Ухвала

іменем україни

1 жовтня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом садівницького
товариства «Енергетик» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті
особи: Обухівський районний відділ
земельних ресурсів Київської області,
акціонерно-кредитний банк «Золоті
ворота», Старобезрадичівська сільська
рада Обухівського району Київської
області, акціонерна енергопостачальна
компанія «Київенерго», про визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки,
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок та витребування земельних
ділянок, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду Київської
області від 3 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2005 року садівницьке
товариство «Енергетик» (далі - СТ
«Енергетик») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
воно здійснює свою діяльність на
земельній ділянці площею 40,3 га на
території Старобезрадичівської
сільської ради Обухівського району
Київської області. При виготовленні
документів на право власності на землі
загального користування було виявлено,
що відповідачам були надані у
власність земельні ділянки СТ
«Енергетик» без його згоди, на підставі
рішення неправомочного органу та з
численними порушеннями, описками та
неточностями у технічній документації
та у державних актах на право власності
на земельні ділянки. Посилаючись на те,
що спірні земельні ділянки вибули з
володіння товариства поза його волею,
позивач просив суд визнати недійсними
рішення щодо приватизації спірних
земельних ділянок, видані на їх
підставі державні акти на право
власності на ці земельні ділянки,
договори купівлі-продажу земельних
ділянок та витребувати земельні
ділянки із чужого незаконного
володіння.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням Обухівського
районного суду Київської області від
25 лютого 2014 року у задоволенні
позову СТ «Енергетик» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 3 червня 2014 року рішення
районного суду скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов СТ
«Енергетик» задоволено частково.

Визнано недійсними:

- державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ
№ 146252, виданий 22 вересня 2004 року на ім'я
ОСОБА_4;

- державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯА
№ 146253, виданий 22 вересня 2004 року на ім'я
ОСОБА_3;

- державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯА
№ 146254, виданий 22 вересня 2004 року на ім'я
ОСОБА_5;

- договір купівлі-продажу земельної
ділянки загальною площею 0,12 га,
кадастровий номер :04:010:0121, від 27
жовтня 2004 року, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3;

- договір купівлі-продажу земельної
ділянки загальною площею 0,02 га,
кадастровий номер :04:010:0119, від 27
жовтня 2004 року, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3;

- державний акт на право власності на
земельну ділянку серія
РА № 300518, виданий 15 лютого 2005 року на
ім'я ОСОБА_8;

- договори купівлі-продажу земельної
ділянки загальною площею 0,14 га,
кадастровий номер :04:010:0119 та
земельної ділянки загальною площею 0,12
га, кадастровий номер :04:010:0120 від
2 квітня 2005 року, укладені між
ОСОБА_3 та ОСОБА_9;

- державний акт на право власності на
земельну ділянку серії НА №
498949, виданий 28 квітня 2005 року на ім'я
ОСОБА_9;

- договір купівлі-продажу земельної
ділянки загальною площею 0,26 га
кадастровий номер :04:010:0124,
укладений 21 червня 2012 року між ОСОБА_9
та ОСОБА_7

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
недоведеності позивачем того, що
спірні державні акти були видані
відповідачам із порушенням вимог
чинного законодавства. Крім того, суд
зазначив, що відповідно до ст. 140 ЗК
України перелік підстав для припинення
права власності на земельну ділянку є
вичерпним та не містить такої підстави,
як скасування рішення органу місцевого
самоврядування, на підставі якого
видано державний акт.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив із того, що державні акти на
право власності на земельні ділянки є
такими, що не відповідають нормам
чинного законодавства, оскільки
рішення органу місцевого
самоврядування, на підставі якого їх
було видано, скасовано.

Судами установлено, що рішенням
виконавчого комітету Київської
обласної Ради народних депутатів від 10
травня 1988 року № 110 було вилучено
земельні ділянки з користування
колгоспів, радгоспів та інших
землекористувачів і надано їх
підприємствам, установам та
організаціям, у тому числі: п/с А-1897 і
ВЕО «Київенерго», для розміщення
колективних садів (т. 4, а.с. 235).

У 1992 році п/с А-1897 та ВЕО «Київенерго»
отримали державні акти на право
користування землею площею 6 га та
площею 34,3 га відповідно для
колективного садівництва (т. 4, а.с. 236-237).

Рішенням виконавчого комітету
Обухівської районної ради народних
депутатів від 16 квітня 1991 року
зареєстровано Статут СТ «Енергетик»
(т. 4, а.с. 239).

Згідно з протоколом між ПЕО
«Київенерго» і п/с А-1897, складеним 20
листопада 1991 року, вирішено створити
об'єднаний колективний сад із
передачею СТ «Енергетик» зазначених
земельних ділянок загальною площею 40,3
га в безстрокове користування для
подальшого розподілу між працівниками
цих підприємств та ветеранами (т. 3, а.с.
86).

Рішенням Старобезрадичівської
сільської ради народних депутатів
Обухівського району Київської області
від 11 листопада 1994 року надано дозвіл
на приватизацію земельних ділянок
членам СТ «Енергетик».

Розпорядженням Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області від 25 травня 2003 року надано
дозвіл СТ «Енергетик» на розроблення
технічної документації із землеустрою
щодо складання державного акта на
право приватної власності на землю за
рахунок земель загального
користування цього садівницького
товариства (т. 2, а.с. 78).

Рішенням Старобезрадичівської
сільської ради Обухівського району
Київської області від 19 травня 2004 року
земельні ділянки площею 0,02 га, 0,12 га та
0,12 га, які розташовані на території СТ
«Енергетик», передано у власність
відповідно ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 для
ведення садівництва (т. 3, а.с. 35, 42).

На підставі рішення
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області
від 19 травня 2004 року ОСОБА_5, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 22 вересня 2004 року одержали
державні акти на право власності на
зазначені земельні ділянки загальною
площею 0,26 га, які 12 квітня 2005 року
придбала ОСОБА_9 за договорами
купівлі-продажу, у зв'язку із чим
вказані державні акти було анульовано
та видано ОСОБА_9 державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку
площею 0,26 га.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні акти та інші акти у формі
рішень.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Старобезрадичівської
сільської ради Обухівського району
Київської області від 22 серпня
2005 року було скасоване рішенням цієї ж
ради від 19 травня 2004 року.

Таке рішення є чинним і у судовому
порядку визнано таким, що відповідає
вимогам закону.

Так, ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 18 березня 2009 року
(справа № к-8236/07) залишено без змін
постанову апеляційного суду м. Києва
від 15 січня 2007 року (т. 4, а.с. 246), якою
відмовлено у задоволені позову ОСОБА_5,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 до
Страробезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області,
третя особа - СТ «Енергетик», про
визнання нечинними рішення
Старобезрадичівської сільської ради
Обухівського району Київської області
від 22 серпня 2005 року про скасування
рішення сільської ради № 71 від 19 травня
2004 року в частині передачі у власність
ОСОБА_5 0,02 га та ОСОБА_12 0,12 га земельних
ділянок для ведення садівництва та
рішення Старобезрадичівської
сільської ради Обухівського району
Київської області від 20 жовтня 2005 року
про скасування рішення сільської ради
від 27 червня 2001 року в частині передачі
у власність ОСОБА_3 земельної ділянки
(т. 4, а.с. 232).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 125 ЗК України
право власності на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
документа, що посвідчує право
власності та його державної
реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК
України (в редакції, чинній на час
отримання земельної ділянки позивачем)
таким документом був державний акт,
форма якого затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

У разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК
України).

Державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
видано, і дотримання вимог,
передбачених земельним
законодавством, зокрема, статтями 116, 118
ЗК України.

Доводи касаційної скарги стосовно
того, що у позивача не виникло право на
захист порушених прав у розумінні ст. 3
ЦПК України, оскільки він не набув
право користування спірною земельною
ділянкою відповідно до вимог ст. ст. 116,
125 ЗК України, є безпідставними,
оскільки до спірних правовідносин
підлягають застосуванню норми
Земельного кодексу, які були чинними на
час вилучення й надання спірної
земельної ділянки садівницькому
товариству.

З огляду на зазначені вимоги закону,
встановивши фактичні обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази в
їх сукупності, правильно визначивши,
які правовідносини випливають із
встановлених обставин справи, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що державні
акти на право власності на земельні
ділянки не відповідають вимогам
чинного законодавства, оскільки
скасоване рішення органу місцевого
самоврядування, на підставі якого вони
були видані. Визнаючи недійсними
договори купівлі-продажу земельних
ділянок, апеляційний суд вірно виходив
із того, що продаж земельних ділянок
здійснений особами, які не мали права
на їх відчуження, оскільки первинні
правовстановлюючі документи визнані
недійсними.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи касаційної скарги про
неправильне застосування судом
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 3 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. ВисоцькаГоловуючий
Судді:В.І. Амелін О.В. Кафідова О.В.
Умнова І.М. ФаловськаСудді:В.І. Амелін