АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадженн7я № 22-ц/790/5711/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 640/1851/14-ц
Категорія: правочини
Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Котелевець А.В.,

суддів - Кіпенка І.С.,
Шаповал Н.М.,

за участю секретаря
- Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридична
фірма «Баярд» на рішення Київського
районного суду м. Харкова від 10 липня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма
«Баярд» про звернення стягнення на
предмет іпотеки,

в с т
а н о в и л а:

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся у
суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма
«Баярд» (далі - ТОВ «ЮФ «Баярд») про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

На обґрунтування вказав, що 21
липня 2010 року укладено нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2510
договір позики, за умовами якого він
передав у власність відповідачам, а
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 прийняли валютні
цінності у вигляді та в натурі на суму
65 000 дол. США 00 центів з зобов'язанням
повернути борг частинами згідно з
графіком у строк до 21 липня 2011 року.

В цей же день для забезпечення
виконання зобов'язань за договором
позики з ТОВ «ЮФ «Баярд» в особі
директора Міллера Д.В. укладено
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 2513 договір іпотеки,
предметом якого є нежитлові приміщення
цокольного поверху АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Харкова від 21 листопада 2013 року
на користь ОСОБА_1 з відповідачів
стягнуто борг в розмірі 58 481 доларів США
00 центів, що згідно курсу НБУ
еквівалентно 467 438 грн. 63 коп. В
задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 29 січня 2014 року
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 21 листопада 2013 року
змінено. З ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 стягнуто також проценти за
користування позикою в розмірі 9 818
доларів США 00 центів, що еквівалентно 78
475 грн. 27 коп., і 28 000 грн. 00 коп. пені.

Посилаючись на вказані обставини,
просив в рахунок погашення
заборгованості за договором позики від
21 липня 2010 року на суму 578 853 грн. 40 коп.
звернути стягнення на нежитлові
приміщення цокольного поверху АДРЕСА_1
шляхом застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 Закону України
від 5 червня 2003 року № 898-1У (з наступними
змінами) «Про іпотеку (далі - Закон №
898-1У), а саме - шляхом надання
іпотекодержателю права на продаж
предмета іпотеки будь-якій третій
особі-покупцю на його власний розсуд за
ціною, встановленою на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності або
незалежним експертом на стадії оцінки
майна на момент продажу; зобов'язати
ТОВ «ЮФ «Баярд» звільнити вказані
нежитлові приміщення та передати
предмет іпотеки в управління ОСОБА_1 на
період його реалізації за визначеною
ст. 38 Закону № 898-1У процедурою продажу.

Відповідач ОСОБА_2, представник ТОВ
«ЮФ «Баярд» позов не визнали,
посилаючись на те, що вартість предмета
іпотеки встановлена в договорі позики,
клопотання про призначення
товарознавчої експертизи щодо
вартості іпотечного майна позивач не
заявляв.

Рішенням Київського районного суду
м. Харкова від 10 липня 2014 року позов
задоволено.

В рахунок погашення
заборгованості за договором позики від
21 липня 2010 року на суму 578 853 грн. 40 коп.
звернуто стягнення на нежитлові
приміщення цокольного поверху АДРЕСА_1
шляхом застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 Закону № 898-1У, а
саме - шляхом надання іпотеко держателю
ОСОБА_1 права на продаж предмета
іпотеки будь-якій третій особі -
покупцю на його власний розсуд за
ціною, встановленою на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності або
незалежним експертом на стадії оцінки
майна на момент продажу.

ТОВ «ЮФ «Баярд» зобов'язана
звільнити нежитлові приміщення
цокольного поверху АДРЕСА_1 та передати
предмет іпотеки в управління
іпотекодержателя ОСОБА_1 на період його
реалізації за визначеною ст. 38 Закону №
898-1У процедурою продажу.

З ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «ЮФ «Баярд»
на користь ОСОБА_1 стягнуто по 81 грн. 20
коп. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЮФ
«Баярд», посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, неправильне застосування
норм матеріального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в позові. Зокрема зазначає, що
судом не враховані умови іпотечного
договору, в якому встановлена вартість
предмета іпотеки в розмірі 1 500 000 грн. 00
коп. та передбачений спосіб звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме -
передання його у власність позивача;
крім того підстави для зобов'язання
ТОВ «ЮФ «Баярд» звільнити спірні
нежитлові приміщення та передання
предмета іпотеки в управління
іпотекодержателя на період його
реалізації відсутні.

Позивач, інші відповідачі рішення
суду першої інстанції не оскаржили,
своїх заперечень на апеляційну скаргу
не надали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції - судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Підстави для звернення стягнення
на предмет іпотеки передбачені ст. 33
Закону № 898-1У.

Так, у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя (ч.
ч. 1, 3 ст. 33 Закону № 898-1У).

Можливість у разі неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання задовольнити вимоги
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки передбачена статтями 38, 39
Закону № 898-1У.

Спірними є нежитлові приміщення
цокольного поверху АДРЕСА_1, належні
ТОВ «ЮФ «Баярд» в особі директора
Міллера Д.В. на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 30 січня 2002 року приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 48, акту № 2175-В-С
прийму-передачі до нього від 30 січня 2002
року, Свідоцтва про право власності,
виданого Управлінням комунального
майна та приватизації Головного
управління економіки та комунального
майна виконавчого комітету
Харківської міської ради 19 березня 2002
року, зареєстрованого в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 21 липня 2010 року. Право власності
належним чином зареєстровано
Комунальним підприємством «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
21 липня 2010 року.

Матеріали справи свідчать, що 21
липня 2010 року укладено нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2510
договір позики, за умовами якого він
передав у власність відповідачам, а
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 прийняли валютні
цінності у вигляді та в натурі на суму
65 000 дол. США 00 центів з зобов'язанням
повернути борг частинами згідно з
графіком у строк до 21 липня 2011 року.

В цей же день для забезпечення
виконання зобов'язань за договором
позики з ТОВ «ЮФ «Баярд» в особі
директора Міллера Д.В. укладено
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 2513 договір іпотеки,
предметом якого є нежитлові приміщення
цокольного поверху АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Харкова від 21 листопада 2013 року
на користь ОСОБА_1 з відповідачів
стягнуто борг в розмірі 58 481 доларів США
00 центів, що згідно курсу НБУ
еквівалентно 467 438 грн. 63 коп. В
задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 29 січня 2014 року
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 21 листопада 2013 року
змінено. З ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 стягнуто також проценти за
користування позикою в розмірі 9 818
доларів США 00 центів, що еквівалентно 78
475 грн. 27 коп., і 28 000 грн. 00 коп. пені (а. с.
7-23).

З огляду на це, суд дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову та звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Справа розглянута в межах
заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про
встановлену в договорі іпотеки
вартість спірних нежитлових приміщень
та передбачений спосіб звернення їх у
власність не можуть бути прийняті до
уваги.

Так, в пункті 3 договору сторони
домовилися, що вартість предмета
іпотеки складає 1 500 000. Оцінка предмету
іпотеки проведена за згодою сторін, з
урахуванням ринкових цін на день
укладення договору та обсягу можливих
витрат, пов'язаних з його продажем.

Вартість предмета іпотеки,
встановлена пунктом 3 договору, не є
ціною, встановленою на момент продажу
відповідно до вимог Закону № 898-1У.

Згідно п. 11 договору у випадку
невиконання іпотекодавцем письмової
вимоги іпотекодержателя про усунення
порушення зобов'язань за цим договором
та/або договором позики у встановлений
іпотекодержателем строк, таку вимогу
іпотекодержатель може задовольнити за
рахунок предмету іпотеки, що є
предметом цього договору. Це
застереження відповідно до Закону
вважається договором про задоволення
вимог іпотекодержателя та свідчить про
набуття права власності на предмет
іпотеки іпотекодержателем.
Підписанням договору іпотекодавець
засвідчує, що він надає
іпотекодержателю згоду про набуття
права власності на предмет іпотеки
іпотекодержателем за власним
одноосібним письмовим рішенням
іпотекодерджателя набути предмет
іпотеки у власність. Іпотекодавець
підписанням договору засвідчує, що
наявність будь-яких інших документів,
крім договору та письмового рішення
іпотекодержателя набути предмет
іпотеки у власність, для реєстрації
права власності іпотекодержателя на
предмет іпотеки не вимагається. Ці
документи є правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно, що
є предметом іпотеки. Іпотекодержатель
набуває предмет іпотеки у власність за
вартістю, визначеною на момент такого
набуття на підставі оцінки предмета
іпотеки суб'єктом оціночної
діяльності; визначений договором
спосіб задоволення вимог
іпотекодерджажтеля не перешкоджає
укладенню окремого договору про
задоволення вимог іпотекодержателя
або застосувати інші встановлені
законом способи звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Отже, в договорі сторони обрали
способи порядку врегулювання питань
виконання зобов'язання щодо
забезпечувального обтяження, у тому
числі інші встановлені законом
способи звернення стягнення на предмет
іпотеки.

З позовом про визнання іпотечного
договору недійсним відповідачі не
звертались, що підтвердили в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог оцього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави
для висновку про те, що актами
цивільного законодавства України
надано право сторонам договору самим
обирати спосіб та порядок врегулювання
спірних питань щодо виконання умов
договору, зокрема, заставодержатель
має право на власний розсуд обрати
спосіб звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, у тому
числі й продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою - покупцем або на
публічних торгах.

Саме до цього зводяться правові
висновки, викладені в постанові
Верховного Суду України від 6 березня
2013 року № 6-10цс13.

Рішення Верховного Суду України,
вийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України (ст. 360-7 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі на
безпідставне зобов'язання ТОВ «ЮФ
«Баярд» звільнити нежитлові
приміщення цокольного поверху АДРЕСА_1
та передати предмет іпотеки в
управління іпотекодержателя ОСОБА_1 на
період його реалізації за визначеною
статтею 38 Закону № 898-1У процедурою
продажу не ґрунтується на законі.

Згідно зі ст. 14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
установлених договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України
визначено способи захисту цивільних
прав та інтересів, а також те, що суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Можливість передачі предмета
іпотеки в управління безпосередньо
передбачена Законом № 898-1У.

Так, згідно статті 34 Закону № 898-1У
після прийняття рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки і з метою
отримання продукції, плодів та доходів,
забезпечення належного господарського
використання переданого в іпотеку
нерухомого майна згідно з його
цільовим призначенням предмет іпотеки
на підставі договору між іпотекодавцем
і іпотекодержателем або рішення суду
може бути переданий іпотекодержателю
або іншій особі в управління на період
його реалізації у порядку,
встановленому цим Законом. Управління
майном здійснюється відповідно до
законодавства та умов, визначених
договором чи рішенням суду.

Продукція, плоди і доходи, отримані
в результаті управління предметом
іпотеки, спрямовуються на задоволення
забезпечених іпотекою вимог
іпотекодержателя, якщо інше не
встановлено договором або рішенням
суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308,
315, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридична
фірма «Баярд» відхилити.

Рішення Київського районного суду
м. Харкова від10 липня 2014 року залишити
залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно і
може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
його проголошення безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

судді