АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/8347/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Поштаренко О. В. Доповідач - Рудь
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року м.
Дніпропетровськ колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю.,
Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради на
рішення Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 17 червня 2014 року
за позовом ОСОБА_2 до Територіальної
громади в особі виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради,
ОСОБА_2, треті особи Восьма
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Відділ
архітектурно-будівельного контролю в
Дніпропетровській області, Відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, -

В с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом, який уточнювала в ході
розгляду справи, до Територіальної
громади в особі виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради,
ОСОБА_2, треті особи Восьма
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Відділ
архітектурно-будівельного контролю в
Дніпропетровській області, Відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом(а.с.2-6, 70-77, 103-110).

Позивачка зазначала, що згідно
рішення №6 від 29 березня 1960 року
виконкому Ігренської міської ради
депутатів трудящих батькові ОСОБА_4 для
будівництва індивідуального житлового
будинку була надана земельна ділянка
площею 600 кв.м АДРЕСА_1

10 квітня 1960 року з ОСОБА_5 був
укладений договір про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності, посвідчений
07.05.1960 року в Першій Дніпропетровській
нотаріальній конторі за реєстровим
№1-4829.

Починаючи з 1960 року по 1968 рік батько
ОСОБА_4 за свої особисті кошти збудував
житловий будинок А-1 з прибудовою А1-1
загальною площею 57,2 кв.м, житловою - 31,7
кв.м, які складаються з коридору 1-1
площею 7,9 кв.м, їдальні 1-2 площею 6,9 кв.м,
3-х житлових кімнат: 1-3 площею 12,6 кв.м; 1-4
площею 5,9 кв.м; 1-5 площею 13,2 кв.м; кухні 1-6
площею 10,7 кв.м, а також з господарських
будівель.

Зазначене будівництво було прийнято
в експлуатацію, про що складено акт
приймання індивідуального жилого
будинку, затверджений рішенням №5
виконкому Ігренської міської ради
депутатів трудящих Дніпропетровської
області 04 березня 1969 року,
домоволодінню була присвоєна нова
адреса: АДРЕСА_2 м.Дніпропетровська.

Договір на безстрокове користування
земельною ділянкою для будівництва
індивідуального житлового будинку та
акт приймання в експлуатацію для
реєстрації в КП «ДМБТІ» ОСОБА_4 не
надавав.

Згодом ОСОБА_4 добудував без
відповідного проекту і дозволу за свої
особисті кошти до будинку А-1: в 2010 році -
ганок «а» на одну сходинку бетонний з
навісом з використанням стійки
стовпів, покритий шифером; в 1976 році - до
літньої кухні «Б» і сараю «В» ганок «б»
з двома бетонними сходинками; в 1995 році
- зробив навіс «Д», дерев'яний покритий
шифером. Побудував господарчі будівлі:
в 1973 році - літню кухню «Б» з сараєм і
погребом під літньою кухнею «Б» зі
шлакобетонних блоків, на кухні і сараї
покриття шифером, перекриття дерев'яні,
підлога цементна, на погребі
перекриття залізобетон; в 1976 році -
сарай «В», площею 33,4 кв.м з цегли,
покрівля шиферна, перекриття дерев'яне,
підлога цементна; в 1990 році - цегляну
вбиральню «Е», покрівля шиферна.

За свого життя ОСОБА_4 вирішував
питання про право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями, розпочав процес
приватизації земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина на житловий будинок АДРЕСА_3
на який не видано свідоцтво про право
власності, а також не проведена
реєстрація в КП «ДМБТІ» та Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Спадкоємцем за заповітом,
посвідченим 25 березня 2008 року Восьмою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою, є вона, ОСОБА_2,
донька померлого.

22 листопада 2013 року звернулась до
Восьмої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті батька
ОСОБА_4, мати ОСОБА_2 відмовилася від
прийняття спадщини на її користь.

При зверненні у лютому 2014 року до
Восьмої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори з питання
отримання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом отримала
постанову нотаріуса від 11 лютого 2014
року про відмову у вчиненні
нотаріальних дій з посиланням на
відсутність правовстановлюючих
документів на житловий будинок, які б
були належним чином зареєстровані.

Посилаючись на викладені обставини
та вказуючи на те, що не може іншим
шляхом офомити своє право на спадкове
майно, ОСОБА_2 просила визнати за нею
право власності на житловий будинок А-1
з прибудовою А1 загальною площею 57,2
кв.м, житловою 31,7 кв.м, який складається
з коридору 1-1 площею 7,9 кв.м, їдальні 1-2
площею 6,9 кв.м, 3-х житлових кімнат: 1-3
площею 12,6 кв.м; 1-4 площею 5,9 кв.м; 1-5
площею 13,2 кв.м; кухні 1-6 площею 10,7 кв.м,
розташованого за адресою АДРЕСА_2 без
додаткового вводу в експлуатацію в
порядку спадкування за заповітом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4

Визнати за нею, ОСОБА_2, право
власності на будівельні матеріали і
обладнання, використані при
будівництві житлового будинку А-1 з
прибудовою А1 загальною площею 57,2 кв.м,
житловою 31,7 кв.м, господарських
будівель і споруд: ганку «а» з навісом,
ганку «б», навісу деревяного «Д»,
літньої кухні «Б» з сараєм, погребу під
«Б», сараю «В», убиральні «Е», вимощень,
воріт, огорож, стінок підпірних,
хвіртки, цоколю, розташованих за
адресою м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_2, в
порядку спадкування за заповітом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4

Рішенням Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 17 червня 2014 року
позов задоволено частково(а.с.156-159).

Визнано за ОСОБА_2 право власності за
заповітом після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на
житловий будинок А-1 з прибудовою А1,
загальною площею 57,2 кв.м., жилою площею
31,7 кв.м., який складається з коридору 1-1
площею 7,9 кв.м., коридору 1-2 площею 7,0
кв.м., 3-х житлових кімнат: 1-3 площею 12,5
кв.м., 1-4 площею 5,9 кв.м., 1-5 площею 13,3 кв.м.,
кухні 1-6 площею 10,6 кв.м., та
господарських будівель і споруд: ганку
з навісом «а», навісу «Д», літньої
кухні-сараю «Б», погрібу під «Б», ганку
«б» сараю «В», убиральні «Е», замощень
№1-5, 7, Ѕ № 6,I,II розташованих за адресою
м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_2.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Територіальна
громада в особі Дніпропетровської
міської ради просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, прав та обов'язків сторін,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права(а.с.187-192).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив із
обгрунтованості заявлених вимог та що
спосіб захисту цивільного права,
обраний позивачкою, передбачений ст.16
ЦК України як спосіб захисту цивільних
прав та інтересів.

Такі висновки суду не можна визнати
обгрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів передбачені ч.2 ст.16 ЦК
України, які мають універсальний
характер і можуть застосовуватись до
відповідних суб'єктивних прав. Суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

За положеннями ст.16 ЦК України під
час розгляду і вирішенні цивільної
справи суд визначає спосіб захисту
виходячи із закону, який регулює
конкретні правовідносини, і тих
юридичних фактів, що обумовлюють
виникнення цих правовідносин та цього
спору. Особа, законний інтерес або
право якої порушено, може скористатися
способом захисту із числа передбачених
ст.16 ЦК з урахуванням специфіки
порушеного права й характеру
правопорушення.

По справі встановлено, що згідно
рішення № 6 від 29 березня 1960 року
виконавчого комітету Ігренської
міської ради депутатів трудящих ОСОБА_4
надано право індивідуального
будівництва на земельній ділянці
АДРЕСА_4 площею 600 кв.м.(а.с.10, 11).

10 квітня 1960 року між виконавчим
комітетом Ігренської міської ради
депутатів трудящих та ОСОБА_5 укладено
договір про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового
будинку на праві особистої власності,
посвідчений 07.05.1960 року в
Дніпропетровській нотаріальній
конторі за реєстровим № 1-4829, пунктом 9
якого передбачено, що по закінченню
будівництва зведені на земельній
ділянці забудови приймаються в
експлуатацію та стають власністю
«Забудовника» після визнання
приймальною комісією місцевої ради
депутатів трудящих повної готовності
зведених будівель, оформлених актом
комісії (а.с.13-14).

Із акту приймання індивідуального
житлового будинку вбачається, що
пред'явлений ОСОБА_5 будинок АДРЕСА_5
приймальна комісія визнала прийнятим.
При цьому в акті зазначено, що
будівництво будинку розпочато у 1960
році та закінчено у 1968 році. Загальна
площа будинку становить 55,9 кв.м, жила
площа складає 31,7 кв.м, наявні надвірні
споруди: сарай, убиральня, а також
огорожа та тротуар(а.с.15-16).

Рішенням виконавчого комітету
Ігренської міської ради депутатів
трудящих Дніпропетровської області №5
від 04 березня 1969 року затверджено акт
готовності до експлуатації будинку
АДРЕСА_5(а.с.17). За даними довідки
Самарського райкомунгоспу
м.Дніпропетровська від 01.02.1980 року
домоволодінню присвоєно адресу:
АДРЕСА_2(а.с.18).

Відповідно до статті 86 ЦК
Української РСР, що діяла станом на час
будівництва будинку АДРЕСА_5, право
власності - це врегульовані законом
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований
житловий будинок набувається в
порядку, який існував на час його
будівництва.

В п.9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 4 жовтня 1991 року, з
послідуючими змінами, "Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок" роз'яснено,
що право власності на жилий будинок,
збудований громадянином на відведеній
йому в установленому порядку земельній
ділянці і прийнятий в експлуатацію,
виникає з часу його реєстрації.

На час виділення ОСОБА_4 земельної
ділянки під будівництво житлового
будинку питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків» та постановою Ради
Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року
«Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків», які, зокрема,
визначали умови та правові наслідки
будівництва.

31 січня 1966 року заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР затверджено погоджену із
заступником голови Верховного Суду
Української РСР Інструкцію про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР (втратила чинність на
підставі наказу Держжитлокомунгоспу
від 13 грудня 1995 року № 56), згідно з якою
реєстрації підлягають всі будинки і
домоволодіння в межах міст і селищ
міського типу УРСР, що належать
місцевим Радам депутатів трудящих,
державним, кооперативним і громадським
установам, підприємствам і
організаціям, а також ті будинки і
домоволодіння, які належать громадянам
на праві особистої власності.

Будинки, що підлягають реєстрації,
повинні бути закінчені будівництвом і
прийняті в експлуатацію за актом,
затвердженим виконкомом місцевої Ради
депутатів трудящих(п.4). Реєстрація
провадиться на підставі документів, що
встановлюють право власності
(правовстановлюючих документів) згідно
з додатком № 1, за яким до
правовстановлюючих документів, на
підставі яких здійснюється реєстрація
жилих будинків, віднесено нотаріально
посвідчені договори про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку та
затверджений виконкомом місцевої Ради
акт про прийняття будинку в
експлуатацію. Реєстрація права
власності на будинок або домоволодіння
здійснюється місцевими бюро технічної
інвентаризації.

Аналогічні підстави реєстрації
права власності на житлові будинки
встановлені в Правилах державної
реєстрації об'єктів нерухомого майна,
затверджених наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
31 грудня 1995 року № 56 (втратив чинність
на підставі наказу Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства від
02 липня 2012 року № 327).

Порядок оформлення права власності
на об'єкти нерухомого майна, на які
відсутні акти прийняття їх в
експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94
«Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів» та в листі
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 23
березня 1999 року № 12/5-126, в якому,
зокрема, роз'яснюється, що оформлення
свідоцтва на право власності на
об'єкти, які були закінчені
будівництвом після 05 серпня 1992 року і
на цей час не прийняті в експлуатацію,
проводиться тільки за наявності актів
прийняття їх в експлуатацію
відповідними комісіями - державними
приймальними або державними
технічними; по об'єктах, що збудовані до
05 серпня 1992 року, тобто до прийняття
постанови Кабінету Міністрів України
від 05 серпня 1992 року № 449, якою
встановлено порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, при їх реєстрації для
оформлення права власності одним із
документів є висновок про технічний
стан будинку (будівлі), що складається
БТІ.

Із технічного паспорту на
садибний(індивідуальний) житловий
будинок АДРЕСА_2 у м.Дніпропетровську,
виготовленого КП «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради вбачається, що за станом
на 27.01.2012 року, до будинку, який було
прийнято в експлуатацію у 1969 році,
здійснено добудови: в 1973 році - літню
кухню з сараєм «Б» площею відповідно 12,2
кв.м та 17,8 кв.м та погріб під «Б» площею
10,4 кв.м; в 1976 році - сарай «В» площею 33,6
кв., ганок «б» площею 14,4 кв.м з двома
сходинками; в 1990 році - убиральню «Е»
цегляну; в 1995 році - навіс «Д» площею 5,5
кв.м; у 2010 році - ганок з навісом «а»
площею відповідно 1,6 кв.м та 3,3 кв.м на
одну сходинку(а.с.19-22).

25 березня 2008 року ОСОБА_4 склав
заповіт, посвідчений 25 березня 2008 року
державним нотаріусом Восьмої
дніпропетровської Державної
нотаріальної контори за реєстровим №
3-1260, яким усе належне йому майно
заповідав ОСОБА_2.(а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер(а.с.29).
ОСОБА_2, до реєстрації шлюбу ОСОБА_2, є
дочкою померлого(а.с.7, 8).

22 листопада 2013 ОСОБА_2 звернулась до
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини за заповітом, що
відкрилась після смерті батька ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року(а.с.57).

ОСОБА_2 відмовилась від прийняття
спадщини, що залишилась після смерті
чоловіка ОСОБА_4.(а.с.58).

Постановю державного нотаріуса
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 11 лютого 2014
року про відмову у вчиненні
нотаріальної дії ОСОБА_2 відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_2, після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, з тих
підстав, що у ОСОБА_2 відсутні на руках
правовстановюючі документи,
зареєстровані належним чином, на
житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_2(а.с.24).

Рішенням про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №11070737
від 20 лютого 2014 року та згідно листа
начальника реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 08.02.2014 року за №
637/10.11-20/310, державним реєстратором
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області ОСОБА_2 відмовлено у реєстрації
права власності на будинок АДРЕСА_2 у
м.Дніпропетровську з тих підстав, що із
заявою звернулася неналежна
особа(а.с.25-26).

Таким чином, наведені
нормативно-правові акти, які
регулювали питання оформлення права
власності на об'єкти нерухомості, були
чинними за життя ОСОБА_4, який у разі їх
дотримання міг отримати
правовстановлюючі документи на
будинок.

Проте, як видно із справи, ОСОБА_4, як
забудовник не виконав положень
вказаних нормативно-правових актів, з
питання реєстрації права власності на
будинок АДРЕСА_5 до місцевого бюро
технічної інвентаризації не звертався,
відповідного свідоцтва про право
власності не отримував.

Питання щодо узаконення та прийняття
до експлуатації збудованих в період з
1973 року по 2010 рік прибудов до будинку
АДРЕСА_2 у м.Дніпропетровську ОСОБА_4 у
передбаченому порядку не вирішив, а
відтак зазначені у технічному паспорті
на садибний(індивідуальний) житловий
будинок АДРЕСА_2 у м.Дніпропетровську
прибудови, що збудовані після 1969 року,
на які суд визнав право власності в
порядку спадкування, є самочинними і
підлягають прийняттю в експлуатацію,
про що наявна відмітка у технічному
паспорті(а.с.19-22).

За правилами ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК
України спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

До складу спадщини входять усі права
та обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до роз'яснень, що
зазначені в п.8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», якщо будівництво
здійснювалося згідно із законом, то у
разі смерті забудовника до завершення
будівництва його права та обов'язки як
забудовника входять до складу
спадщини.

Отже, за положеннями зазначених норм
ЦК України умовою для переходу в
порядку спадкування права власності на
об'єкти нерухомості, в тому числі
житловий будинок, інші споруди, є
набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку. Якщо за життя
спадкодавець не набув права власності
на житловий будинок, то спадкоємець
також не набуває права власності у
порядку спадкування. До спадкоємця
переходять лише визначені майнові
права, які належали спадкодавцеві на
час відкриття спадщини. Для набуття
права власності у встановленому
законодавством порядку спадкоємець
повинен здійснити дії, які необхідні
для набуття права власності на
визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок, іншу споруду.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що після смерті
ОСОБА_4, яка сталася до вирішення
зазначених питань щодо спірного
будинку, його права та обов'язки як
забудовника, увійшли до складу
спадщини, однак дана обставина не є
підставою для визнання за ОСОБА_2, як
спадкоємцем, права власності на
спірний будинок, у тому числі на
прибудови, здійснені після 1969 року,
питання щодо узаконення яких не
вирішено спадкодавцем у
передбаченомку порядку.

Таким чином, зазначені обставини
свідчать, що ОСОБА_2 обрала спосіб
захисту, який з урахуванням специфіки
порушеного права, не підлягає захисту у
обраний нею спосіб, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції на підставі п.3,4 ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
ОСОБА_2 в задоволенні позову до
Територіальної громади в особі
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради,
ОСОБА_2, треті особи Восьма
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Відділ
архітектурно-будівельного контролю в
Дніпропетровській області, Відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Територіальної
громади в особі Дніпропетровської
міської ради задовольнити.

Рішення Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 17 червня 2014 року
скасувати.

ОСОБА_2 в задоволенні позову до
Територіальної громади в особі
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради,
ОСОБА_2, треті особи Восьма
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Відділ
архітектурно-будівельного контролю в
Дніпропетровській області, Відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -