Справа № 413/2330/14-ц
Провадження № 2/413/1069/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Красний Луч

Краснолуцький міський суд Луганської
області

у складі: головуючого судді
Бичкова І. Г.,

при секретарі
Костенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Красний Луч
Луганської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до державного
підприємства "Донбасантрацит" про
стягнення моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до державного підприємства
"Донбасантрацит" про стягнення
моральної шкоди, і в обґрунтування
позовних вимог вказав про те, що з 15.11.1999
року по 05.11.2013 року знаходився у
трудових відносинах з відповідачем,
працюючи на ДП «Донбасантрацит» в
особі відокремленого підрозділу
«Шахта «Ізвестій». Загальний стаж
роботи в умовах шкідливого впливу
складає 27 років 4 місяці. В результаті
праці позивач отримав професійне
захворювання (отруєння), було
встановлено хронічний бронхіт ІІ
ступеня, пилової етиології, фаза
неповної клінічної ремісії,
пневмофіброз, емфізема легень.
Здоров»ю позивача було заподіяно
шкоду, що призвело до стійкої втрати
професійної працездатності.

Краснолуцьким міським центром
ВТК було встановлено 15% втрати
професійної працездатності з 17.12.2013
року - первинно, що підтверджується
відповідною довідкою.

У зв'язку з цим йому було завдано
глибоких фізичних та моральних
страждань, яких він зазнає у зв'язку з
каліцтвом заподіяного йому умовами
виробництва, що виникли у зв'язку з
переживанням постійного професійного
фізичного болю. Все це призвело до
вимушених змін у життєвих стосунках та
змінило його звичний життєвий уклад.
Він змушений постійно звертатися в
лікувальні заклади за медичною
допомогою, часто проходити курси
стаціонарного та амбулаторного
лікування. Позивач відчуває постійне
фізичне недомагання, внаслідок чого не
може займатися важким фізичним трудом.
Звертаючи увагу на протипоказання
лікаря, він не можу вести домашнє
господарство у звичному об'ємі та
темпі. Заборона лікаря у зв'язку з
каліцтвом підіймати важкі речі,
тривалий час знаходитися на ногах та
інше змушує його звертатися за
допомогою до третіх осіб, що викликає
для нього певний дискомфорт.

Крім того, позивач зазначив про те, що
згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди» право
на відшкодування моральної шкоди є
значною гарантією захисту прав і
свобод громадян. Законом України від
23.02.2007 року № 717-V «Про внесення змін до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», що
набрав чинності з 30.03.2007 року, виключено
ч. 3 ст. 34 Закону № 1105-XIV, яка передбачала
право потерпілого на відшкодування
моральної шкоди. Відтепер застраховані
громадяни, які потерпіли на
виробництві від нещасного випадку або
професійного захворювання, позбавлені
права на відшкодування моральної шкоди
за рахунок Фонду соцстраху, яке вони
мали відповідно до положень первинної
редакції цього Закону України.
Конституційний Суд України в своєму
Рішенні від 08.10.2008 року у справі № 1-32/2008
зазначені змини до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
визнав таким, що відповідають
Конституції України (є конституційним)
з огляду на те, що право цих громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та
ст. 237-1 КЗпП України їм надано право
відшкодувати моральну шкоду за рахунок
власника або уповноваженого ним органу
(роботодавця). Тому позивач змушений
звернутися до суду з заявою до
відповідача і просить суд стягнути з
державного підприємства
«Донбасантрацит» на його користь
заподіяну професійним захворюванням
моральну шкоду у розмірі 8 000 грн.

Представник відповідача - провідний
юрисконсульт державного підприємства
«Донбасантрацит» Яковлев О.І. надав
суду заперечення, в якому позовні
вимоги позивача не визнав та вказав про
те, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
працював на ш. ім. «Ізвестій» на
підземних роботах, що підтверджується
записами у його трудовій книжці. Як
зазначив позивач у позовній заяві (
підтверджується копією довідки),
Луганською МСЄК перший раз йому було
встановлено 15% втрати професійної
працездатності з 17.12.2013 року Наявність
у КЗпП України ст. 237-1 виключає
застосування до випадків завдання
моральної шкоди працівникові норм ст.
ст. 1167,1168 ЦК України, оскільки названі
норми встановлюють різні підстави для
виникнення обов»язку по відшкодуванню
моральної шкоди. Посилання позивача на
ст. 4 Закону України «Про охорону
праці», як на підставу відшкодування
моральної шкоди, представник
відповідача вважає помилковим,
оскільки у ст.9 вказаного закону
йдеться про те, що «відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров»я або
у разі смерті працівника, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків відповідно до Закону
України «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», а
Закон України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» не передбачає
можливості відшкодування потерпілим
на виробництві моральної шкоди, в тому
числі, за рахунок роботодавця.

Однією з правових підстав для
здійснення відшкодування моральної
шкоди позивач зазначає ст. 237-1 КЗпП
України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв»язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Враховуючи абз. 2 п.4.1. Рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року у справі № 1-92004, яке зазначає:
«Ушкодження здоров»я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов»язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання». Для виникнення обов»язку
власника або уповноваженого ним органу
з відшкодування потерпілому моральної
шкоди відповідно ст. 237-1 КЗпП України
потрібна одночасна наявність факту
моральних страждань потерпілого, факту
втрати ним нормальних життєвих
зв»язків і факту того, що наявні
моральні страждання вимагають від
потерпілого додаткових зусиль для
організації свого життя.

В своєму позові позивач вказав, що
заподіяна йому шкода призвела до
вимушених змін у життєвих стосунках та
змінила його звичайний життєвий уклад.
Жодного доказу наведених обставин у
позові вказано не було і до позову не
додавалося. Зокрема жодний документ із
доданих до позову не містить доказів
наявності протипоказань лікаря. на які
посилався позивач. В якості доказу
постійного звернення до лікувальних
закладів, до позову була прикладена
виписка з історії хвороби № 23274/1169 в
якій зазначено, що позивач знаходився
на стаціонарному обстеженні та
лікуванні у профпатологічному
відділенні ДОКЛ з 25.10.2013 року по 05.11.2013
року.

До того ж, відсоток втрати професійної
працездатності було встановлено
позивачеві з 17.12.2013 року МСЕК від 16.01.2014
року, тобто, доказів звернення до
лікувальних установ після
встановлення проценту втрати
професійної працездатності позивач
взагалі не наводить.

При цьому, відповідно п. 5 ч. 2 ст.119 ЦПК
України, позовна заява повинна містити,
зокрема, виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги; п.6) зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 вказаної статті ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Також в позові було зазначено: « … мені
було завдано глибоких фізичних та
моральних страждань, яких я зазнаю у
зв»язку з каліцтвом заподіяного мені
умовами виробництва, що виникли у
зв»язку з переживанням постійного
фізичного болю».

При цьому, наприклад, відповідно до
абз.7 розділу 1 інструкції про
встановлення причинного зв»язку
смерті з професійним захворюванням (
отруєнням) або трудовим каліцтвом,
затвердженої Наказом Міністерства
охорони здоров»я України від 15.11.2005
року № 606, трудове каліцтво (нещасний
випадок на виробництві) - ушкодження
здоров»я працівника внаслідок
нещасного випадку, що стався під час
виконання трудових обов»язків, що
підтверджується актом про нещасний
випадок, пов»язаний з виробництвом.

Жодного доказу підтверджуючого
наявність трудового каліцтва позивача
внаслідок нещасного випадку на
виробництві до позову не додано.

До того ж, як зазначається у позові
позивачеві було встановлено 15% втрати
професійної працездатності.

Відповідно до п.п. 2.13.5. порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня стійкої
втрати професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров»я пов»язане з
виконанням трудових обов»язків,
затвердженого Наказом Міністерства
охорони здоров»я України від 05.06.2012
року № 420, при невстановлені
інвалідності потерпілому на
виробництві, якщо він може у звичайних
виробничих умовах виконувати
професійну працю з помірним або
незначним зниженням складності робіт,
або із зменшенням обсягу виконуваної
роботи, або при зміні умов праці, що
призводять до зниження заробітку, або
якщо виконання його професійної
діяльності вимагає більшого
навантаження ніж раніше, відсотки
втрати професійної працездатності не
повинні перевищувати 25 відсотків.

Тобто, виходячи з вищевикладеного, з
визначеним позивачу процентом втрати
професійної працездатності він може
навіть у звичайних виробничих умовах
виконувати професійну працю з помірним
або незначним зниженням складності
робіт, він же зазначає у позові, що він
не може вести домашнє господарство у
звичайному об»ємі та темпі.

Крім того, згідно зі ст. 43 Конституції
України, кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується. ОСОБА_1,
реалізуючи своє право вільно обирати
працю, зробив свій осмислений вибір на
користь престижної та
високооплачуваної праці шахтаря.
Усвідомлюючи такі можливі наслідки
цієї праці, як втрата здоров»я або
навіть життя, позивач, обираючи вид
професійної діяльності на власний
розсуд, розпорядився своїм здоров»ям і
життям. Отже, підстав покладати на ВП ш.
ім.. «Ізвестій» ДП «Донбасантрацит»
відповідальність за нібито спричинені
професійним захворюванням моральні
страждання, немає. При прийомі на
роботу позивач був ознайомлений з
умовами виробництва, з можливими
наслідками роботи у підземних умовах, а
також з тим що праця у підземних умовах
неминуче призведе до захворювання,
тому чинним законодавством відразу
передбачені пільги та соціальні
гарантії, якими позивач користувався у
повному обсязі: скорочений робочий
тиждень, пенсія на пільгових умовах.
Додаткова відпустка, в тарифну ставку
підземних робітників включаються
доплати за шкідливі умови праці.

Вважаю, що позивач усвідомлював
можливі наслідки роботи під землею, але
роботи не припиняв, загальний стаж 27
років 4 місяці, оскільки був
зацікавлений у матеріальних
результатах своєї праці. Тому
представник відповідача просить
відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог у частині стягнення з
відповідача відшкодування моральної
шкоди у розмірі 8000 грн. у зв'язку з їх
необґрунтованістю.

У судове засідання позивач не з»явився,
надавши суду заяву про розгляд справи у
його відсутність. Позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

У судове засідання представник
відповідача не з»явився, надавши суду
заяву про розгляд справи у його
відсутність. Позовні вимоги не визнав.

Відтак суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи у
відсутність сторін, що у повній мірі
узгоджується та не суперечить
положенням ч.2 ст.158 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування
судового засідання технічним засобом
здійснює секретар судового засідання
або за розпорядженням головуючого
інший працівник апарату суду. У разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Судом встановлено, що з 15.11.1999 року по
05.11.2013 року позивач знаходився у
трудових відносинах з відповідачем,
працюючи на ДП «Донбасантрацит» в
особі відокремленого підрозділу
«Шахта «Ізвестій». Загальний стаж
роботи в умовах шкідливого впливу
складає 27 років 4 місяці.

Як вбачається з акту № 10 розслідування
хронічного професійного захворювання
від 02.12.2013 року, повний діагноз ОСОБА_1
за актом шахти імені «Ізвестій» ДП
«Донбасантрацит» є: хронічний бронхіт
ІІ (другої) ст. пилової етіології, фаза
неповної клінічної ремісії.
Пневмофіброз. Ефізема легень ЛН І ст. ЛН
1ст. Захворювання професійне,
встановлене вперше.

Відповідно до медичного висновку ЛОКБ
відділення профпатології від 04.11.2013
року, реєстраційний номер № 4/1158, ОСОБА_1
встановлений повний діагноз: Хронічний
бронхіт ІІ (другої) ст. пилової
етіології, фаза неповної клінічної
ремісії. Пневмофіброз. Ефізема легень
ЛН І ст. ЛН 1ст. Захворювання професійне,
встановлене вперше.

Також, відповідно до висновку МСЕК
серії 10 ААА № 224507 від 16.01.2014 року ОСОБА_1
первинно встановлено ступінь втрати
професійної працездатності з 17.12.2013
року - 15% до 01.01.2016 року.

Відповідно до ст. 23 ЦК
України моральна шкода потерпілого
від нещасного випадку на виробництві
чи професійного захворювання полягає,
зокрема у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Як наслідок,
моральна шкода, заподіяна умовами
виробництва, спричиняє порушення таких
особистих прав, як право на життя та
право на охорону здоров'я.

Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливостей їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з вищевикладеного, з
визначеним позивачу процентом втрати
професійної працездатності він може
навіть у звичайних виробничих умовах
виконувати професійну працю з помірним
або незначним зниженням складності
робіт.

Крім того, згідно зі ст. 43 Конституції
України, кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується. ОСОБА_1,
реалізуючи своє право вільно обирати
працю, зробив свій осмислений вибір на
користь престижної та
високооплачуваної праці шахтаря,
усвідомлюючи такі можливі наслідки
цієї праці, як втрата здоров»я. Позивач,
обираючи вид професійної діяльності на
власний розсуд, розпорядився своїм
здоров»ям і життям. Отже, підстав
покладати на ВП ш. ім. «Ізвестій» ДП
«Донбасантрацит» відповідальність за
нібито спричинені професійним
захворюванням моральні страждання,
немає. При прийомі на роботу позивач
був ознайомлений з умовами
виробництва, з можливими наслідками
роботи у підземних умовах, а також з
тим, що праця у підземних умовах
неминуче призведе до захворювання.
Тому чинним законодавством відразу
передбачені пільги та соціальні
гарантії, якими позивач користувався у
повному обсязі: скорочений робочий
тиждень, пенсія на пільгових умовах,
додаткова відпустка, в тарифну ставку
підземних робітників включаються
доплати за шкідливі умови праці.
Позивач усвідомлював можливі наслідки
роботи під землею, але роботи не
припиняв, його загальний стаж складає 27
років 4 місяці.

На підставі
зазначеного, суд вважає, що в позові
ОСОБА_1 слід відмовити за
необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60 ЦПК України, ст.
23 ЦК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" № 4 від
31.03.1995 року, -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до
державного підприємства
"Донбасантрацит" про стягнення
моральної шкоди відмовити за
необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Луганської області
через суд першої інстанції -
Краснолуцький міський суд Луганської
області, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Головуючий: