Справа № 127/9774/13-ц Провадження №
22-ц/772/2636/2014Головуючий в суді першої
інстанції Антонюк В. В.Категорія 5
Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В. А.,
суддів:Зайцева А.Ю., Якименко М.М., при
секретаріПантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, за участю третіх осіб
без самостійних вимог: Управління
Державної автомобільної інспекції ГУ
МВС України у Вінницькій області,
нотаріуса ОСОБА_8, ОСОБА_9, про
витребування майна з чужого
незаконного володіння,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 31 січня 2014 року
у цій справі,

в с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом до ОСОБА_7 ОСОБА_6
звернулася в суд 22 квітня 2013 року.

У позовній заяві зазначала, що їй на
праві приватної власності належав
легковий автомобіль марки Susuki Grand Vitara AT
JLX (легковий універсал - В, чорного
кольору) 2008 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2.
08.02.2010 року позивачем було підписано
нотаріально посвідчену довіреність на
ОСОБА_9, але з чітко обмеженим обсягом
прав, а саме на право керування цим
транспортним засобом, строком дії до
08.08.2010 року. 26.05.2010 року позивачка
звернулась до приватного нотаріуса
ОСОБА_10 із заявою про дострокове
припинення цієї довіреності і
дізналась, що від її імені видано
довіреність на право розпорядження
автомобілем на ім'я ОСОБА_9 та
колишнього її співмешканця ОСОБА_11, яку
завірено нотаріусом ОСОБА_8 Жодних
документів у вказаного нотаріуса вона
не підписувала, її паспорт весь час був
при ній і з її володіння не вибував.

Вказала також, що 5 червня 2010 року з
листа Білоцерківського МРЕВ ДАІ їй
стало відомо, що належний їй
транспортний засіб було знято з обліку
ОСОБА_9 та незаконно продано ОСОБА_7 При
продажі автомобіля ОСОБА_9 діяв від її
імені надавши нотаріусу підроблене
доручення №811538 видане 16 лютого 2010 року.
По цьому факту Білоцерківським МВ ГУ
МВС України у Київській області
порушено кримінальну справу.

Посилаючись на ці обставини та
положення частини 1 статті 330 ЦК
України, статті 387, 388 цього Кодексу
ОСОБА_6 просила витребувати автомобіль
у ОСОБА_7 та передати їй - ОСОБА_6

У подальшому ОСОБА_6 уточнила вимоги та
збільшила їх. За тих же обставин
додатково завила вимогу про скасування
державної реєстрації транспортного
засобу зареєстрованого на відповідача
ОСОБА_7 Просила стягнути з відповідача
на її користь судові витрати (а.с.60 том
1).

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 31 січня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_12 в
інтересах ОСОБА_6, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове по суті заявлених
вимог.

Представник відповідача заперечувала
доводи апеляційної скарги через їх
безпідставність та просила апеляційну
скаргу відхилити, а оскаржуване
рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення по суті заявлених вимог.

Відповідно до положень частин 1 та 2
статті 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду законним і
обґрунтованим визнати не можна,
оскільки суд не виконав всі вимоги
цивільного судочинства та допустив
неправильне застосування норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Так, судом першої інстанції
встановлено і не заперечується
сторонами у справі, що позивачеві
ОСОБА_6 належав легковий автомобіль
марки Susuki Grand Vitara AT JLX (легковий
універсал - В, чорного кольору) 2008 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, що
підтверджується обліковою карткою
приватного ТЗ (а.с.12 том 1).

Не заперечується сторонами, що 8 лютого
2010 року ОСОБА_6 видала ОСОБА_9
нотаріально посвідчену довіреність
представляти її інтереси у відповідних
структурних підрозділах МВС України,
Страхових компаніях, чи в будь-яких
інших установах, підприємствах,
організаціях, у відносинах з іншими
учасниками дорожнього руху з питань,
пов'язаних із належним забезпеченням
експлуатації нею вказаного вище
транспортного засобу, без права
передоручення та зняття з обліку
автомобіля, строком до 8 серпня 2010 року
(а.с.47, 105 том 1), а також передала йому
вказаний автомобіль.

Згідно з наявною у справі ксерокопією
довіреності на управління та
розпорядження АТЗ від 16 лютого 2010 року
приватним нотаріусом Млинівської
районної приватної нотаріальної
контори ОСОБА_8 посвідчено довіреність
серії ВММ № 811538, якою ОСОБА_6
уповноважує ОСОБА_9 та ОСОБА_11 керувати
та розпоряджатися (зняти з обліку в
органах ДАІ, обміняти, продати, здавати
в оренду та інше) належним їй на
підставі свідоцтва про державну
реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_4
автомобілем марки Susuki Grand Vitara, рік
випуску 2008 року, двигун НОМЕР_5, кузов №
НОМЕР_2, державний номерний знак
НОМЕР_1, що знаходиться на обліку в
Білоцерківському РЕВ з 23.07.2009 року
(а.с.13, 124 том 1).

Виходячи із наданої позивачу
начальником Білоцерківського МРЕВ
ДАІ відповіді №489 від 5 червня 2010 року
вказаний автомобіль був знятий з
обліку ОСОБА_9 3 березня 2010 року на
підставі заяви та нотаріально
посвідченої копії доручення ВММ №811538
(а.с.18 том 1).

Із наданих суду документів, на
підставі яких була оформлена довідка
-рахунок на цей автомобіль при його
відчуженні, продаж автомобіля
відповідачу ОСОБА_7 здійснював ОСОБА_11
згідно з довіреністю серії ВММ № 811538
від 16 лютого 2010 року, про що свідчить
копія наданого ним паспорта НОМЕР_6
(а.с.119 -125 том 1).

Із облікової картки приватного ТЗ та
технічного паспорта на спірний
автомобіль вбачається, що з 04.06.2010 року
як власник цього транспортного засобу
зареєстрована ОСОБА_7 на підставі
Довідки-рахунку ДДР790157 від 06.03.2010 року
(а.с.46, 90, 120 том 1).

Встановлено і не оспорюється
сторонами, що ОСОБА_6 27 травня 2010 року
подала нотаріусу заяву про відміну
довіреності виданої нею 8 лютого 2010
року на ім'я ОСОБА_9 на підставі якої
дія довіреності припинена з 27 травня 2010
року (а.с. 109, 110 том 1).

Згідно з постановою дізнавача
Білоцерківського МВ ГУ МВС України у
Київській області Федоренко А.А. від 18
березня 2011 року порушено кримінальну
справу № 02-6994 за фактом підробки
довіреності серії ВММ № 811538 від 16.02.2010
року за ознаками злочину,
передбаченого ст. 358 ч.1 КК України,
провадження у якій, згідно
повідомлення СВ Білоцерківського МВ
16.11.2012 року, зупинено на підставі ст. 206
п.3 КПК України, тобто через те, що не
встановлено особу, яка вчинила злочин
(а.с. 20,70,71 том 1).

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про
скасування державної реєстрації
транспортного засобу зареєстрованого
на відповідача ОСОБА_7, а саме
легкового автомобіля марки Susuki Grand Vitara
AT JLX (легковий універсал - В, чорного
кольору) 2008 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, та
про витребування цього майна з чужого
незаконного володіння та передання
цього транспортного засобу їй, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач не довела факту вибуття
автомобіля з її власності поза її
волею, вибуття автомобіля з її
власності незаконно, а також, як це
вбачається із змісту судового рішення,
виходив із того, що відповідач є
добросовісним набувачем за відплатним
договором, а тому не може нести
відповідальність за дії осіб, які
незаконно заволоділи автомобілем.

Суд першої інстанції також виходив із
відсутності доказів у підтвердження
факту підроблення довіреності серії
ВММ № 811538 від 16 лютого 2010 року за якою
автомобіль був проданий відповідачу,
оскільки позивач відмовилась від
призначення судової почеркознавчої
експертизи, а висновок експерта, на
який вона посилається, проведений у
кримінальній справі досудове слідство
по якій не завершено, а тому суд
вказаний експертний висновок не
прийняв до уваги.

Проте повністю з таким висновком
погодитись не можна, оскільки такий
висновок суперечить нормам
матеріального і процесуального права,
що є підставою для скасування цього
рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову з
наведених вище підстав, зокрема
недоведеності позивачем вибуття
автомобіля з її власності не з її волі,
недоведеності позивачем незаконного
вибуття автомобіля з власності
позивача, суд не звернув увагу на те,
що позивач обрав спосіб захисту свого
права шляхом витребування автомобіля
у відповідача з правових підстав
визначених частиною 1 статті 330 ЦК
України та пунктом 3 частини 1 статті 388
цього Кодексу.

Відповідно до положення частини 1
статті 388 ЦК України у випадку, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Як вбачається зі змісту пункту 3
частини 1 статті 388 ЦК України випадки
витребування майна власником від
добросовісного набувача обмежені й
можуть мати місце за умови, що майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно, поза їх волею.
Наявність же у діях власника волі на
передачу майна іншій особі виключає
можливість його витребування від
добросовісного набувача.

Застосування вказаної норми можливе
за наявності встановлених судом
обставин які відповідають визначеним
у зазначеній нормі матеріального права
умовам (диспозиції).

За встановлених судом обставин які не
оспорюються сторонами позивач
передала автомобіль ОСОБА_9 за
дорученням за своєю волею (а.с.47, 105 том
1), а останній, як встановлено судом,
передав автомобіль у власність
відповідача за договором
купівлі-продажу, тобто ОСОБА_9 є особою,
якій позивач ОСОБА_6 передав майно за
своєю волею.

До встановлених судом обставин не
можна застосувати положення пункту 3
частини 1 статті 388 ЦК України, на яке
посилається позивач як на правову
підставу задоволення своїх вимог,
оскільки це положення передбачає
вибуття з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

За умови передання майна власником
іншій особі за своєю волею правових
підстав для витребування майна на
підставі положення пункту 3 частини 1
статті 388 ЦК України немає.

Отже, оскільки у діях ОСОБА_6, як
власника на той час автомобіля, було
воля на передачу майна іншій особі, то
можливість витребування автомобіля
від добросовісного набувача, яким є
відповідач ОСОБА_7, виключається.

За таких обставин, для вирішення
питання чи підлягає автомобіль
витребуванню у добросовісного покупця
в силу норми на яку посилається
позивач, сам по собі факт підробки
довіреності від 16 лютого 2010 року, за
якою у подальшому ОСОБА_9, як особа якій
власник передав автомобіль, продав у
подальшому цей автомобіль
відповідачу, вирішального значення не
має.

При вирішенні справи судом першої
інстанції також застосовані норми
матеріального права які не підлягають
застосуванню, а саме положення частин
перших статей 203 та 215 ЦК України.

Звертаючись в суд із зазначеними
позовними вимогами, обгрунтовуючи
правові підстави своїх вимог та
посилалась на положення частини 1
статті 330 ЦК України, положення статей
387, 388 цього Кодексу, позивач
визначилась та розпорядилась на свій
розсуд, як це передбачено правилами
частиною 2 статті 10 ЦПК України,
своїми правами щодо предмета спору.
Позивач обрала спосіб захисту свого
права шляхом витребування майна в
порядку встановленому положенням
пункту 3 частини 1 статті 388 ЦК України.

Самостійних вимог про визнання
договору купівлі - продажу автомобіля
недійсним за положеннями статей 203 та
215 ЦК України з наведенням правових
підстав для цього позивач не заявляла,
вважаючи заявлені вимоги про
витребування автомобіля достатніми
для захисту своїх прав.

Застосування при цьому судом до
правовідносин які склались між
сторонами положень закону що
передбачають інші ніж обрала позивач
способи цивільного захисту порушеного
права, а саме положень частин перших
статей 203 та 215 ЦК України, які
передбачають правові підстави
визнання недійсності правочину як
способу захисту порушеного права, є
таким що суперечить вимогам закону.

Отже, суд першої інстанції неправильно
витрактував норми матеріального права
які регулюють ці відносини та
неправильно застосував до
встановлених обставин норми
матеріального права, за якими позивач
просила вирішити спір.

В силу положень пунктів 3 та 4 частини 1
статті 309 ЦПК України зазначене є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
нового по суті заявлених вимог. За
встановлених обставин у задоволенні
позову слід відмовити з підстав
зазначених вище.

Згідно із положенням частини 4 статті 338
ЦПК України висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення є обов'язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при новому розгляді.

Вирішуючи цей спір апеляційний суд
ураховує висновки і мотиви Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у зазначеній вище ухвалі від 9
липня 2014 року відповідно до яких
ухвала апеляційного суду Вінницької
області від 24 лютого 2014 року у цій
справі скасована (а.с.56-58 том 2).

Виходячи із вказаних висновків та
мотивів суду касаційної інстанції
апеляційним судом урахована позиція
щодо способу захисту цивільного права
позивачем ураховуючи встановлені
судом обставини справи та положення
статті 16 ЦК України, які визначають
способи захисту цивільних прав та
інтересів. Урахована зокрема і позиція
щодо урахування положень закону щодо
співвідношення віндикації та
реституції як способів захисту.

Вирішуючи цей спір суд першої
інстанції не звернув увагу на те, що
купівля - продаж автомобілів (як
рухомого майна), на відміну від інших
договорів купівлі продажу, має свої
законодавчі відмінності, що передбачає
особливий порядок укладення договору.
Ці норми матеріального права мають
значення для правильного вирішення
спору.

Так, законодавством встановлено
спеціальний порядок купівлі - продажу
транспортних засобів, набуття права
власності на транспортний засіб та
його державної реєстрації на
власників.

Загальні правила купівлі - продажу, які
встановлені статтею 655 ЦК України,
передбачають, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
(товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Законодавство допускає, що інтереси
сторін при укладенні договору
купівлі-продажу можуть представляти
їх представники (статті 237, 239, 240, 244, 245 ЦК
України).

Правилами статті 19 Закону України «Про
автомобільний транспорт» та статті 34
Закону України «Про дорожній рух»
передбачено державну реєстрацію
транспортних засобів порядок
здійснення якої визначає Кабінет
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 7 вересня 1998 року № 1388
затверджено Порядок державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів (далі -Порядок).

Цим Порядком встановлюється єдина на
території України процедура державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів та інших
транспортних засобів, оформлення та
видачі реєстраційних документів і
номерних знаків і цей Порядок є
обов'язковим для всіх юридичних та
фізичних осіб, які є власниками
транспортних засобів, виробляють чи
експлуатують їх. Представники
власників транспортних засобів
виконують обов'язки та реалізують
права таких власників у межах наданих
їм повноважень (пункти 1 та 2 Порядку).

Пунктами 7 та 8 Правил передбачено, що
власники транспортних засобів,
юридичні та фізичні особи або їх
представники (далі власники)
зобов'язані зареєструвати їх протягом
10 днів після придбання або митного
оформлення, тимчасового ввезення на
територію України, або виникнення
обставин, що є підставою внесення змін
до реєстраційних документів.
Реєстрація транспортних засобів
здійснюється на підставі заяви
власника, поданої особисто, і
документів, що посвідчують його особу,
правомірність придбання транспортного
засобу, оцінку його вартості;
правомірність придбання транспортних
засобів, вузлів і агрегатів, які мають
ідентифікаційні номери,
підтверджується документами,
скріпленими підписом відповідної
посадової особи і печаткою, виданою
суб'єктами підприємницької діяльності,
які реалізують транспортні засоби та
видають довідки-рахунки, митними
органами, судами, нотаріусами, органами
соціального захисту населення,
підприємствами-виробниками
транспортних засобів та підрозділами
ДАІ, а також угодами, укладеними на
товарних біржах.

Для реєстрації транспортних засобів,
що перебували в експлуатації і
зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім
названих документів, додається
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу (технічний
паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про
зняття транспортного засобу з обліку.
Перед відчуженням, передачею такий
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження,
передача власником придбаних
транспортних засобів, не
зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не
проводиться. Реєстрація транспортних
засобів проводиться за умови сплати їх
власниками передбачених
законодавством податків, а також
внесення в установленому порядку
платежів за огляд транспортних
засобів, реєстрацію, перереєстрацію.
Зняття з обліку транспортних засобів
здійснюється після їх огляду в
підрозділі ДАІ на підставі заяви
власника з поданням документа, що
посвідчує його особу. Якщо
транспортний засіб знімається з обліку
у зв'язку з його відчуженням, у
свідоцтві про реєстрацію (технічному
паспорті) робиться відмітка про зняття
з обліку транспортного засобу для
реалізації в межах України (пункти 41,
43).

Отже, держава визнає, що власником
автомобіля в Україні може бути особа
яка дотрималась вказаного Порядку
отримання свідоцтва установленого
зразка про реєстрацію ТЗ з відміткою
про власника цього автомобіля.

На день вирішення спору відповідач
ОСОБА_7, згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу від
04.06.2010 року серії НОМЕР_7, реєстраційний
номер НОМЕР_3, 2008 року випуску, є
власником автомобіля марки Susuki Grand
Vitara АТ JLX, легковий універсал - В, номер
шасі, (кузова, рами) № НОМЕР_2. Місце
реєстрації - Вінницьке ВРЕВ УДАІ УМВС
України у Вінницькій області (а.с.12,46
том 1).

Відповідно частині 2 статті 328 ЦК
України право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Судом не встановлювалось незаконність
набуття права власності відповідачем
ОСОБА_7 на вказаний автомобіль. Таких
вимог позивач до суду не заявляла.

Отже, заявлений позов про витребування
майна не може бути задоволеним також і
з цих підстав.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду підлягає скасуванню через
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, а у справі слід
ухвалити нове рішення по суті
заявленого позову про відмову у його
задоволенні виходячи частково з інших
висновків та виходячи з інших
правових підстав.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 303, пунктом 2 частини 1 статті 307,
пунктами 3,4 частини 1 статті 309,
частиною 2 статті 314, статтею 316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 31 січня 2014 року
у цій справі скасувати. Ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
за участю третіх осіб без самостійних
вимог: Управління Державної
автомобільної інспекції ГУ МВС України
у Вінницькій області, нотаріуса ОСОБА_8,
ОСОБА_9, про витребування майна з чужого
незаконного володіння - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено на протязі двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді:
/підпис/ В.А.
Іващук

/підпис/
А.Ю. Зайцев

/підпис/
М.М. Якименко

Згідно з оригіналом

Суддя
В.А. Іващук