У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів: Завгородньої І.М., Горелкіної
Н.А., Іваненко Ю.Г., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6, ОСОБА_7,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Аліма-Т», треті
особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартир та
витребування майна за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 22
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від
17 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ФОП ОСОБА_5,
ФОП ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ТОВ «Аліма-Т»,
треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, в
обгрунтування якого зазначив, що 15
грудня 2009 року на підставі договору
купівлі-продажу він придбав у ОСОБА_20
квартири за № № 1-7, 14-16, 18-22, 24, 25, 30, 39, 42, 45,
52-54, 60-64, 69, 70, 74, 75, 77, 78, 85, 86, 91, 94, 100 - 103, 112.
113, 115, 117, 118, 119, що розташовані в
житловому будинку АДРЕСА_1, в м. Харкові.

Його право власності на ці квартири
було зареєстроване в БТІ.

Позивач зазначив, що 11 вересня 2009 року
між ФОП ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_5
укладено договір купівлі-продажу
вказаних квартир, а 22 вересня 2009 року -
додаткову угоду до нього.

На підставі вказаних угод у власність
ФОП ОСОБА_5 передані квартири №№ 1-16,
18-26, 30, 31, 38, 39, 41, 42-48, 51-54, 60-64, 67, 69, 70, 74-80,
85-87, 91, 94, 98-103, 107, 110, 112, 113, 115-123, що
розташовані в житловому будинку
АДРЕСА_1

У листопаді 2010 року він дізнався, що
право власності на вказані квартири
мають ФОП ОСОБА_5 і ТОВ «Аліма-Т».

Рішенням господарського суду
Харківської області від 27 січня 2011 року
визнано дійсним договір
купівлі-продажу вказаних квартир від 11
вересня 2009 року, укладений між ФОП
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_5
Дане рішення набрало законної сили.

Вважає даний договір недійсним,
оскільки він нотаріально не
посвідчений і не пройшов державну
реєстрацію, а також послався на те, що
рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 16 квітня 2008 року визнано
право власності на будинок АДРЕСА_1 за
фізичними особами ОСОБА_7 і ОСОБА_6,
якими вони могли розпоряджатися, як
фізичні особи підприємці, могли лише
після відповідної реєстрації
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

31 березня 2010 року між ФОП ОСОБА_5 і ТОВ
«Аліма-Т» укладено договір
купівлі-продажу майнових прав на
вказані квартири загальною кількістю
80. В подальшому ТОВ «Аліма-Т»
звернулось з позовом до господарського
суду Харківської області про визнання
вказаного договору дійсним та визнання
за ними права власності на квартири.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 26 квітня
2011 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір
купівлі-продажу майнових прав та право
власності за ТОВ «Аліма-Т» на квартири
№ № 1-16, 18-26, 30, 31, 38, 39, 41, 42-48, 51-54, 60-64, 67, 69,
70, 74-80, 85-87, 91, 94, 98-103, 107, 110, 112, 113, 115-123, що
розташовані в житловому будинку
АДРЕСА_1

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 10
травня 2012 року рішення суду першої
інстанції скасоване і ухвалено нове
про відмову у задоволенні позову.

Посилаючись на те, що на даний час
квартири зареєстровані за
ТОВ «Аліма-Т», просив суд визнати
недійсним договір купівлі-продажу
№ 11/09/09 від 11 вересня 2009 року,
укладений між фізичними особами
підприємцями ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 та
витребувати у його власність від ТОВ
«Аліма-Т» квартири, які розташовані в
житловому будинку «В-5», що знаходиться
в АДРЕСА_1 в м. Харкові, а саме: № №1, 2, 3-7,
14-16, 18-21, 24, 25, 30, 39, 42, 45, 52-54, 60- 63,69, 70, 74, 75,77,
85, 86,91,94, 100-103, 112, 113, 115, 117, 118, 119.

Уточнивши позовні вимоги, просив
витребувати від ТОВ «Аліма-Т» квартири,
які розташовані у житловому будинку
«В-5», що знаходиться в
АДРЕСА_1, саме: № № 4, 5, 7, 15, 16, 21, 30, 39, 42, 53,
54, 60, 61, 63, 69, 70, 74, 91, 94, 100, 101, 117, 119.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 22 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 17 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове про задоволення позову,
посилаючись на порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив з того, що на
момент укладення договору
купівлі-продажу від 15 грудня 2009 року
спірні квартири знаходились у
власності ФОП ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу від 11 вересня
2009 року, укладеного між ФОП ОСОБА_6, ФОП
ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_5, який визнано
рішенням господарського суду від 27
січня 2011 року дійсним, а тому дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судом допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 22 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 17 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня
Н.А. Горелкіна
Ю.Г. Іваненко