Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/138/12-ц
Головуючий у 1-й інст. Драч Ю.І.
Доповідач Забродський М. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Забродського М.І.

суддів: Заполовського
В.Й., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання
Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Державного
підприємства «Науково-дослідний
інститут радіосистем» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4,
сектор громадянства і міграції,
реєстрації фізичних осіб
Корольовського РВ УМВС України в
Житомирській області про визнання
ордерів недійсними, виселення,
визнання осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, та про
скасування реєстрації,

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
вселення,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
Державного підприємства
«Науково-дослідний інститут
радіосистем» про визнання ордеру
недійсним

за апеляційними скаргами Державного
підприємства «Науково-дослідний
інститут радіосистем» та ОСОБА_5

на рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 28 лютого 2013 року,-

в с т а н
о в и л а:

У квітні 2007 року Державне підприємство
«Науково-дослідний інститут
радіосистем» звернулося до суду із
позовом, в якому просило визнати
відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування кімнатами площею 11,8
кв. та 8,2 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи позивачем не
одноразово уточнювалися та
змінювалися позовні вимоги. В
остаточній заяві про зміну своїх вимог
від 02 лютого 2011 року він просив:

В обґрунтування позову зазначав, що
ОСОБА_2 був прийнятий на роботу як
молодий спеціаліст на посаду наукового
співробітника Науково-дослідного
інституту радіосистем м. Житомира із
зазначенням на направленні
Національного аерокосмічного
університету ім.. М.Є.Жуковського «ХАІ»
№5/5 - без надання житла.

Враховуючи складність спільного
проживання відповідача із батьками,
рішенням профспілкового комітету і
адміністрації інституту від 08 вересня
2005 року йому була надана кімната
АДРЕСА_1, що є гуртожитком інституту і
знаходиться на його балансі.

Проте відповідач незаконно зайняв
додатково ще одну кімнату в гуртожитку
площею 8,2 кв.м. без відповідного
рішення. Зазначена кімната була
виділена іншому працівнику інституту
ОСОБА_5, яка потребувала тимчасового
житла.

Відповідачі добровільно відмовляються
звільнили зайняту кімнату.

Ордер від 15 грудня 2005 року на кімнати
площею 11,8 кв.м. та 8,2 кв.м. та ордер від 15
листопада 2005 року на всю квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_2 інститутом не
видавалися.

Крім того, ОСОБА_2 припинив трудові
відносини з підприємством 19 вересня 2006
року, більше шести місяців з жовтня 2006
року по березень 2007 року у гуртожитку
не проживає і не сплачує за нього кошти.

У квітні 2008 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, в якому просила вселити
її і членів сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в
кімнату площею 8,2 кв.м. гуртожитку по
АДРЕСА_1.

В обґрунтування своєї позовної заяви
зазначала, що кімната площею 8,2 кв.м. за
цією адресою була їй виділена
інститутом на підставі ордеру №2 від 01
листопада 2006 року. Проте відповідачі
зайняли зазначену кімнату самовільно
чим порушили її право.

У жовтні 2008 року ОСОБА_3 звернулася із
зустрічним позовом, в якому просила
визнати недійсним ордер №2 від 01
листопада 2006 року, виданий Державним
підприємством «Науково-дослідний
інститут радіосистем» на ім'я ОСОБА_5 на
право зайняття сім'єю з двох чоловік
кімнати площею 8,2 кв.м. в гуртожитку по
АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог зазначала,
що вона разом із чоловіком ОСОБА_2 та
неповнолітньою донькою ОСОБА_4 на
законних підставах проживає у кімнатах
площею 11,8 кв.м. та 8,2 кв.м., оскільки їм 15
грудня 2005 року був виданий ордер.

В порушення норм житлового
законодавства інститутом був виданий
ОСОБА_5 ордер від 01 листопада 2006 року на
кімнату площею 8,2 кв.м. в гуртожитку.
Тобто, була виділена кімната, яка
фактично використовується нею та її
сім'єю.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 28 лютого 2013 року у
задоволенні позовних вимог Державного
підприємства «Науково-дослідний
інститут радіосистем» та в позові
ОСОБА_5 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним ордер №2 від 01
листопада 2006 року, виданий Державним
підприємством «Науково-дослідний
інститут радіосистем» на ім'я ОСОБА_5 на
право заселення кімнати площею 8,2 кв.м.
в гуртожитку квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з Державного підприємства
«Науково-дослідний інститут
радіосистем» в доход держави 42 грн.
50коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції Державне підприємство
«Науково-дослідний інститут
радіосистем» та ОСОБА_5 звернулися з
апеляційними скаргами, в яких просять
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення їх позовних вимог.

Посилалися на неправильне
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права
та неповне з'ясування обставин справи.

Рішенням колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області від 23 серпня 2013 року апеляційні
скарги Державного підприємства
«Науково-дослідний інститут
радіосистем» та ОСОБА_5 задоволено
частково.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 28 лютого 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги Державного
підприємства «Науково-дослідний
інститут радіосистем» задоволено
частково.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
неповнолітню дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1
з кімнати площею 8,2 кв.м. гуртожитку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
неповнолітню дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1
з кімнати площею 11,8 кв.м. гуртожитку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення.

У задоволенні решти позовних вимог
Державного підприємства
«Науково-дослідний інститут
радіосистем» відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Вселено ОСОБА_5 та членів її сім'ї
ОСОБА_7, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 в кімнату
площею 8,2 кв.м. гуртожитку, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 травня 2014 року
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 23 серпня 2013
року, в частині виселення ОСОБА_2 та
членів його сім'ї з кімнати площею 11,8
кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 скасовано,
справу в цій частині направлено на
новий апеляційний розгляд.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
Держаного підприємства
«Науково-дослідний інститут
радіосистем» підлягає частковому
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено районним судом рішенням
профспілкового комітету Держаного
підприємства «Науково-дослідний
інститут радіосистем» №2 від 08.09.2005
року ОСОБА_2 на підставі його заяви, на
сім'ю з двох чоловік надано кімнату
площею 11,8 кв.м. у гуртожитку по АДРЕСА_1
(а.с.76).

Відтак суд першої інстанції правильно
вважав, що відповідачі мають право на
користування цією кімнатою у
гуртожитку,оскільки вселилися у неї у
відповідності до положень ст. 129 ЖК
Української РСР.

Разом з тим відмовляючи у задоволенні
позову з підстав ст. 71 ЖК Української
РСР суд першої інстанції виходив з
того, що доказів про відсутність
відповідачів за місцем проживання
більше шести місяців, позивач не надав.

Проте з таким висновком суду колегія
суддів не погоджується виходячи з
наступного.

Рішенням Богунської районної ради від
21 січня 1987 року №19 квартира АДРЕСА_1, як
виняток була виділена як сімейний
гуртожиток Державному підприємству
«Науково-дослідний інститут
радіосистем» для тимчасового
забезпечення житлом сімей молодих
спеціалістів.

Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК Української
РСР виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Статтею 132 ЖК Української РСР
передбачено, що сезонні,тимчасові
працівники і особи, які працювали за
строковим трудовим договором і
припинили роботу, а також особи, що
вчилися у навчальних закладах і вибули
з них, підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення з гуртожитку,
який їм було надано у зв'язку з роботою
чи навчанням.

Інших працівників підприємств,
установ, організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших
підстав, ніж ті, що зазначені в частині
другій цієї статті, а також осіб,
перелічених у статті 125 цього Кодексу,
може бути виселено лише з наданням
іншого житлового приміщення.

Судом встановлено, що наказом від 01
березня 2005 року №7-к ОСОБА_2 був
прийнятий на роботу на посаду
наукового співробітника
науково-технічного комплексу
Держаного підприємства
«Науково-дослідний інститут
радіосистем» та наказом від 19 вересня
2006 року №90а-к був звільнений із
займаної посади з 19 вересня 2006 року за
власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП
України.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

02 лютого 2011 року ДП«Науково-дослідний
інститут радіосистем» звернулося із
заявою про зміну позовних вимог, а саме
зміну підстав позову, в частині
виселення ОСОБА_2 та членів його сім'ї з
кімнати площею 11,8 кв.м. у квартирі
АДРЕСА_1, а саме як підставу виселення
зазначало відсутність останніх понад
шість місяців без поважних причин та
несплату за гуртожиток.

Статтями 71,72 ЖК Української РСР
передбачено, що особа може бути визнана
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад шість
місяців без поважних причин в судовому
порядку.

Проте суд першої інстанції відмовляючи
у задоволенні позові з підстав не
надання доказів відсутності
проживання ОСОБА_2 та членів його сім'ї
понад шість місяців у гуртожитку не
звернув увагу на те, що підстави
виселення осіб з гуртожитків без
надання іншого жилого приміщення
визначені ст.ст. 116,132 ЖК України і не
можуть бути виселені з підстав
передбачених ст.ст.71,72 ЖК Української
РСР.

Тому рішення районного суду, в частині
правового обгрунтування, підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України колегія суддів,-

в и р і ш и л
а:

Апеляційну скаргу Держаного
підприємства «Науково-дослідний
інститут радіосистем» задовольнити
частково.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 28 лютого 2013 року, в
частині правового обгрунтування,
скасувати та ухвалити нове.

Відмовити Державному підприємству
«Науково-дослідний інститут
радіосистем» у задоволенні позову до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_4, сектор громадянства і міграції
реєстрації фізичних осіб
Корольовсьсокого РВ УМВС України в
Житомирській області про визнання
ордеру недійсним, виселення, визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням та
скасування реєстрації

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних, і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: