наступних
підстав.

Так, в порушення вимог ЦПК України, до
позову Позивачем не додано жодного
доказу на підтвердження своїх вимог.

Так, що стосується доказів, то в даному
випадку позивач повинен був при подачі
позовної заяви враховувати положення
Глави 5 ЦПК України, - Докази.

Так, згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають для вирішення
справи.

Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема звуко
- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування. .

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, що стосується доказу тієї
обставини, що між позивачем ОСОБА_1 та
ТОВ «АВІАС» було укладено угоду щодо
купівлі-продажу паливно-мастильних
матеріалів, то такий факт, на думку суду
повинен стверджуватися не лише
твердженням самого позивача ОСОБА_1, а й
письмовими доказами.

Крім того, суд вважає, що стосується
даної конкретної справи, слід
застосовувати ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
тобто, на думку суду, факт укладення
угоди в даному випадку повинен
підтверджуватися певними засобами
доказування, що не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування, зокрема, факт укладення
угоди повинен підтверджуватися
письмовим доказом, - розрахунковим
документом, який може бути у вигляді
договору купівлі - продажу, чи чеку,
тощо, на придбання талонів на дизельне
паливо, які позивач до суду не надав.

При прийнятті рішення суд виходив з
принципу змагальності цивільного
процесу, за яким кожна сторона несе
обов'язки щодо збирання доказів і
доказування тих обставин, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, якщо інше не
встановлено процесуальним законом.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 5 «Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів»
від 12.04.1996 року:

Крім того, суд зазначає, що заява про
захист прав споживача має повністю
відповідати вимогам ст. 137 ЦПК України
щодо форми й змісту позовної заяви,
зокрема, містити відомості:

- про те, яке право споживача порушено;

- коли і в чому це виявилося; про способи
захисту, які належить вжити суду;

- про розмір сум, щодо яких заявлено
вимоги, з відповідними розрахунками і
обґрунтуванням;

- про докази, що підтверджують позов. До
заяви повинні бути додані необхідні
документи залежно від заявлених вимог
(наприклад, договір,
квитанція-замовлення,
квитанція-зобов'язання, транспортна чи
інша накладна, чек, касовий ордер).

Що стосується талонів старого зразку,
то судом встановлено, що відповідач
запровадив обмін паливних талонів
старого зразку на паливні талони
нового зразку у зв'язку з тим, що за час
знаходження в обігу паливних талонів
старого зразку, мали місце
неодноразові випадки розкрадання
вказаних талонів, а також їх підробки,
що призводило до збитків ТОВ ПТФ
«Авіас».

Обмін паливних талонів старого зразку
на паливні карти «Авіас» проводився з
01.09.2009 року до 16.10.2009 року, що позивачем
не оспорюється.

Інформація, у формі оголошень, щодо
обміну паливних талонів була розміщена
на всіх АЗС, де відпускалися ПММ по
талонах «Авіас», на офіційному сайті
ТОВ ВТФ «Авіас» - «avias.com.ua», а також у
ЗМІ, зокрема оголошення були
опубліковані у офіційних виданнях -
газетах «Голос України» від 10.09.2009 року
№ 169 (4669) та «Урядовий Кур'єр» від 10.09.2009
року № 165, що позивачем не оспорюється.

З 16.10.2009 року до 19.01.2010 року проведення
обміну, наявних у Позивача паливних
талонів було ускладнено процедурою
інвентаризації паливних талонів по ТОВ
ВТФ «Авіас».

Тобто, Позивач був належним чином
повідомлений про захід із обміну
талонів, яким ТОВ ВТФ «Авіас» прагнуло
убезпечити обіг паливних талонів
«Авіас» та попередити можливі подальші
підроблення таких талонів.

З 19.01.2010 року, відповідно до наказу
Директора ТОВ ВТФ «Авіас» від 19.01.2010
року був поновлений обмін пластикових
та паперових талонів «Авіас» старого
зразку, наявних у юридичних та фізичних
осіб.

22.01.2010 року позивачу за його зверненням
було замінено талони старого зразку на
паливні талони нового зразку згідно
Актів заміни талонів № 8 та № 9 від
22.01.2010 року загальною кількістю 1045
літрів дизельного пального, що
позивачем не оспорюється.

Таким чином, позивач завчасно був
повідомлений про захід із тимчасового
зупинення відпуску Товару по паливним
талонам «Авіас», а тому мав можливість
безперешкодно здійснити обмін таких
талонів, або отримати Товар у
відведений для цього строк.

Обов'язковою умовою обміну талонів
була наявність підтверджуючих
документів придбання паливних талонів
безпосередньо у ТОВ ВТФ «Авіас».

Цю умову відповідач аргументував
збитками, які підприємство (відповідач)
зазнавало через незаконну торгівлю,
розкрадання, підробку паливних
талонів.

Обмін талонів ТОВ ВТФ «Авіас» був
здійснений з дотриманням норм
цивільного, господарського
законодавства та законодавства у сфері
захисту прав споживачів. Процедура
такого обміну в цивільно - правовому
порядку споживачами продукції ТОВ
«АВІАС» не оскаржувалася.

Як вказувалося вище, позивач не надав
суду, так як і Відповідачу, належних
допустимих доказів того, що талони на
дизельне пальне - 2320 літрів були
придбані саме у відповідача, позивачем
особисто, доказів дати їх придбання та
вартості, а отже доказів укладення між
Позивачем та Відповідачем угоди про
надання послуг відпуску
нафтопродуктів.

Що стосується заміни талонів старого
зразку на талони нового зразку, то суд
зазначає, що згідно положень ст. 707 ЦК
України вимога покупця про обмін або
повернення товару підлягає
задоволенню, якщо товар не був у
споживанні, збережено його товарний
вид, споживчі властивості та за
наявності доказів придбання товару у
цього продавця.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону
України № 1023-ХІІ «Про захист прав
споживачів» від 12.05.1991 року договір - це
усний або письмовий правочин між
споживачем та продавцем (виконавцем)
про якість, строк, ціну та інші умови,
при яких реалізується продукція;
підтвердження оформлення усної угоди
оформлюється квитанцією, товарним чи
касовим чеком, білетом, талоном чи
іншими документами (розрахунковий
документ).

Згідно ч. 3 ст.9 зазначеного Закону обмін
товару належної якості провадиться,
якщо він не використовувався і якщо
збережено його товарний вигляд,
споживчі властивості, пломби, ярлики, а
також розрахунковий документ, виданий
споживачеві разом з проданим товаром.

Отже, як вказано судом вище, Позивачем,
всупереч ч. 2 ст. 59, ст. 60 ЦПК України, не
були доведені ті обставини, на які він
посилається, як на підставу своїх
вимог. Факт укладання Позивачем
договору купівлі-продажу
безпосередньо з Відповідачем не
доведено, що на думку суду має важливе
значення при вирішенні справи по суті.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 14 ЦК
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
підставами цивільних прав та
обов'язків зокрема є договори та інші
правочини.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного судочинства. Особа не може
бути примушена до дій, вчинення яких не
є обов'язковим для неї.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.ст. 626, 638 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 655, 712 ЦК
України за договором купівлі - продажу,
в тому числі і за договором поставки
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві) а
покупець зобов'язується прийняти майно
(товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що
зобов'язання повинно бути виконано
особисто його сторонами: боржником та
кредитором.

Суд вважає, що Позивачем в порушення
вимог ЦПК України, які судом перелічені
вище, до матеріалів справи не надано
жодного належного доказу (стосовно
того, що між сторонами мали місце
договірні зобов'язання і що відповідач
порушив умови договору і в
односторонньому порядку відмовився
від його виконання), на підставі якого
суд першої інстанції може встановити
наявність обставин, що обґрунтовують
позовні вимоги.

Крім вищевказаного, суд вважає, що
позивач ОСОБА_1 не добросовісно
використовує положення ст.ст. 1, 3 ЦПК
України, з огляду на наступне.

Так, згідно основоположної ст. 1 ЦПК
України завданнями цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїй порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Недобросовісність позивача ОСОБА_1
полягає в наступному.

07.09.2012 року Кагарлицьким районним судом
Київської області було винесено
рішення у справі № 01439412 - ц, за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «АВІАС» про відмову
від договору та захист прав споживачів.

Згідно вищевказаного рішення, згідно з
яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «АВІАС» про відмову
від договору та захист прав споживачів,
- відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу на вищевказане рішення суду.

Апеляційним судом Київської області 23
жовтня 2012 року було винесено ухвалу,
якою апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилено, а рішення Кагарлицького
районного Київської області від 07
вересня 2012 року залишено без змін.

Суд зазначає, що предмет вищевказаного
позову та даного позову є один, -
дизельне пальне об»ємом 2320 літрів та
захист прав споживачів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «АВІАС» про
зобов»язання здійснити заміну талонів
та захист прав споживачів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили
відповідно до ч. 1 ст.223 ЦПК України.

Суддя: О. В. Закаблук