АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Галичанського А. Д.

суддів: Чупікової В.В., Лисака І.Н.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: представника ДП
«Вашківський спиртовий завод» -
Николайчук І.І., ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
представників ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
прокурора Новоселицького району
Чернівецької області в інтересах
держави в особі ДП «Вашківський
спиртовий завод» до ОСОБА_5 про
стягнення шкоди, завданої злочином, за
апеляційною скаргою Державного
підприємства «Вашківський спиртовий
завод» на рішення Шевченківського
районного суду м.Чернівці від 29 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и
л а :

У липні 2013 року прокурор
Новоселицького району Чернівецької
області звернувся з вищезазначеним
позовом до ОСОБА_5

Посилався на те, що відповідно до
постанови Господарського суду
Чернівецької області від 21.11.2006 року
відповідач був призначений
ліквідатором ТОВ «Новоселицький ЛГЗ».

ОСОБА_5, будучи службовою особою,
наділеною організаційно-розпорядчими
повноваженнями, в порушення наказу
міністра аграрної політики України від
15.06.2006 року № 297, відповідно до якого до
сфери управління Міністерства
аграрної політики України від ТОВ
«Новоселицький ЛГЗ» прийнято державну
частку майна в цілісному майновому
комплексі, яка передана на баланс та
його вартість зарахована до статутного
фонду ДП «Вашківський спиртовий
завод», звернувся до Новоселицької
міської ради із клопотанням про
оформлення права власності на об'єкти,
де зазначив

22ц-43/14 р.
Головуючий у 1-й
інстанції Дудаков С.Є.

категорія 29/30/31
Доповідач
Галичанський А.Д.

неправдиві відомості про те,
що ангар літ. «Р» для використання
використаного обладнання площею 522,7
кв.м., ангар літ. «У» для зберігання тари
площею 500,3 кв.м., ангар літ. «С» для
зберігання тари площею 715,5кв.м.
належить ТОВ «Новоселицький ЛГЗ».

На підставі поданих ОСОБА_5 неправдивих
відомостей, виконавчий комітет
Новоселицької міської ради 09.07.2009 року
прийняв рішення, яким оформив право
власності за ТОВ «Новоселицький
лікеро-горілчаний завод» на
вищезазначене нерухоме майно.

В подальшому, з метою реалізації майна,
не впевнившись у його формі власності,
шляхом проведення аукціону на
Чернівецькій земельній біржі 01 жовтня
2009 року незаконно реалізував
вищезазначене майно, що згідно акту
прийому-передачі включене до складу
цілісного майнового комплексу ДП
«Вашківський спиртовий завод» та
перебуває на балансі підприємства як
нерухоме майно.

Вказував, що умисними діями
відповідача державним інтересам в
особі ДП «Вашківський спиртзавод»
спричинена шкода на суму 173021 грн.

Вироком Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 11 грудня 2012
року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні
злочину та засуджений за ч.2 ст.367 КК
України.

Позивач, посилаючись на вимоги ст.1166 ЦК
України просив стягнути з відповідача
на користь ДП «Вашківський спиртзавод»
завдані збитки в сумі 173021 грн. та судові
витрати.

Рішенням Шевченківського районного
суду Чернівецької області від 29 жовтня
2013 року в задоволенні позову прокурора
Новоселицького району Чернівецької
області в інтересах держави в особі ДП
«Вашківський спиртовий завод» до
ОСОБА_5 про стягнення шкоди, завданої
злочином відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
просить скасувати вищезазначене
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги прокурора
Новоселицького району задовольнити.

Вважає, що рішення першої інстанції є
незаконним, оскільки ухвалене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін. Вважає, що
рішення суду першої інстанції ухвалене
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до положень ст.1172 ЦК України
майнову відповідальність за шкоду,
завдану працівником при виконанні
своїх службових обов'язків має нести
ТОВ «Новоселицький ЛГЗ», а правові
підстави для відшкодування заподіяної
шкоди безпосередньо ОСОБА_5 відсутні.

Однак, з таким висновком суду
погодитися не можна, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої
здібності до продуктивної і творчої
праці шляхом укладення трудового
договору на одному або одночасно на
декількох підприємствах, в установах,
організаціях, якщо інше не передбачене
законодавством, колективним договором
або угодою сторін. Особливою формою
трудового договору є контракт, в якому
строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Згідно ст. 24 КЗпП України трудовий
договір укладається, як правило, в
письмовій формі. При укладенні
трудового договору громадянин
зобов'язаний подати паспорт або інший
документ, що посвідчує особу, трудову
книжку, а у випадках, передбачених
законодавством, - також документ про
освіту (спеціальність, кваліфікацію),
про стан здоров'я та інші документи.
Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

В матеріалах справи відсутні докази,
які б свідчили про укладення між ТОВ
«Новоселицький ЛГЗ» та ОСОБА_5
трудового договору відповідно до ст.ст.
21,24 КЗпП України, що вказує про
відсутність трудових правовідносин
між ОСОБА_4 та ТОВ «Новоселицький ЛГЗ».

Відповідно до ч.1 ст.3-1 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон
№ 2343-XII) в редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин якщо
інше не передбачено цим Законом,
арбітражним керуючим (розпорядником
майна, керуючим санацією,
ліквідатором) може бути призначено
фізичну особу - суб'єкта
підприємницької діяльності, яка має
вищу юридичну або економічну освіту,
володіє спеціальними знаннями та не є
зацікавленою особою щодо боржника і
кредиторів.

Згідно ч.2 ст.3-1 Закону № 2343-XII, якщо інше
не передбачено цим Законом, арбітражні
керуючі діють на підставі ліцензії
арбітражного керуючого, виданої
уповноваженим органом у порядку,
встановленому законом.

Частиною 10 ст.3-1 Закону № 2343-XII
передбачено, що оплата послуг,
відшкодування витрат арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора) у
зв'язку з виконанням ним своїх
обов'язків здійснюються в порядку,
встановленому цим Законом, за
рахунок коштів, одержаних від продажу
майна боржника, або за рахунок
коштів кредиторів чи коштів,
одержаних у результаті виробничої
діяльності боржника.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.13 Закону №
2343-XII з метою забезпечення майнових
інтересів кредиторів в ухвалі
господарського суду про порушення
провадження у справі про банкрутство
або в ухвалі, прийнятій на
підготовчому засіданні, вказується про
введення процедури розпорядження
майном боржника і призначається
розпорядник майна у порядку,
встановленому цим Законом.
Розпорядник майна призначається
господарським судом із числа осіб,
зареєстрованих державним органом з
питань банкрутства як арбітражні
керуючі, відомості про яких
надаються в установленому порядку
Вищому господарському суду України.
Кредитори мають право запропонувати
кандидатуру розпорядника майна, яка
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом. Якщо інше не передбачено цим
Законом, розпорядником майна може
бути призначено фізичну особу -
суб'єкта підприємницької діяльності,
яка має вищу юридичну чи економічну
освіту або володіє спеціальними
знаннями, не є заінтересованою
особою стосовно боржника та
кредиторів відповідно до статті 1 цього
Закону і яка має ліцензію
арбітражного керуючого, що видається в
установленому законодавством порядку.

Згідно ч.1 ст.24 Закону № 2343-XII у
постанові про визнання боржника
банкрутом господарський суд відкриває
ліквідаційну процедуру, призначає
ліквідатора в порядку, передбаченому
для призначення керуючого санацією.
Господарський суд має право
призначити ліквідатором особу, яка
виконувала повноваження розпорядника
майна або (та) керуючого санацією
боржника.

Як вбачається з матеріалів справи,
арбітражний керуючий ОСОБА_5
відповідно до вищезазначених норм
Закону № 2343-XII призначений
розпорядником майна ухвалою
Господарського суду Чернівецької
області від 22 квітня 2005 року про
порушення провадження у справі про
банкрутство ТОВ «Новоселицький
лікеро-горілчаний завод» (а.с.53).

Постановою Господарського суду
Чернівецької області від 21 листопада
2006 року ТОВ «Новоселицький
лікеро-горілчаний завод» визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру. Ліквідатором призначено
арбітражного керуючого ОСОБА_5 (а.с.56-57).

Отже, між арбітражним керуючим ОСОБА_5
та ТОВ «Новоселицький
лікеро-горілчаний завод» відповідно до
Закону № 2343-XII виникли господарські
відносини, що регулюються його нормами,
а не трудові.

Встановлено, що в процесі здійснення
ліквідаційної процедури ОСОБА_5, будучи
службовою особою, наділеною
організаційно-розпорядчими
повноваженнями, в порушення наказу
міністра аграрної політики України від
15.06.2006 року № 297, відповідно до якого до
сфери управління Міністерства
аграрної політики України від ТОВ
«Новоселицький ЛГЗ» прийнято державну
частку майна в цілісному майновому
комплексі, яка передана на баланс та
його вартість зарахована до статутного
фонду ДП «Вашківський спиртовий
завод», звернувся до Новоселицької
міської ради із клопотанням про
оформлення права власності на об'єкти,
де зазначив неправдиві відомості про
те, що ангар літ. «Р» для використання
використаного обладнання площею 522,7
кв.м., ангар літ. «У» для зберігання тари
площею 500,3 кв.м., ангар літ. «С» для
зберігання тари площею 715,5кв.м.
належить ТОВ «Новоселицький ЛГЗ».

Таким чином, ОСОБА_5 відніс майнові
активи ДП «Вашківський спиртовий
завод» до ліквідаційної маси ТОВ
«Новоселицький ЛГЗ». Тобто між
сторонами у даній справі виник спір,
який витікає з ліквідаційної процедури
ТОВ «Новоселицький ЛГЗ». Вказаний спір
регулюється Законом № 2343-XII.

У п.3 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання підвідомчості і підсудності
справ господарським судам» роз'яснено,
що у вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими, а спір -
господарським, слід виходити з
визначень, наведених у статті 3
Господарського кодексу України. Згідно
пп.3.1. вказаної Постанови господарський
спір підвідомчий господарському суду,
зокрема, за таких умов: участь у спорі
суб'єкта господарювання; наявність між
сторонами, по-перше, господарських
відносин, врегульованих Цивільним
кодексом України, Господарським
кодексом України, іншими актами
господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин; наявність у законі норми, що
прямо передбачала б вирішення спору
господарським судом; відсутність у
законі норми, що прямо передбачала б
вирішення такого спору судом іншої
юрисдикції.

Відповідно до ч.4. ст.25 Закону № 2343-XII, в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, дії ліквідатора
(ліквідаційної комісії) можуть бути
оскаржені до господарського суду
власником майна (органом,
уповноваженим управляти майном)
банкрута; особою, яка відповідає за
зобов'язаннями банкрута; кожним
кредитором окремо або комітетом
кредиторів; особою, яка, посилаючись
на свої права власника або іншу
підставу, передбачену законом чи
договором, оспорює

правомірність віднесення майнових
активів або коштів до

ліквідаційної маси.

Таким чином, ДП «Вашківський спиртовий
завод», як особа, що вважає себе
власником спірного майна, керуючись
вказаною правовою нормою вправі був
звернутися до господарського суду зі
скаргою щодо неправомірності
віднесення його майнових активів до
ліквідаційної маси ТОВ «Новоселицький
ЛГЗ».

Отже, в Законі № 2343-XII міститься норма,
що прямо передбачає вирішення спору
господарським судом, а не судом
загальної юрисдикції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо, зокрема, справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

За таких обставин, відповідно до ст.310
ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню в апеляційному порядку із
закриттям провадження у справі з
підстави визначеної п.1 ч.1 ст.205 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 205,307,310 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Вашківський спиртовий
завод» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 29 жовтня 2013 року
скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити заявнику, що розгляд таких
справ віднесено до юрисдикції
господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: