Єдиний унікальний номер 253/9979/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3090/2014
Головуючий в 1 інстанції Марченко Н.Ю.
Доповідач - Ткачук С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого
судді Осипчук О.В.,

суддів Смєлік
С.Г., Ткачук С.С.,

при секретарі
Біляєві М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Центрально-Міського районного суду
міста Горлівки Донецької області від 28
лютого 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання майна особистою
власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, у
якому просила розділити спільне майно,
яке нажито під час шлюбу з
відповідачем, а саме, квартиру АДРЕСА_1
з визначенням ідеальних часток кожного
по ? частку та визнати за кожним права
власності на ? частку квартири.

У зустрічному позові відповідач просив
визнати спіну квартиру його особистою
власністю, т.я. дана квартира була
придбана за договором міни без доплати
однокімнатної квартири, яка купувалась
за гроші отримані від його матері за
продаж іншої квартири, де він мав свою
частку.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду міста Горлівки
Донецької області від 28 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені:
визнано право власності кожного
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ? частину квартири
АДРЕСА_1. Вирішено питання судових
витрат. У задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
суд виходив з того, що спірна квартира
була придбана у період перебування
сторін в зареєстрованому шлюбі. Суд
прийшов до висновку,

що однокімнатна квартира АДРЕСА_2
також купувалась на спільні кошти
подружжя, а тому вимінів однокімнатну
квартиру на 3-х кімнатну квартиру
АДРЕСА_1 без доплати і тому дане
житлове приміщення перейшло у сумісну
власність подружжя, де розмір кожного
складає по ?. Враховуючи ці обставини
суд першої інстанції відмовив у
зустрічному позові.

З рішенням суду не погодився
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволені позовних вимог відмовити,
зустрічний позов задовольнити.

В обґрунтування доводів скарги
зазначає, що судом не взято до уваги
покази свідків, якими було доведено
факт того, що ОСОБА_1, придбав спірну
квартиру за його особисті кошти. Крім
того, вказує, що в реєстровому написі
права власності зазначено, що спірна
квартира в цілому належить ОСОБА_1
Також вказує, що однокімнатну квартиру
у 1999 році він купив за грошові кошти
матері, оскільки доходів на придбання
квартири на той час не мав, бо тільки
починав трудову діяльність. Позивач
ніякої участі в придбані квартири не
приймала, та доказів про те, що вказана
квартири була придбана за спільні
кошти позивач взагалі не надала. На
підставі викладеного, вважає, що судом
не повністю були досліджені все
обставини справи, неправильно оцінені
докази, що призвело до невірних
висновків та винесення помилкового
рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач та його представник
підтримали доводи скарги і просили
задовольнити.

Позивач вважає рішення законним та
обґрунтованим, а тому наполягала на
відхиленні апеляційної скарги.

Апеляційний суд визнає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції визнано
встановленим, що сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 1998
року. 29 грудня 1999 року подружжя купили
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, яку за
договором міни від 08.02.2008р. обміняли на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 без
доплати.

Вирішуючи питання власності
подружжя на однокімнатну квартиру
придбану у період шлюбу, суд першої
інстанції правильно виходив з
положення ст.22 КЗпШ, діючої на час
покупки квартири, якою було визначено,
що майно нажите подружжям за час шлюбу
є їх спільною сумісною власністю і
зробив висновок, що у зв'язку із міною
цієї квартири на спірну 3-х кімнатну
квартиру, а тому дана квартира на
підставі ст.60 СК також є майном
спільної сумісної власності подружжя
і шляхом визнання права власності на ?
частку спірної квартири за кожним
подружжям здійснив її розподіл.

Судом надано належна оцінка усім
доказам представленим відповідачем в
обґрунтування свого зустрічного
позову про визнання 3-кімнатної спірної
квартири його особистою власністю, а
саме, договорам купівлі-продажу
квартир родиною відповідача у період з
1995 по 2000 роки, показанням свідків,
документам про доходи подружжя у цей
період, на підставі яких відповідач
стверджував що однокімнатна квартира
АДРЕСА_2 була придбана нібито за його
особисті гроші отриманні від матері за
продаж 3-х кімнатної квартири по
АДРЕСА_3, яка купувалась у вересні 1995
року для нього та матері.

Висновок суду про відсутність
підстав для задоволення зустрічного
позову є обґрунтованим, бо жодний
представлений відповідачем доказ не
дає переконливих підстав для визнання
обставин купівлі у грудні 1999 року
однокімнатної квартири, під час
перебування у шлюбі з позивачем, за
особисті грошові кошти відповідача та
не дає підстав для визнання придбаної в
результаті міни спірної 3-х кімнатної
квартири його особистою власністю
відповідно до норми ст.57 СК.

Посилання в апеляційній скарзі про
те, що судом не взято до уваги покази
свідків ОСОБА_6, та ОСОБА_3, не
заслуговують на увагу, оскільки їх
пояснення спростовується матеріалами
справи та пояснення свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 Крім того, мати відповідача
ОСОБА_6 підтвердила, що після продажу
нею квартири по АДРЕСА_3 24 грудня 1999
року за 5597грн. придбала 05 січня 2000 року
2-х кімнатну квартиру за ціною 6720грн.,
т.т за ціну яка більше вартості
проданої квартири (а.с.88,97).

Щодо наявності в реєстраційному
написі права власності на спірну 3-х
кімнату квартиру АДРЕСА_1 зазначено
власником ОСОБА_1 також не заслуговує
на увагу, оскільки згідно ст. 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Суд першої інстанції всебічно і
повно з'ясував обставини справи, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судом норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи, тому до уваги не
приймаються.

Суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для скасування рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги не
має, доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і не спростовують
висновків суду, тому відповідно до
частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307,308,315 ЦПК України,
апеляційний суд

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Центрально-Міського
районного суду міста Горлівки
Донецької області від 28 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскарження в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: