Справа № 751/5400/14 Провадження №
22-ц/795/2092/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Гордійко Ю. Г. Доповідач - Страшний М. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСтрашного
М.М.,суддів:Литвиненко І.В., Шарапової
О.Л.,при секретарі:Коваленко Ю.В.за
участю:відповідача ОСОБА_5, його
представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ПриватБанк" на рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 27 серпня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
„ПриватБанк" до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 27 серпня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ
„ПриватБанк" до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
„ПриватБанк" просить скасувати дане
рішення суду та ухвалити нове рішення
про задоволення позову, посилаючись на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт не погоджується із висновком
суду про пропуск строку позовної
давності, вказуючи, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Апелянт також вважає,
що судом безпідставно стягнуто з нього
витрати на правову допомогу, понесені
відповідачем, посилаючись на те, що
процесуальний статус представника
відповідача в особі був визначений
судом як представник сторони, а згідно
вимог закону компенсація
присуджується лише особі, яка надає
правову допомогу, а не представнику
сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до положень ч.1
ст.303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд не знаходить підстав для її
задоволення, оскільки ПАТ КБ
„ПриватБанк" не надано доказів на
підтвердження незаконності висновку
суду першої інстанції про пропуск
позивачем строку на звернення до суду
за захистом порушеного права.

Відмовляючи ПАТ КБ „ПриватБанк" в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив трирічний строк звернення до
суду за захистом порушеного права.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд, зважаючи на таке.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 22.11.2005 року
ОСОБА_5 подав до ЗАО КБ „ПриватБанк"
(згодом перейменовано на ПАТ КБ
„ПриватБанк") заяву, в якій просив
відкрити рахунки та надати
перераховані у розділі „банківські
послуги" послуги : кредитну карту VISA GOLD,
у валюті -гривня, сума кредитного
ліміту 25 000 грн., строк дії карти - один
рік (а.с.7,8).

У цій заяві також зазначено, що ОСОБА_5
ознайомлений та згоден з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною картою та
Тарифами банку, що остання виражає свою
згоду на те, що ця заява разом з
вказаними Умовами, Правилами та
Тарифами складає між нею та банком
договір про надання банківських
послуг.

Звертаючись до суду з позовом в червні
2014 року, ПАТ КБ „ПриватБанк" просив
стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за
вказаним кредитним договором в сумі 76
298 грн. 61 коп., яка складається з
заборгованості по тілу кредиту в сумі 28
937 грн. 52 коп., процентам за користування
кредитом в сумі 47 361 грн. 07 коп.,
обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що
відповідач не виконує взяті а себе
зобов'язання, в результаті чого виникла
нова прострочена заборгованість.

По справі встановлено, що на виконання
своїх зобов'язань за договором Банком
було відкрито картковий рахунок
відповідачу в гривнях і проводилося
здійснення його обслуговування згідно
з договором.

Відповідно до Умов і правил надання
банківських послуг, укладений договір
складався із письмової заяви
позичальника від 22 листопада 2005 року,
Умов і правил надання банківських
послуг та Правил користування
платіжною карткою.

За положеннями п.п. 6.5-6.6 вищевказаних
Умов і правил надання банківських
послуг, які є невід'ємною частиною
укладеного сторонами кредитного
договору, відповідач мав погашати
заборгованість по кредиту, процентам
за його використання, перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено,
що строком договору є час, протягом
якого сторони можуть здійснити свої
права і виконати свої обов'язки
відповідно до договору.

Пунктом 9.12 передбачено, що договір діє
12 місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
строк.

По закінченню строку дії відповідна
карта продовжується банком на новий
строк (шляхом надання клієнту карти з
новим строком дії), якщо раніше (до
начала місяця закінчення строку дії) не
надійшла письмова заява Держателя
карти про закриття картрахунку, а також
за умови наявних грошових коштів на
картрахунку для сплати послуг за
виконання розрахункових операцій по
картрахунку (в передостанній день
місяця закінчення строку дії), та при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором (п. 3.1.3 розділу II
„Правила користування платіжною
карткою") (а.с.23).

Згідно заяви ОСОБА_5 (а.с.7) йому була
видана карта строком дії 1 рік.

Ні до суду першої інстанції, ні
апеляційному суду представником
позивача не надано доказів на
підтвердження того, що по закінченню
строку дії платіжної картки, виданої
ОСОБА_5 який був встановлений до
листопада 2006 року було здійснено
перевипуск вказаної картки з
продовженням строку її дії, та що така
картка була видана ОСОБА_5

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_5 останню операцію по
зняттю коштів з карткового рахунку
здійснив 28 лютого 2006 року, останнє
поповнення карткового рахунку
здійснив - 07 серпня 2006 року (а.с.77).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями із визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

У разі неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про пропуск позивачем строку
позовної давності є обгрунтованим з
врахуванням того, що строк дії картки
продовжено не було і він закінчився 22
листопада 2006 року, а тому строк
позовної давності сплинув 22 листопада
2009 року, а позов подано 02 червня 2014 року.

Такий висновок суду узгоджується з
правовою позицією, висловленою
Верховним Судом України в постанові
від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс14), в якій
зазначено, що за таким договором, що
визначає щомісячні платежі погашення
кредиту та кінцевий строк повного
погашення кредиту перебіг позовної
давності (ст. 257 ЦК України) щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту в повному обсязі -
зі спливом останнього дня місяця дії
картки (ст. 261 ЦК України).

Не заслуговують на увагу доводи
апелянта про відсутність підстав для
відшкодування відповідачу понесених
витрат на оплату послуг щодо надання
правової допомоги, оскільки ці доводи
грунтуються на невірному розумінні
апелянтом вимог закону.

Зважаючи на наведене, підстави для
задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ
„ПриватБанк" та ухвалення нового
рішення про задоволення позовних вимог
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ПриватБанк" відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 27 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: