У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за скаргою ОСОБА_3 на постанови
Корольовського відділу державної
виконавчої служби Житомирського
міського управління юстиції про
закриття виконавчого провадження, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 15 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із скаргою, в якій просив визнати
незаконними та скасувати:

- постанову державного
виконавця від 29 березня 2011 року про
закінчення виконавчого провадження
щодо виконання судового рішення згідно
з виконавчим листом від 22 грудня 2010
року № 2-1378, виданим Корольовським
районним судом м. Житомира, про
зобов'язання Приватого підприємства
«Автоприват» (далі - ПП «Автоприват»)
повернути Приватному підприємству
«Паралель» (далі - ПП «Паралель») в
натурі приміщення гуртожитку за № 12
літ. А, а саме: приміщення 12-1, 12-2, 12-3, 12-4,
12-5 загальною площею 53,2 кв. м, що
знаходиться по
АДРЕСА_1;

- постанову державного
виконавця від 18 лютого 2013 року про
закінчення виконавчого провадження
щодо виконання судового рішення згідно
з виконавчим листом від 28 серпня 2012
року № 2-1378, виданим Корольовським
районним судом м. Житомира, про
зобов'язання ПП «Автоприват» повернути
ПП «Паралель» в натурі приміщення 1-го
поверху гуртожитку літ. А, а саме:
приміщення 16-1, 16-2 загальною площею
17,8 кв. м, що знаходиться по
АДРЕСА_1.

Крім того, просив поновити строк на
оскарження постанов державного
виконавця про закінчення виконавчих
проваджень, посилаючись на те, що про їх
існування не знав.

В обґрунтування своїх вимог зазначав,
що рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 05 жовтня 2010 року
частково задоволено позовні вимоги
ОСОБА_3 до ПП «Паралель» та ПП
«Автоприват» про визнання договору
купівлі-продажу недійсним.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 26 червня
2012 року зазначене рішення суду
першої інстанції було частково
скасовано та ухвалено нове, яким
визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 18 жовтня
2007 року приміщення 1-го поверху
гуртожитку (приміщення 16-1, 16-2)
загальною площею 17,8 кв. м по АДРЕСА_1.

Зобов'язано ПГІ «Автоприват» повернути
ПП «Паралель» в натурі зазначені
приміщення.

На виконання судових рішень були
видані виконавчі листи, які передані до
Корольовського відділу державної
виконавчої служби Житомирського
міського управління юстиції.

Постановами державного виконавця були
закінчені виконавчі провадження на
підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження». Про це йому
стало відомо лише при отриманні
відповіді на його запит до державної
виконавчої служби 29 січня 2014 року.

Вважає, що державним виконавцем не в
повній мірі здійснено виконавчі дії
щодо повернення боржником спірних
приміщень, оскільки державну
реєстрацію на спірні приміщення в
новому електронному реєстрі прав
власності на нерухоме майно не
проведено, а отже, це свідчить про
невиконання судових рішень.

Ухвалою Корольовського районного суду
м. Житомира від 28 лютого 2014 року скаргу
ОСОБА_3 задоволено частково.

Поновлено строки на оскарження
постанов державного виконавця
Корольовського відділу державного
виконавчої служби Житомирського
міського управління юстиції про
закінчення виконавчих проваджень від
29 березня 2011 року № 23702298 та від 18
лютого 2013 року № 34946167.

Визнано незаконною та скасовано
постанову державного виконавця від 29
березня 2011 року про закінчення
виконавчого провадження щодо
виконання судового рішення згідно з
виконавчим листом від 22 грудня 2010
року № 2-1378, виданим Корольовським
районним судом м. Житомира.

У задоволенні скарги в частині
визнання незаконною та скасування
постанови державного виконавця від 18
лютого 2013 року про закінчення
виконавчого провадження щодо
виконання судового рішення згідно з
виконавчим листом від 28 серпня 2012 року
№ 2-1378, виданим Корольовським районним
судом м. Житомира відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 15 травня
2014 року ухвалу суду першої
інстанції в частині скасування
постанови державного виконавця від 29
березня 2011 року про закінчення
виконавчого провадження щодо
виконання судового рішення згідно з
виконавчим листом від 22 грудня 2010 року
№ 2-1378, виданим Корольовським районним
судом м. Житомира, скасовано та
ухвалено нову, якою ОСОБА_3 відмовлено
у задоволенні скарги в цій частині.

У касаційній скарзі, поданій
представником ОСОБА_4, ОСОБА_3
просить скасувати ухвалу суду
апеляційної інстанції, залишити в силі
ухвалу місцевого суду від 28 лютого 2014
року, мотивуючи свою вимогу порушенням
норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи встановлено, що ПП
«Паралель» на праві приватної
власності належали приміщення 1-го
поверху гуртожитку (літ. А: приміщення
15-1, 16-1, 16-2), загальною площею 35,8 кв. м та
приміщення по вул. Київській,114 у м.
Житомирі (12-1, 12-2, 12-3, 12-4, 12-5), загальною
площею 53,2 кв. м.

18 жовтня 2007 року та 23 січня 2008 року
Нестерчук І.О., діючи як директор ПП
«Паралель», здійснив відчуження
належного ПП «Паралель» нерухомого
майна.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 05 жовтня 2010 року,
яке набрало законної сили, визнано
недійсним вищевказані договори
купівлі-продажу та зобов'язано ПП
«Автоприват» повернути ПП «Паралель»
вказані приміщення, а ПП «Паралель»
зобов'язано повернути ПП «Автоприват»
отримані за договором кошти.

На виконання вказаного судового
рішення видано виконавчі листи
від 22 грудня 2010 року № 2-1378 та від 28
серпня 2012 року № 2-1378, які передано на
виконання до Корольовського відділу
ДВС Житомирського МУЮ.

За наслідками проведених
Корольовським ВДВС Житомирського МУЮ
виконавчих дій, постановами від 29
березня 2011 року та від 18
лютого 2013 року виконавчі провадження
закрито на підставі п. 8 ст. 49 ЗУ «Про
виконавче провадження»

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
приміщення 12-1, 12-2, 12-3, 12-4, 12-5, загальною
площею 53,2 кв. м, залишаються
зареєстрованими за ПП «Автоприват» і у
власність ПП «Паралель» не
передавалися в порядку виконання
рішення суду.

При цьому суд, поновивши заявнику строк
на оскарження постанов державного
виконавця, зазначив, що про порушення
своїх прав він дізнався лише 29 січня 2014
року.

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу
суду першої інстанції в частині
скасування постанови державного
виконавця від 29 березня 2011 року та
постановляючи нову в цій частині про
відмову у задоволенні заяви, виходив із
дотримання останнім п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження».

З такими висновками погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Стаття 385 ЦПК встановлює строки для
реалізації права на звернення до суду
заінтересованої особи зі скаргою на
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або інших
посадових осіб органів державної
виконавчої служби у зв'язку з
примусовим виконанням судових рішень,
які за своєю правовою природою є
імперативними.

Правило про те, що скаргу може бути
подано до суду в десятиденний строк з
дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення її прав
або свобод, є загальним.

Аналіз окремих норм Закону України
«Про виконавче провадження», зокрема ч.
7 ст. 17, ч. 7 ст. 24, ч. 3 ст. 37, ч. 4 ст. 40, ч. 3 ст.
40, ч. 6 ст. 42, ч. 5 ст. 45, ч. 5 ст. 46, ч. 3 ст. 55,
ст. 59, ч. 2 ст. 87 та інших також свідчить
про те, що встановлено десятиденний
строк оскарження рішень, дій або
бездіяльності посадових осіб
державної виконавчої служби.

З матеріалів справи вбачається, що 04
червня 2013 року Корольовським районним
судом м. Житомира була розглянута заява
про скасування заходів забезпечення
позову, у якій було вказано про
виконання рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 05 жовтня
2010 року, рішення апеляційного суду
Житомирської області від 26 червня 2012
року та про закриття ДВС виконавчих
проваджень у зв'язку з виконанням цих
судових рішень.

У зазначеному судовому засіданні був
присутній і ОСОБА_3, тобто у червні 2013
року йому вже було відомо про наявність
оскаржуваних постанов державного
виконавця.

За таких обставин висновок суду про те,
що ОСОБА_3 лише 29 січня 2014 року
дізнався, що державним виконавцем
закінчено згадані вище виконавчі
провадження, у зв'язку з чим поновив
строк на їх оскарження, не відповідає
фактичним обставинам справи.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд
на зазначене також уваги не звернув.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені, ухвалені у справі судові
рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.
338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 15 травня 2014 року та
ухвалу Корольовського районного суду
м. Житомира від 28 лютого 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко