У Х В А Л А

Іменем України

14 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух
О.А.,

суддів - Леска В.В.,
Чужі Ю.Г.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Перечинського районного суду
від 23 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
спонукання виконання мирової угоди та
стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2
(яка 5 вересня 2014 року отримала паспорт
громадянина України на прізвище
„ОСОБА_2"), у якому просив спонукати
відповідачку до виконання мирової
угоди, що визнана ухвалою
Перечинського районного суду від 30
листопада 2011 року, та стягнути з
відповідачки 12 950 доларів США, що
еквівалентно 103 470,5 грн.

Позов мотивовано тим, що 30.11.2011 між
сторонами було укладено мирову угоду,
що визнана судом, відповідно до умов
якої відповідачка зобов'язалася
виплатити позивачу вартість 1/3 частини
будинку АДРЕСА_1, що становить 12950
доларів США у гривневому еквіваленті, а
позивач після сплати цих коштів
зобов'язався звільнити займаний ним
будинок та передати право власності
своєї частки у будинку відповідачці у
термін два місяці з моменту повної
сплати нею коштів. Однак, відповідачка
не виконала умови укладеної мирової
угоди та взяті на себе зобов'язання.

Рішенням Перечинського районного
суду від 23 грудня 2013 у задоволенні
позову відмовлено.

На таке рішення позивачем було
подано апеляційну скаргу, в якій він
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
його позову. Вважає, що судом першої
інстанції було неправильно
встановлено обставини, які мають
значення для справи, та порушено норми
процесуального і матеріального права.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 19 лютого 2014
року, ухвалене за результатами
розгляду цієї апеляційної скарги, було
скасовано ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 липня 2014 року, та справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю -
доповідача, поясненя осіб, які
з'явились в судове засідання,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
у мировій угоді не встановлено строку
виконання відповідачкою зобов'язання,
а позивач не надав суду доказів, які б
свідчили про те, що він належним чином
пред'явив свою вимогу щодо його
виконання.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, 30 листопада 2011 року
в процесі розгляду справи про поділ
спільного майна подружжя та визнання
права власності на частину будинку та
частину земельної ділянки, між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 була укладена мирова угода,
яка визнана ухвалою Перечинського
районного суду Закарпатської області
від 30 листопада 2011 року (а.с.5-7).

За умови мирової угоди сторони взяли на
себе наступні зобов'язання:

1) визнати право власності на 1/3 частину
будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, а 2/3 частини
цього будинку за ОСОБА_2;

2) ОСОБА_2 зобов'язалася виплатити
ОСОБА_1 вартість 1/3 частину будинку
АДРЕСА_1 у грошовій одиниці України -
гривні, еквавілентним 12950, 00 доларів
США, а ОСОБА_1 після повної виплати цієї
грошової суми зобов'язався звільнити
займаний ним будинок та передати право
власності своєї частки у розмірі 1/3
частини будинку ОСОБА_2 у термін два
місяці з моменту повної виплати цієї
грошової суми;

3) витрати, пов'язані з передачею ОСОБА_2
права власності частки будинку ОСОБА_1
несе ОСОБА_2;

4) визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на земельну ділянку,
розташовану в АДРЕСА_2, розміром 0,125
гектарів по 1/2 частині кожному;

5) сторони зобов'язалися в подальшому не
висувати один одному претензії щодо
розподілу спільно-набутого майна.

Як вбачається із змісту мирової угоди,
строк виплати відповідачкою коштів в
ухвалі не встановлено, і на час
звернення позивача до суду з даним
позовом відповідачка не виконала своїх
зобов'язань зі сплати вартості частини
будинку.

Позивач у місцевому суді
отримував виконавчий лист та звертався
до Державної виконавчої служби для
примусового виконання умов мирової
угоди. Проте ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 3 липня 2013
року виконавчий лист, виданий
Перечинським районним судом, було
визнано таким, що не підлягає виконанню
(а.с.17-20).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 175 ЦПК України,
мирова угода - це досягнута між
сторонами в ході судового розгляду і
під контролем суду заснована на
взаємних поступках угода, яка по новому
визначає суб'єктивні права сторін у
справі та їх обов'язки не лише
процесуальні, а і матеріальні. Мирова
угода - це цивільно-правове
зобов'язання і до нього застосовуються
загальні правила Цивільного кодексу
України.

У наданій позивачем судовій практиці
ідеться про відповідальність за
невиконання зобов'язань, визначених
мировою угодою - зокрема, про
застосування ст. 625 ЦК України у випадку
прострочення виконання зобов'язання,
встановленого мировою угодою.

Як ствердив в судовому засіданні
ОСОБА_1, до Державної виконавчої служби
для виконання саме ухвали
Перечинського районного суду від 30.11.2011
як виконавчого документа він ще не
звертався. Натомість звернувся до суду
з даним позовом. Також вказав, що не
надав на вимогу відповідачки реквізити
банківського рахунку, на який вона може
внести відповідні кошти на виконання
мирової угоди.

Відповідач зверталась до приватного
нотаріуса Перечинського районного
нотаріального округу з проханням
надати реквізити депозитного рахунку
для перерахування на нього коштів для
позивача на виконання мирової угоди
(а.с.70-72). Проте таких даних нотаріусом
не було надано (а.с.73).

Зважаючи на викладене, судова колегії
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо відмови у
задоволенні позовних вимог, підстав
для скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції немає. Рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Перечинського районного суду
від 23 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча: Судді :