У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на рішення апеляційного
суду Чернігівської області від 15
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
ініціативи») звернулося до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що 7 грудня 2007 року між відкритим
акціонерним товариством «Сведбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Сведбанк» (далі
- ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3, укладено
кредитний договір, за умовами якого
останній отримав кредит у розмірі 16
тис. доларів США. З метою забезпечення
виконання вказаного кредитного
зобов'язання між банком і
відповідачами 7 грудня 2007 року був
укладений договір іпотеки, згідно з
яким останні передали банку в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з
неналежним виконанням позичальником
умов кредитного договору станом на 1
вересня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 266 072 грн 90 коп.
За договором про відступлення права
вимоги позивач отримав право грошової
вимоги до боржника.

Ураховуючи викладене, позивач просив у
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 12 лютого 2014
року позов ТОВ «Кредитні ініціативи»
задоволено. В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 7 грудня 2007 року в розмірі
266 072 грн 90 коп. звернуто стягнення
на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1,
яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних
частках. Встановлено спосіб реалізації
предмету іпотеки шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження,
передбаченого Законом України «Про
виконавче провадження» з дотриманням
вимог Закону України «Про іпотеку», з
початковою ціною реалізації предмета
іпотеки на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом) на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 15 травня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні
ініціативи» просить оскаржуване
рішення апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ТОВ «Кредитні ініціативи», суд
першої інстанції виходив із того, що
відступлення права вимоги за кредитним
договором відбулося належним чином і
позивачем було доведено факт наявності
заборгованості у відповідача в
зазначеному в позові розмірі, та факт
дотримання ТОВ «Кредитні ініціативи»
порядку, передбаченого ст. 33 Закону
України «Про іпотеку». Взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором
ОСОБА_3 належним чином не виконував, в
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
шляхом звернення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
місцевого суду та відмовляючи в
задоволенні позову, виходив із того, що
після укладання договору про
відступлення права вимоги боржники не
були належним чином повідомленні про
зміну кредитора, а тому позивач не
набув права вимоги до відповідача.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна, оскільки
суд дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що між відкритим
акціонерним товариством «Сведбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_3, укладено
кредитний договір, за умовами якого
останній отримав кредит у розмірі 16
тис. доларів США. З метою
забезпечення виконання вказаного
кредитного зобов'язання між банком і
відповідачами 7 грудня 2007 року був
укладений договір іпотеки, згідно з
яким останні передали банку в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк»
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК
«Вектор Плюс») укладено договір
факторингу, в свою чергу останнє 28
листопада 2012 року уклало договір
факторингу з ТОВ «Кредитні
ініціативи».

Отже, з дня укладення договору про
відступлення прав вимоги
(купівлі-продажу боргових зобов'язань)
за кредитним договором, тобто з 28
листопада 2012 року, до нового кредитора
ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли всі
права вимоги (замість первісного
кредитора - ПАТ «Сведбанк» до
позичальника - ОСОБА_3).

До ТОВ «Кредитні ініціативи» також
перейшли в повному обсязі права вимоги
за договорами застави, іпотеки, поруки,
які є забезпеченням належного
виконання позичальниками зобов'язань
за кредитними договорами у яких ТОВ
«Кредитні ініціативи» є новий
кредитор.

Таким чином, внаслідок укладення
вказаних договорів відбулася заміна
кредитора, а саме ТОВ «Кредитні
ініціативи» набуло статусу нового
кредитора/стягувача за договором від 7
грудня 2007 року позичальником згідно з
яким є ОСОБА_3

Отже, на даний час усі права кредитора
за вищевказаними кредитним договором
належать ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідності до розділу 3 кредитного
договору ОСОБА_3 зобов'язався
здійснювати погашення кредиту та
сплачувати проценти за користування
кредитом у розмірі та строки
передбачені умовами договору.

Проте, як свідчать матеріали справи,
прийняті на себе зобов'язання
позичальник належним чином не виконує
і має прострочення строків сплати
процентів та суми кредиту.

Згідно зі ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна
кредитодавця у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено законом чи
договором. Така ж норма міститься і в
ст. 24 Закону України «Про іпотеку».

При цьому неповідомлення про заміну
кредитора не є підставою для
невиконання зобов'язань за кредитним
договором і тягне наслідки для
боржника лише у вигляді виконання
зобов'язання не новому, а колишньому
кредитору.

Разом з тим ОСОБА_3 не проводив
погашення кредитної заборгованості ні
ПАТ «Сведбанк», ні ТОВ «Кредитні
ініціативи».

Проте апеляційний суд, встановивши, що
боржник не був повідомлений про зміну
первісного кредитора у порушення ст.
ст. 212 - 214, 316 ЦПК України не навів
переконливих доводів, чому факт
неповідомлення боржника про уступку
права вимоги новому кредитору за умови
невиконання боржником грошового
зобов'язання у повному обсязі, є
підставою для звільнення боржника від
виконання зобов'язань взагалі.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 15 травня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта