Справа № 569/4523/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
Рівненський міський
суд

в особі головуючої судді
Крижової О.Г.,

з участю секретаря Редько
К.О.,

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Андріанова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління державної
автоінспекції Управління міністерства
внутрішніх справ України в
Рівненській області про стягнення
заподіяних матеріальних та моральних
збитків, -

В С Т А
Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до
УДАІ УМВС України в Рівненській
області про стягнення заподіяних
матеріальних та моральних збитків.

В обґрунтування позовних вимог вказав,
що 28.05.2009 року інспектором ДПС ВДАІ УМВС
України в Рівненській області Ємцем
М.Ю. було винесено постанову серії АЕ
№0347450 по справі про адміністративне
правопорушення за ч. 2 ст.122 КУпАП та
притягнуто його до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу
розміром 500 грн. Постановою Гощанського
районного суду від 22.03.2010 року
адміністративний позов ОСОБА_1 про
скасування постанови серії АЕ № 0347450
від 28.05.2009 задоволено. Визнано
незаконною та скасовано постанову
інспектора ДПС ВДАІ УМВС України в
Рівненській області Ємця М.Ю. серії АЕ
№ 0347450 від 28.05.2009 року щодо притягнення
до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП. Гощанський
районний суд дійшов висновку, що
розглядаючи матеріали та виносячи
постанову серії АЕ № 0347450 від 28.05.2009
року інспектор ДПС ВДАІ УМВС України в
Рівненській області Ємец М.Ю. не
дотримав принципів безсторонності,
добросовісності, розсудливості,
рівності перед законом, запобіганню
несправедливої дискримінації та
прийняття рішень пропорційно, з
урахуванням прав особи, а за таких
обставин постанова не може бути
законною. З висновком Гощанського
районного суду погодився і Львівський
апеляційний адміністративний суд
ухваливши 07.11.2013 року ухвалу про
залишення постанови Гощанського
районного суду від 22.03.2010 року без змін.
В наслідок незаконного притягнення
його до адміністративної
відповідальності та відновлення своїх
прав ним були понесені матеріальні
витрати та заподіяні моральні збитки.
Покликаючись на викладені обставини,
просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав, з
мотивів викладених у заперечені,
просить відмовити в задоволені позову.

Вислухавши пояснення сторін та
вивчивши матеріали справи суд вважає,
що у задоволенні позову слід відмовити
із наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини,на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Як слідує з ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного судочинства.

Відповідно до ст.22 ЦК України
особа,якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95
р. (зі змінами та доповненнями) під
моральною шкодою потрібно розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями чи бездіяльністю
інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст.23 ЦК України моральна
шкода полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або
іншим ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Під
приниженням честі та гідності фізичної
особи потрібно розуміти поширення
недостовірної інформації про таку
особу, членів її сім'ї або близьких
родичів, внаслідок чого вона зазнала
фізичних чи душевних страждань.

У відповідності до вимог п. 5 Постанови
Пленуму Верховного суду України "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" від 31.03.1995 року (зі змінами та
доповненнями) при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди з'ясуванню підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинового
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача, вини останнього в
її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Однак, позивачем ОСОБА_1 не надано суду
будь-яких доказів факту завдання та
існування матеріальної шкоди в сумі 3
563,96 грн., а також не визначено, з яких
саме міркувань позивач виходить,
визначаючи розмір моральної шкоди в
розмірі 15 000 грн.

Крім того, ні ст. 386 ЦК україни, ні іншими
нормами чинного законодавства України
не передбачено право на відшкодування
моральної шкоди у правовідносинах, що є
предметом судового розгляду.

На сьогодні застосування принципу
презумпції моральної шкоди прямо не
випливає з чинного законодавства.
Загальне правило про розподіл тягаря
доказування, встановлене ст..60 ЦПК
України, яке передбачає, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень. І з цієї
точки зору потерпілий повинен довести
факт спричинення йому моральної шкоди,
щоб суд вирішив питання про
відшкодування на його користь.
Наступною умовою відповідальності за
заподіяння моральної шкоди є
протиправність поведінки - невиконання
юридичного обов'язку, встановленого
нормою права. Відповідно до форм
юридичних обов'язків протиправність
виступає у формі дії і бездіяльності.
При цьому, під протиправною дією
розуміють поведінку, що заборонена
законом, а під протиправною
бездіяльністю - невчинення особою дій,
які вона була зобов'язана за законом
вчинити.

Наявність причинного зв'язку між
протиправним діянням і моральною
шкодою, що є третьою підставою
відповідальності за завдану моральну
шкоду, виражає зв'язок протиправної
поведінки і шкоди, що настала, при якому
протиправність є причиною, а шкода -
наслідком. Заподіювач несе
відповідальність лише за ту шкоду, яка
є необхідним наслідком його поведінки.
Неправомірне діяння повинно бути
головною причиною, що з неминучістю
тягне за собою заподіяння моральної
шкоди, необхідною умовою настання
негативних наслідків у вигляді
фізичних або душевних страждань.

Беручи до уваги всі вище перераховані
обставини суд не вбачає жодних підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1
та вважає за доцільне в задоволенні
позову відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст. 11,
16, 22, 23, 386, 1166, 1167 ЦК України,
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4,
зі змінами внесеними ПВСУ від 25.05.2001
року №5, Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами України
законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
злочином і стягнення безпідставно
нажитого майна» від 31.03.1989 року №3 та
керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд -

В И
Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління державної автоінспекції
Управління міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
про стягнення заподіяних
матеріальних та моральних збитків -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через місцевий суд поданням
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення, а для
осіб які брали участь у справі але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення - протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Рівненського міського суду
О.Г. Крижова