У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія ТREDEХ,
товариства з обмеженою
відповідальністю «DХ Центр», ОСОБА_6,
третя особа - ОСОБА_7 про розподіл майна
подружжя, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 5 листопада 2013 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 12 червня 2014 року,

встановила:

У липні 2009 року позивач звернулася до
суду з даним позовом, зазначивши в його
обгрунтування, що з 18 липня 1998 року по 25
червня 2008 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу, 20 квітня 2005 року ОСОБА_5 за
рахунок спільних сімейних коштів уклав
з АКБ «БАЗІС» договір банківського
вкладу на суму 12000 євро.

Крім того, 3 листопада 2005 року ОСОБА_5
придбано автомобіль

«SUBARU LEGACY», 1997 року випуску, який був
відчужений ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі-продажу від 16 вересня
2009 року через товарну біржу
«РАДАР».

Поряд з цим, за час шлюбу витрачено
спільні кошти у розмірі 293
028 гривень на придбання квартири
АДРЕСА_1, право власності на яку
зареєстровано за ОСОБА_7

Позивач зазначила, що в період з 25
березня 2002 року до 11 листопада 2007 року
ОСОБА_5 був учасником ТОВ «Компанія
TREDEX», до статутного капіталу якого вніс
7 790 гривень, що дорівнює 25 % його
загального розміру, з 20 серпня 2000 року
відповідач є власником 76,5 % статутного
капіталу TOB «DX Центр», до якого вніс 9 180
гривень.

Посилаючись на те, що право власності
на квартиру зареєстровано за батьком
відповідача, автомобіль продано
відповідачем після розірвання шлюбу
без її згоди, грошові кошти, що
знаходились на депозитному рахунку
витрачені відповідачем не в інтересах
сім'ї, позивач, уточнивши позовні
вимоги, просила в порядку поділу
спільного сумісного майна подружжя
стягнути з відповідача Ѕ частину
грошових коштів, витрачених останнім
на придбання квартири АДРЕСА_1
у розмірі 146 514 гривень визнати
недійсним договір купівлі-продажу
автомобіля «SUBARU LEGACY», 1997 року випуску,
державний номер № НОМЕР_1, укладений 16
вересня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6;
визнати за позивачем право власності
на Ѕ частину вищевказаного автомобіля;
стягнути з ОСОБА_5 на її користь 35 507
гривень 81 копійку в якості компенсації
вартості Ѕ частини автомобіля, 63 170
гривень в якості компенсації Ѕ частини
банківського вкладу у розмірі 12 000 євро;
визнати за нею право власності на 12,5 %
прибутку, а також всього майна та
грошових коштів, що належали ТОВ
«Компанія TREDEX» за період з 25 березня 2002
року по 11 листопада 2007 року;
стягнути з ТОВ «Компанія TREDEX» суму
грошових коштів, що складає 12,5 %
вартості майна вказаного товариства;
визнати за нею право власності на 38,25 %
прибутку, а також всього майна та
грошових коштів, що належали TOB «DX
Центр» у період з 20 серпня 2000 року по
6 березня 2009 року; стягнути з TOB
«DX Центр» суму коштів, що складає 38,25 %
вартості майна вказаного товариства;
стягнути з ОСОБА_5 3 895
гривень та 4 590 гривень в якості
компенсації Ѕ частини коштів, внесених
відповідачем до статутного капіталу
ТОВ «Компанія TREDEX» та TOB «DX
Центр» відповідно.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 5 листопада 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано автомобіль «SUBARU LEGACY», 1997 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, двигун
№ НОМЕР_2, кузов номер НОМЕР_3, спільною
сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частину автомобіля «SUBARU LEGACY», 1997 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, двигун
№ НОМЕР_2, кузов номер НОМЕР_3.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію, яка внесена на
депозитний рахунок Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Харківській області за
Ѕ частку автомобіля «SUBARU LEGACY», 1997 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, двигун
№ НОМЕР_2, кузов номер НОМЕР_3 у розмірі 5
450 гривень.

В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 12 червня 2014
року рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 5 листопада 2013 року
змінено.

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 Ѕ частину коштів,
внесених ОСОБА_5 до статутного капіталу
товариства з обмеженою
відповідальністю «DX Центр», у розмірі 4
590 гривень.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_8, просить залишити без змін
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення
компенсації Ѕ частини банківського
вкладу та в частині задоволення вимог
про стягнення Ѕ частини коштів,
внесених до статутного капіталу, а в
решті вимог рішення судів скасувати та
ухвалити нове про їх задоволення,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Так, встановивши, що спірний автомобіль
є спільною сумісною власністю подружжя
та врахувавши, що на час розгляду
справи транспортний засіб належить на
праві власності іншій особі,
відповідачем внесено на депозитний
рахунок ТУ ДСА в Харківській області
заставу для забезпечення позову у
розмірі 5250 гривень, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача грошову
компенсацію за Ѕ частку автомобіля.

Вирішуючи спір в частині стягнення
компенсації вартості Ѕ частини
квартири та Ѕ частини банківського
вкладу, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, правильно виходив з
того, що спірна квартира не є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, оскільки її власником є інша
особа, а грошові кошти, що знаходились
на депозитному рахунку, були витрачені
в інтересах сім'ї.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_4 Ѕ частини коштів,
внесених відповідачем до статутного
капіталу ТОВ «DX Центр» в сумі 4590
гривень, апеляційний суд, керуючись ч.
ч. 2,3 ст. 61 СК України, дійшов
обґрунтованого висновку про те, якщо
вклад до статутного капіталу
господарського товариства зроблено за
рахунок спільного майна подружжя, в
інтересах сім'ї, той з подружжя, хто не є
учасником товариства, має право на
поділ одержаних доходів.

Крім того, апеляційний суд встановив,
що з 25 березня 2002 року по 11
листопада 2007 року ОСОБА_5 був одним із
засновників TOB «Компанія TREDEX», а
оскільки доказів на підтвердження
отримання ним доходів позивачем не
надано, правомірно погодився з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову в частині
вимог про визнання за ОСОБА_4
права власності на 12,5 % прибутку, а
також всього майна та грошових коштів,
що належали ТОВ «Компанія TREDEX» за
вказаний період та стягнення з TOB
«Компанія TREDEX» суми грошових коштів, що
складає 12,5 % вартості майна
товариства.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи апеляційним судом
допущено порушення норм
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 5 листопада 2013 року в
частині, залишеній без змін рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 12 червня 2014 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 12 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Завгородня І.М.
Журавель
В.І.
Іваненко Ю.Г.