Провадження № 2/127/5804/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2014 року
м.
Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області у складі головуючого судді
Дернової В.В., при секретарі Тронт М.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Вінницької міської ради про визначення
часток у спільній сумісній власності
та визнання права власності у порядку
спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Вінницької міської ради про визначення
часток у спільній сумісній власності
та визнання права власності у порядку
спадкування за законом просила
визначити, що частка померлого ОСОБА_2,
1939 р.н., в праві спільної сумісної
власності на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, становила - 1/3;
визначити, що частка померлої ОСОБА_3,
1913 року народження, в праві спільної
сумісної власності на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
становила - 1/3; визнати за ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) право власності в порядку
спадкування за законом на 2/3 частини
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, що раніше належала
ОСОБА_2, 1939 року народження, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5, відповідно до свідоцтва
НОМЕР_5 про право власності на житло від
24 листопада 1994 року, мотивуючи свої
вимоги тим, що визначити частки у
спільній сумісній власності у
позасудовому порядку неможливо у
зв'язку зі смертю співвласників, а
також вона позбавлена можливості
оформити спадщину іншим шляхом (у
нотаріальному порядку) після смерті
чоловіка, оскільки спадкове нерухоме
майно не зареєстроване у встановленому
законом порядку і видача нотаріусом
свідоцтва про право на спадщину
неможлива.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 підтримав позовні
вимоги у повному обсязі та просив їх
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача - Вінницької
міської ради - за довіреністю
Гордійчук А.М. у судовому засіданні при
вирішенні справи поклалася на розсуд
суду.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
цивільної справи, матеріали спадкової
справи № 299/2014, матеріали
інвентаризаційної справи № 75900,
оцінивши докази у їх сукупності, суд
вважає, що позов обґрунтований та
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено наступні обставини
справи та відповідні їм
правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 04.01.2003 року.

ОСОБА_2, 1939 року народження, був сином
ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти
(у тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

Як вбачається з повідомлення Першої
вінницької державної нотаріальної
контори від 01.10.2014 року № 3253/01-16, за
даними Першої вінницької державної
нотаріальної контори та Спадкового
реєстру (спадкові справи), спадкова
справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5
ОСОБА_3 не заводилась.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину, якщо
він фактично вступив в управління
або володіння спадковим майном.

Як вбачається з довідки «ЖЕК № 5» від
24.10.2014 року № 4654, ОСОБА_3 на день смерті
ІНФОРМАЦІЯ_5 була зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1. Як вбачається з
довідки «ЖЕК № 5» від 28.04.2014 року № 1668,
ОСОБА_2 з 29.12.1994 року по день смерті
ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, ОСОБА_2 прийняв спадщину
після смерті ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3 від 09.12.2013 року.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, була
дружиною ОСОБА_2, що підтверджується
Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4
від 02.11.1962 року.

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи № 299/2014, позивач ОСОБА_1 прийняла
спадщину, подавши у передбачений
законодавством строк для прийняття
спадщини відповідну заяву про
прийняття спадщини від 06 травня 2014 року
до Першої вінницької державної
нотаріальної контори.

ОСОБА_7 (син спадкодавця ОСОБА_2)
відмовився від прийняття спадщини за
законом на користь своєї матері ОСОБА_1,
подавши до Першої вінницької державної
нотаріальної контори у передбачений
законодавством строк відповідну заяву
від 06 травня 2014 року.

Інших спадкоємців у ОСОБА_2 немає.

Таким чином, ОСОБА_1 є єдиним
спадкоємцем першої черги за законом
(відповідно до ст. 1261 ЦК України)
померлого ОСОБА_2.

Жмеринською дистанцією цивільних
споруд було видано Свідоцтво про право
власності на житло від 24.11.1994 року
згідно рішення від 24 листопада 1994 року
№ 1052 щодо права власності ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (без
визначення часток у спільному
сумісному майні).

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради
народних депутатів від 30.03.1995 року № 201
«Про перейменування окремих вулиць
міста Вінниці», з 1 травня 1995 року
перейменовано АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1.

Однак, як вбачається з матеріалів
інвентаризаційної справи № 75900,
зокрема, з повідомлення КП «ВМБТІ» від
25.07.2014 року № 3320, реєстрація права
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1 не проводилася. Згідно Витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 29.07.2014 року № 65058120, у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно відсутні відомості про
зареєстровані права ОСОБА_2 на частку
квартири під номером 12 (дванадцятим),
розташованої у житловому будинку
АДРЕСА_1.

З огляду на вказані обставини,
державним нотаріусом Першої
вінницької державної нотаріальної
контори Дишкант М.В. було винесено
Постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 29.07.2014 року №
2543/02-31, а саме про відмову ОСОБА_1 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на частку квартири під
номером АДРЕСА_1.

Згідно ст. 3607 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України; невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Відповідно до Правової позиції
(постанова Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 18
грудня 2013 року № 6-137цс13), право
власності на житловий будинок
набувається у порядку, який був чинним
на час завершення його будівництва.

На момент оформлення права власності
на квартиру АДРЕСА_1 законодавством не
була передбачена обов'язкова державна
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

Так, згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», права
на нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно);
майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності; право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом; спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України,
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності; у разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Згідно п. 1 Інформаційного листа
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування», при
розгляді справ про визнання права
власності на спадкове нерухоме майно у
випадках, якщо спадщина прийнята, проте
спадкоємцем не було одержано свідоцтво
про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не
здійснено державну реєстрацію права на
спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги,
що законодавець розмежовує поняття
«виникнення права на спадщину» та
«виникнення права власності на
нерухоме майно, що входить до складу
спадщини», і пов'язує із виникненням
цих майнових прав різні правові
наслідки; відповідно до норм ч. 5 ст. 1268
ЦК незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини та згідно із
ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину; статтею
1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця
звернутися за свідоцтвом про право на
спадщину на нерухоме майно, проте
нормами цієї статті, так само як й
іншими нормами цивільного права, не
визначено правових наслідків
недотримання такого обов'язку у виді
втрати права на спадщину; виникнення у
спадкоємця права на спадщину, яке
пов'язується з її прийняттям, як
майнового права зумовлює входження
права на неї до складу спадщини після
смерті спадкоємця, який не одержав
свідоцтва про право на спадщину (статті
1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної
реєстрації (ст. 1299 ЦК); якщо спадщина
відкрилась у період чинності ЦК УРСР,
застосовуванню підлягають норми ЦК
УРСР про належність спадщини
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
незалежно від оформлення права на
спадщину.

Таким чином, відповідно до вимог ст. ст.
1216, 1218 ЦК України, 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, увійшли до складу спадщини
ОСОБА_2.

Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може
захистити цивільне право або інтерес у
спосіб, що встановлений договором або
законом, а тому у даному випадку
існують підстави та необхідність для
захисту прав позивача шляхом
визначення часток у спільній сумісній
власності та визнання права власності
у порядку спадкування за законом,
оскільки іншим шляхом захистити
цивільне право позивача неможливо (на
переконання суду, позивачем було вірно
обрано спосіб захисту, оскільки дії
нотаріуса є правовірними, а тому
підстави для їх оскарженні відсутні), а
отже позов підлягає задоволенню.

За клопотанням позивача судові витрати
слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 3607 ЦПК
України, на підставі ст. 55 Конституції
України, ст. ст. 16, 328, 355, 368, 370, 392, 1216, 1218,
1261, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст. ст.
529, 549 ЦК УРСР, ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
Правової позиції, викладеної у
постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 18
грудня 2013 року № 6-137цс13, Інформаційного
листа Пленуму Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_3 у спільній
сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1
становила 1/3.

Визначити, що частка ОСОБА_2 у спільній
сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1
становила 1/3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ІПН НОМЕР_1, право власності на 2/3
частки квартири АДРЕСА_1, у порядку
спадкування за законом після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2.

Судові витрати залишити за
позивачем.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
термін з дня його проголошення.

Суддя