Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 жовтня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді -
Черновського Г.В.,

при секретарі - Пісчанській
Т.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання договору
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3
про визнання договору зміни розміру
часток у домоволодіння недійсним (а. с.
4-5).

Позивач у позовній заяві та у судовому
засіданні в обґрунтування позовних
вимог посилалась на те, що на підставі
договору дарування від 22 серпня 2006 року
набула право власності на 84/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1. 1/2 частини
вказаного домоволодіння належать на
праві часткової власності ОСОБА_3 -
тітці позивачці, з якою остання
перебуває у конфлікті саме через
вказане домоволодіння. За заявою
ОСОБА_3 КП «ДМБТІ» Дніпропетровської
обласної ради було проведено
розрахунок розміру часток
співвласників домоволодіння АДРЕСА_1,
згоду на проведення якого ОСОБА_1 як
співвласник цього домоволодіння не
давала. Отримавши такий розрахунок
ОСОБА_3 звернулась до позивачки з
пропозицією щодо врегулювання
конфліктної ситуації про визнання
договору недійсним виникла між
сторонами, шляхом підписання договору
про зміну розміру часток та сумісний
продаж домоволодіння. Оскільки на час
надходження даної пропозиції ОСОБА_1
перебувала у скрутному становищі через
тяжку хворобу матері та потребувала у
зв'язку з цим значних грошових коштів, з
огляду на що найскоріший продаж даного
будинку позивачці допоміг, вона
погодилась на таку пропозицію ОСОБА_3
Проте в подальшому ОСОБА_3 відмовилась
від продажу домоволодіння. У зв'язку з
зазначеним ОСОБА_1 просила суд визнати
договір про зміну розміру часток
недійсним (а. с. 4-5).

Позивач та її представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилась, свого представника не
направила, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином шляхом, в тому числі,
надання оголошення у засобах масової
інформації з викликом у судове
засіданні, про причини неявки суду не
повідомила (а. с. 32, 35, 39).

За таких обставин, а також приймаючи до
уваги, що позивач не заперечує проти
заочного розгляду справи, в матеріалах
справи достатньо доказів для ухвалення
по справі заочного рішення, суд на
підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає
можливим розглянути справу за
відсутності відповідача за правилами
постановлення заочного рішення.

Вислухавши пояснення сторони позивача,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власницею 84/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування
84/100 частин домоволодіння, посвідченого
22 серпня 2006 року державним нотаріусом
Першої дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_4 та
зареєстрованого в реєстрі за № 6-3008 (а.
с. 16, 17).

Відповідно до договору про зміну
розміру часток, укладеного 01 серпня 2013
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованого в реєстрі за № 1970,
сторони домовились, що у фактичному
користуванні ОСОБА_1 знаходиться 70/100
частки домоволодіння АДРЕСА_1, у
фактичному користуванні ОСОБА_3 - 30/100
частин цього домоволодіння (а. с. 21).

З пояснень, наданих позивачем у
судовому засіданні, а також з довідки
КУ «Клінічний онкологічний диспансер»
Дніпропетровської обласної ради (а. с.
27) вбачається, що ОСОБА_6 перебуває на
обліку у лікаря-онколога як онкохвора.

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Конституції України, Цивільного
кодексу України.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року Правочин може бути
визнаний судом недійсним на підставі
статті 233 ЦК ( 435-15 ), якщо його вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи,
членів її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України
передбачено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оцінюючи усі докази, які були
дослідженні судом у судовому засіданні
у їх сукупності, та вирішуючи вимоги
позивача до відповідача про визнання
недійсним договору про зміну розміру
часток від 01 серпня 2013 року, укладеного
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, приймаючи до
уваги, що на час його укладання мати
позивачки лікувалась від тяжкої
недуги, внаслідок чого ОСОБА_1
перебувала у нестійкому емоційному
стані та потребувала значних грошових
коштів, суд приходить до висновку про
те, що ОСОБА_3 скористалась таким
емоційно неврівноваженим станом
ОСОБА_1 задля своїх цілей, у зв'язку з
чим суд вважає позовні вимоги позивача
обґрунтованими, доведеними та такими,
що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 216, 233,
ЦК, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Визнати недійсним договір про зміну
розміру часток від 01 серпня 2013 року,
який був укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований в реєстрі за № 1970.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії. В разі
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення заочне
рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України, а саме: рішення суду може бути
оскаржено до апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом 10
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой