УХВАЛА

20 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: суддів: Кузнєцова В.О.,
Іваненко Ю.Г., Олійник А.С.,
Колодійчука В.М., Попович О.В.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання
права власності; за зустрічним позовом
ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення
комісійної винагороди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_8 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що 4
лютого 2008 року між нею та ОСОБА_9
укладений договір комісії, згідно з
яким останній зобов'язався за рахунок
позивачки укласти договір
купівлі-продажу іменних безпроцентних
(цільових) облігацій Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Екско-Плюс» (далі - ТОВ «Екско-Плюс»). У
подальшому вказані облігації мали бути
обмінені на об'єкт інвестування -
квартиру по АДРЕСА_1.

17 серпня 2009 року між сторонами
укладений договір комісії, за яким
відповідач зобов'язався за рахунок
позивачки укласти договір
купівлі-продажу іменних безпроцентних
(цільових) облігацій ТОВ «Екско-Плюс». У
подальшому зазначені облігації мали
бути обмінені на об'єкт нерухомості
-машино-місце у підземному паркінгу по
АДРЕСА_1. На виконання договорів
комісії позивачка надала ОСОБА_9
грошові кошти у повному обсязі.
Відповідач придбав відповідні
облігації, які у подальшому обміняв на
квартиру АДРЕСА_1 та машино-місця
АДРЕСА_3. Проте право власності
відповідач зареєстрував на себе.

Вважала такі дії незаконними та
просила визнати за нею право власності
на вказане нерухоме майно.

ОСОБА_9 звернувся до суду із зустрічним
позовом, у якому просив стягнути з
ОСОБА_8 винагороду за договорами
комісії від 4 лютого 2008 року та
від 17 серпня 2009 року.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 30 жовтня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 18
березня 2014 року, позов ОСОБА_8
задоволено. Визнано за ОСОБА_8 право
власності па квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 123,4 м2 , житловою
площею 67,6 м2 . Визнано за ОСОБА_8 право
власності на машино-місця АДРЕСА_3. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 4 червня 2014 року
касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 відхилено, рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 30 жовтня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18
березня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання
права власності; за зустрічним позовом
ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення
комісійної винагороди.

На підтвердження своїх доводів заявник
долучив до заяви ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 липня 2014 року, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 6 серпня 2014 року, ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 липня 2014 року, ухвалених за
результатом розгляду, на його думку,
аналогічних справ, де по-іншому
застосовані норми матеріального права,
а саме: ст. ст. 60, 63, 65, 70 СК України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 «Про судову практику
застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України»,
під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

Наведені заявником доводи не містять
ознак неоднакового застосування одних
і тих самих норм матеріального права,
яке полягає у різному тлумаченні судом
змісту і сутності правових норм, що
призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин, які згідно
вимог вищенаведеної норми не є
підставами для перегляду судового
рішення.

Перевіривши заяву та додані до неї
матеріали, колегія суддів вважає, що
справа не підлягає допуску до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_9 про визнання права власності; за
зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8
про стягнення комісійної винагороди,
за заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 червня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Ю.Г.
Іваненко В.М. Колодійчук А.С. Олійник
О.В. Попович