Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2014 року Заставнівський районний
суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Угриновської Л.Я.

при секретарі Кулька О.І.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Заставна цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
територіальної громади с.Репужинці
Заставнівського району, ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадщину
за заповітом,

В С Т
А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом, в якому просить визнати за ним
право власності на житловий будинок із
господарськими спорудами, який
розсташований в АДРЕСА_1 в порядку
спадщини за заповітом після смерті
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4. В
мотивування позову посилається на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його мати
ОСОБА_3. За життя остання зробила
розпорядження своїм майно, а саме : все
своє майно, де б воно не було, і з чого
воно б не складалось заповіла йому.
Позивач посилається на те, що в
установленому порядку прийняв
спадщину, оскільки проживав із
померлою , крім того звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, проте у видачі
свідоцтва про право власності йому
відмовлено із-за відсутності
правовстановлюючих документів про
належність житлового будинку, котрий
розташований в АДРЕСА_1 спадкодавцеві.
Спадкоємцем, котрий має право на
обов"язкову частку в спадщині за
заповітом є його батько ОСОБА_1 , котрий
від своєї частки в спадщині
відмовився.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги повністю,
мотивував їх вищенаведеним.

Представник територіальної громади в
судове засідання не з"явився, в заяві до
суду просить розглядати справу у його
відсутності, позовні вимоги визнає
повністю.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов визнав. Вказав суду, що від своєї
частки в спадщині, котра залишилась
після смерті дружини ОСОБА_3
відмовився на користь сина ОСОБА_1, про
що подав до нотаріальної контори
відповідну заяву.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4
померла ОСОБА_3 . За життя остання
зробила розпорядження своїм майном,
склавши 28.01.2005 року заповіт, який був
посвідчений секретарем Репужинської
сільської ради за реєстровим №02,
згідно якого все своє майно заповіла
своєму синові ОСОБА_2. До складу
спадщини входить житловий будинок з
погосподарськими будівлями, що
розташований в АДРЕСА_1.

Вiдповiдно до ст.1222 ЦК України
спадкоємцями за заповiтом i за законом
можуть бути фiзичнi особи, якi є живими
на час вiдкриття спадщини.

Спадкоємцем в порядку ст. 1241 ЦК України
є чоловік померлої ОСОБА_1 , котрий від
свої частки в спадщині відмовився,
подавши до Заставнівської державної
нотаріальної контори відповідну заяву.

За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України
, спадкуванням є перехiд прав та
обов'язкiв (спадщини) вiд фізичної особи,
яка померла (спадкодавця), до інших осiб
(спадкоемців). Спадкування
здійснюється за заповiтом або за
законом. До складу спадщини входять yci
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент вiдкриття
спадщини i не припинилися внаслідок
його смерті, а тому прийняття спадщини
частинами не можливе.

Спадкоємець за заповiтом чи за законом
має право прийняти спадшину або не
прийняти її. Не допускається прийняття
спадщини з умовою чи iз застереженням.
Спадкоємець, який постiйно проживав
разом iз спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом шестимісячного
строку не заявив про вiдмову вiд неї.
Незалежно вiд часу прийняття спадщини
вона належить спадкоемцеві з часу
відкриття спадщини.

Вiдповiдно до ст. 1269 ЦК України
спадкоємець який бажає прийняти
спадщину, але на час смерть не проживав
постiйно iз спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини.

Згідно довідки №1287 від 14.07.2014 року
виданої виконавчим комітетом
Репужинської сільської ради із
померлою ОСОБА_3 проживав позивач-
ОСОБА_1, 1987 року народження та
відповідач -ОСОБА_2, 1952 року народження.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до
Заставнівської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини. Згідно якої заведена
спадкова справа № 157/2014, що
підтверджується Витягом про
реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37654126
від 17.06.2014 року .

Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК
України, спадкоємець, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, зобов"язаний звернутися до
нотаріуса за видачею йому свiдоцтва
про право на спадщину на нерухоме
майно.

На виконання вимоги даної статті,
позивач звернувся до нотаріальної
контори із відповідною заявою, проте
йому відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину по заповіту, оскільки
ним не було надано правовстановлюючих
документів на житловий будинок.
Вказане підтверджується Постановою
про відмову у вчиненні нотаріальних
дій від 22.08.2014 року .

Встановлено, що згідно рішення
Репужинської сільської ради від 22.01.1997
року було вирішено: передати
безоплатно у приватну власність
жительці с. Репужинці ОСОБА_3 земельну
ділянку площею 0,25 га, в тому числі для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд 0,25 га по АДРЕСА_1 .

Встановлено, що за життя ОСОБА_3 не
оформила документи на належне їй
нерухоме майно та не зареєструвала
його в органах БТІ.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснювався в Україні (УРСР) із 1979
року.

Згідно інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затверджена
заступником Міністра комунального
господарства Української РСР 31 січня
1966 року, яка втратила чинність на
підставі наказу Держжитлокомунгоспу
України від 13 грудня 1995 року № 56,
передбачала обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п. 20
Інструкції). Тобто записи у
погосподарських книгах визнавались в
якості актів органів влади (публічних
актів), що підтверджують право
приватної власності .

Вищий Спецiалiзований Суд України з
розгляду цивільних i кримінальних
справ в iнформацiйному листi вiд 16.05.2013 №
24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування" п 3.3.
наголошує, що всi господарсько-побутові
будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi
належать громадянам i були побудовані
до Указу Президії Верховної Ради
Української РСР вiд 22 січня 1979 року "Про
боротьбу з самовільним будівництвом
господарсько-побутових будiвель ", i під
час технічної інвентаризації не були
відображені в матеріалах
інвентаризації як самовільні, не
вiдносяться до категорії самовільних
(самочинних).

Також в даному листі зазначається, що
записи у погосподарських книгах, при
вирішенні питання про визнання права
власності на житлові будинки i споруди
у порядку спадкування, оцiнюються у
сукупності з iншими доказами, таким як:
рiшення про оформлення права власностi
громадян на будинки, технiчним
паспортом на будiвлi, документами про
вiдведення в установленому порядку
земельних дiлянок пiд забудову тощо.

Факт належності ОСОБА_3
вищезазначеного житлового будинку
підтверджується інвентарною справою,
згідно якої житловий будинок з
погосподарськими будівлями побудовані
в 1940-1960 роках.

Постанова Пленуму Верховного суду
України вiд 04.10.1991р. №7 "Про практику
застосування судами законодавства, що
регулююе право приватної власності
громадян на жилий будинок" у п. 9
зазначає, що право власності на
житловий будинок, збудований
громадянами на вiдведенiй в
установленому порядку на земельній
дiлянцi i прийнятий в експлуатацію
виникає з часу його реєстрації
виконкомі місцевої ради.

Громадяни, які збудували житлові
будинки до 05 серпня 1992 року, могли за
умови прийняття їх в експлуатацію
відповідними комісіями отримати
правовстановлюючі документи на
будинок, навіть якщо його споруджено
самовільно (самочинно) на земельній
ділянці , яка перебуває в їх законному
користуванні або у приватній
власності . За наявності відповідних
доказів судами може визнаватися право
власності в порядку спадкування на
спірні будинки, збудовані до 05 серпня
1992 року , на які спадкодавцем не було
отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно ст. 328 ЦК України , право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема iз
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо iнше прямо не
випливає iз закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України в разi
вiдсутностi документів на право
власності, власник може вимагати
визнання права власності в судовому
порядку.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст.1235,1236,1241,1268 ЦК України, ст.ст.213-215
ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності на житловий будинок з
господарськими спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1 Заставнівського
району Чернівецької області загальною
площею 48,40 кв.м, житловою площею 41,50 кв.м
, інвентарною вартістю 68201 грн., в
порядку спадщини за заповітом після
смерті матері ОСОБА_3 , померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Репужинці
Заставнівського району Чернівецької
області.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга подається до
Чернівецького апеляційного суду через
районний суд протягом 10 днів з часу
проголошення.

Суддя: