Справа № 2-175/5401/13
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі :

Головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Ярмош В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт. Ювілейне цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору
купівлі-продажу та повернення майна,

в с т а н о в и в :

Представник позивачки у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, просив їх задовольнити
та розірвати Договір купівлі-продажу
від 12.08.2011 року, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, який посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за №5286. Також
просив зобов'язати відповідачів
повернути ОСОБА_4 земельну ділянку,
площею 0,1000 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 позов визнала у повному обсязі
та проти задоволення позовних вимог не
заперечувала.

Представник відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_6 надав письмові заперечення, у
яких вважав позов не обґрунтованим,
безпідставним та таким, що суперечить
нормам чинного законодавства, тому
просив відмовити у задоволенні вимог
ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, з
урахуванням обставин, які згідно з ч. 1
ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню,
оскільки визнані сторонами, суд дійшов
наступного висновку.

Встановлено, що 20 серпня 2011 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений та
нотаріально посвідчений (приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_7)
Договір купівлі-продажу, згідно з яким
позивачка, як продавець, передала
Покупцю (відповідачу) у приватну
власність земельну ділянку площею 0,1000
га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
цільове призначення - для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Посилання позиваки у своєму позові та
її представника у судовому засіданні
на те, що при підписанні вищевказаного
договору ОСОБА_2 надав їй не грошові
кошти у розмірі 58600,00 грн., як це вказано
у договорі, а лише гарантійне
зобов'язання від 12.08.2011 року, яким
покупець зобов'язався не оформлювати
придбану земельну ділянку на своє ім'я
та не починати її забудову, доки не
сплатить позивачці визначену суму, яку
він гарантував оплатити у 2012 році, суд
вважає необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи. Так
судом встановлено, що пунктом 2
спірного Договору купівлі-продажу
зазначено, що продаж земельної ділянки
вчиняється за домовленістю сторін, за
ціною 58 600,00 грн., які продавець (ОСОБА_1)
одержала від покупця (ОСОБА_2) до
підписання цього договору. Підписом на
цьому договорі продавець свідчить, що
розрахунок з ним проведено повністю,
гроші отримані. Також у пунктах 8 та 12
Договору зазначено, що сторони
свідчать, що у тексті цього договору
зафіксовано усі істотні умови, що
стосуються купівлі-продажу земельної
ділянки. Будь-які попередні
домовленості, які мали місце до
укладання цього договору і не
відображені у його тексті, не мають
правового значення. Кожна із сторін
цього договору однаково розуміє
значення, умови правочину та його
правові наслідки, про що свідчать
особисті підписи сторін на договорі.
Крім того, позивачка ОСОБА_1 не надала
суду докази, що у момент підписання
договору на неї здійснювався тиск,
насильство, обман (та інше) аби вона
підписала оспорюваний договір, а це
може бути лише належне звернення до
правоохоронних органів. Таким чином, ні
ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 не повідомляли
нотаріусу істотні умови договору, а
саме те, що між ними не проведено
розрахунки.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належні формі
досягли згоди з усіх істотних умов
договору. Істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Статтею 651 ЦК України визначено, що
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1
- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, за таких
обставин, при укладенні договору між
позивачкою та відповідачем ОСОБА_2
жодних порушень умов договору суд не
вбачає. Крім того, суд приходить до
висновку про обрання ОСОБА_1 невірного
способу захисту своїх прав, так у
позові вона зазначає, що ОСОБА_2 не
надав їй грошові кошти у розмірі 58600,00
грн. за придбану земельну ділянку, за
таких обставин у відповідача виникла
грошова заборгованість перед
позивачкою, яка не позбавлена
можливості звернутися до суду з
відповідним позовом про стягнення на
свою користь вищевказаної грошової
суми, що відповідає вимогам чинного
законодавства.

За таких обставин суд вважає, що
позивачкою ОСОБА_9 неправильно було
обрано спосіб захисту своїх прав
передбачений ст. 16 ЦК України та
законних підстав для задоволення
позовних вимог не вбачається.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Крім того, як встановлено у судовому
засіданні та вбачається з матеріалів
справи, між відповідачами існує
судовий спір про поділ майна подружжя в
якій ставиться питання про законний
розподіл земельної ділянки між ними
придбаної за договором купівлі-продажу
від 12.08.2011 року, і приймаючи до уваги той
факт, що до подання до суду позовної
заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя (справа №175/3331/13-ц), у ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не виникало питання про
розірвання укладеного між ними
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 12.08.2011 року, тому суд
розцінює даний спір як спосіб
виключення спірної земельної ділянки
із спільного майна подружжя, тим самим
позбавивши ОСОБА_3 права на володіння
певною її часткою.

Таким чином, зважаючи на вищезазначені
обставини, суд не вбачає
обґрунтованості та законності
позовних вимог ОСОБА_1, тому залишає їх
без задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 212, 215, 214 ЦПК
України,

ст.ст. 3, 11, 13-16, 23, 79, 88, 215 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про розірвання договору
купівлі-продажу та повернення майна -
залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.М. Бойко