АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9038/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Петрюк Т.М. Доповідач - Ремез
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

Головуючого судді - Ремеза В.А.

Суддів - Свистунової О.В.,
Єлізаренко І.А.,

при секретарі - Єремейчук О.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2,

на рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 5 вересня 2014р. по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на садибу, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012р. ОСОБА_2 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на садибу, посилаючись на те, що
рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 30.05.2012р. за нею та за
відповідачем було визнано в рівних
частках право власності на садибу,
незакінчену будівництвом (46%
готовності), яка знаходиться за адресою
АДРЕСА_1.

Вказана садиба під час шлюбу з
відповідачем фактично була завершена
будівництвом, однак відповідач
ухиляється скласти на неї технічну
документацію, і користується вказаним
домоволодінням одноособово,
позбавивши її права користування
належною їй часткою у спірному
домоволодінні, а тому позивач просила
усунути їй перешкоди у здійсненні
права власності на належну їй частку в
домоволодінні, зобов'язавши
відповідача усунути будь-які перепони
в здійсненні нею свого права спільної
власності на дану садибу, та надання
доступу до всіх будівель та споруд,
розташованих на території садиби і
передати їй ключі від вхідних дверей та
хвіртки до садиби, а також ключі від
будинку та господарських будівель на
території садиби та заборонити ОСОБА_3
у будь-який спосіб створювати їй
перешкоди у здійсненні права власності
на належну їй частку у домоволодінні.

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 05.09.2014р. ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3
про усунення перешкод у здійсненні нею
права власності на належну їй частку в
садибі, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
її позовні вимоги, посилаючись на те, що
суд невірно застосував норми
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог про усунення перешкод у
здійсненні права власності на
домоволодіння, суд першої інстанції
виходив з того, що згідно рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 30.05.2012р.
в порядку розподілу спільного
сумісного майна подружжя за позивачкою
ОСОБА_2 визнано право власності на ?
частину незакінченого будівництвом
домоволодіння (46% готовності)
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, тоді
як на час розгляду справи суттєво
змінився стан готовності спірного
домоволодіння розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, оскільки сам будинок
та прибудова складають більше 90%
готовності, а господарські та інші
споруди мають 100% готовності, а тому
враховуючи, що позивачу належить лише
право власності на ? незакінченого
будівництвом домоволодіння (46%
готовності) і матеріалами справи не
визначено, яка саме частина
домоволодіння, та господарських споруд
в натурі відповідає ідеальній частці,
що належить позивачу, заявлені вимоги
ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

З такими висновками суду погодитись
неможливо, оскільки вони не
відповідають вимогам норм
матеріального права та обставинам
справи.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2, та ОСОБА_3, перебували в
зареєстрованому шлюбі з 15.06.2001р. по
26.02.2007р., і в період шлюбу 29.05.2003р. ними
був придбаний незавершений
будівництвом будинок (46% готовності),
розташований в АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 30.05.2011р.
незакінчене будівництвом
домоволодіння (46% готовності)
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
Дніпропетровської області визнано
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та визнано за ОСОБА_2
право власності на ? частину
незакінченого будівництвом
домоволодіння (46% готовності)
розташованого за вищевказаною адресою.

Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Цими правами власник
розпоряджається на власний розсуд.
Усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 41 Конституції, ч. 1 ст.
321 ЦК України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Враховуючи, що відповідно до рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 30.05.2012р.
в порядку розподілу спільного
сумісного майна подружжя за ОСОБА_2
визнано право власності на ? частину
незакінченого будівництвом спірного
домоволодіння (46% готовності), і
вказаним рішенням визначено що
відповідач також має право на ? частину
спірного домоволодіння (46% готовності),
а тому виходячи з того, що сторони у
рівних частках є співвласниками
спірного домоволодіння, і матеріалами
справи підтверджуються обставини
справи про те, що відповідач чинить
перешкоди позивачу у користуванні, та
володінні належною їй частиною
спірного домоволодіння, чим порушує
охоронювані законом права позивача, як
співвласника спірного домоволодіння,
колегія суддів вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на садибу підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів не приймає до
уваги заперечення ОСОБА_3 проти позову,
з посиланням на те, що він самостійно
провів значну кількість будівельних
робіт у зв'язку з чим відсоток
готовності домоволодіння значно
підвищився саме за його рахунок,
оскільки відповідно до вимог ст. 357 ЦК
України частки у праві спільної
часткової власності вважаються
рівними, якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або
законом, і доказів на підтвердження
таких заперечень він не надав.

Оскільки суд першої інстанції при
розгляді справи не врахував наведені
обставини, та норми права, якими
регулюються виниклі між сторонами
правовідносини, а тому рішення суду
першої інстанції про відмову ОСОБА_2
підлягає скасуванню на підставі ст. 309
ЦПК України з ухваленням по справі
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
здійсненні нею права власності на
належну їй частку в домоволодінні,
розташованому за адресою: вул.
Шевченко, 24., с. Посуньки
Верхньоднірповського району
Дніпропетровської області,
зобов'язавши ОСОБА_3 усунути перешкоди
в здійсненні нею свого права спільної
власності на домоволодіння, та надати
доступ до всіх будівель та споруд,
розташованих на території
домоволодіння, передавши їй ключі від
хвіртки до домоволодіння, а також ключі
від будинку та господарських будівель
на території домоволодіння.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_2
про заборону ОСОБА_3 у будь-який спосіб
створювати їй перешкоди у здійсненні
права власності на належну їй частку у
спірному домоволодінні, то вказані
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки викладені у позовній заяві
вимоги заявлені не конкретно, і суд не
може на майбутнє передбачити, які
перешкоди може вчинити відповідач
позивачу у користуванні власністю.

У зв'язку з задоволенням позовних вимог
ОСОБА_2 з ОСОБА_3 підлягають стягненню
судові витрати по справі на користь
позивача в порядку ст. 88 ЦПК України в
сумі 10 567,81грн., яка складається з витрат
на надання правової допомоги, на
загальну суму 4 350грн., витрат на сплату
судового збору, підтверджені
квитанціями, які складають 107,30грн. +
117,70грн. + 121,80грн. = 346,80грн., витрат
пов'язаних з проведенням
будівельно-технічної експертизи та
витопленням технічної документації на
будинок, підтверджені квитанціями про
сплату та чеками, які складають: 5
871,05грн.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 5 вересня 2014р. скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод задовольнити
частково.

Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_2
права власності на домоволодіння яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в
здійсненні ОСОБА_2 права спільної
власності на домоволодіння, та надати
доступ до всіх будівель та споруд,
розташованих на території
домоволодіння, передавши їй ключі від
хвіртки до домоволодіння, а також ключі
від будинку та господарських будівель
які знаходяться на території
домоволодіння яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 10 567,81грн.

Рішення апеляційного суду вступає в
силу з моменту проголошення але може
бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: