У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів:
Висоцької В.С., Колодійчука
В.М.,

Олійник А.С., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про захист честі, гідності та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 10 жовтня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
13 січня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, просила
зобов'язати ОСОБА_4 попросити у неї
вибачення за образливі вислови на її
адресу та відшкодувати моральну шкоду
у розмірі 22 900 грн.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що
відповідач є її сусідом, із сім'єю якого
у неї склались неприязні відносини.

У липні 2013 року у присутності комісії з
представників органів державної влади
та місцевого самоврядування, яку було
створено для контролю виконання
дружиною ОСОБА_4 рішення суду від 2008
року про усунення перешкод у
користуванні нерухомим майном ОСОБА_3,
відповідач почав її ображати
нецензурною лайкою, кричати, що вона
«шизофренічка», «недолікована» і
«хвора на голову».

Вона ніколи не хворіла психічними
хворобами, на обліку у психіатра не
перебуває.

Крім того, відповідач інколи дзвонить
вночі на її домашній телефон, ображає
нецензурною лайкою та погрожує облити
всю її сім'ю кислотою.

Вказані висловлювання відповідача у
присутності сторонніх осіб та його дії
завдали їй душевних страждань,
принизили її честь та гідність, що є
підставою для задоволення позову.

З приводу поведінки відповідача вона
неодноразово зверталась до органів
внутрішніх справ, їй було
рекомендовано звернутися до суду.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 10 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 13 січня 2014 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судові рішення зазначеним вимогам не
відповідають.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що викладена у
зверненнях позивача до правоохоронних
органів інформація не може бути
предметом дослідження у справах про
захист честі та гідності, а інших
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог позивачем не надано.

Із такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій погодитися не
можна з огляду на таке.

Згідно із ч. 4 ст. 32 Конституції України
кожному гарантується судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї та права вимагати вилучення
будь-якої інформації, а також право на
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням і
поширенням такої недостовірної
інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України
фізична особа має право на захист свого
особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.
Захист особистого немайнового права
здійснюється способами, встановленими
главою 3 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе
протилежного.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо
фізичній особі внаслідок порушення її
особистого немайнового права завдано
майнової та (або) моральної шкоди, ця
шкода підлягає відшкодуванню.

Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого
2009 року № 1 «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», позивач повинен довести факт
поширення інформації відповідачем, а
також те, що внаслідок цього було
порушено його особисті немайнові
права.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
відповідача може бути покладено
обов'язок відшкодувати моральну шкоду
(п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи»).

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Не можна погодитись і з висновками
судів про відмову в позові з огляду на
те, що інформація, викладена у
зверненнях до правоохоронних органів,
не може бути предметом оцінки суду в
контексті її достовірності. Поза
увагою судів залишились підстави
позову, із яких убачається, що позивач
не посилалась на поширення інформації
відповідачем у зверненні до
правоохоронних органів, а зазначала, що
з приводу поведінки відповідача вона
сама зверталась до таких органів.

Як убачається із позовної заяви ОСОБА_3,
підставою звернення до суду із позовом
стало те, що у липні 2013 року у
присутності комісії представників
міської ради ОСОБА_4 ображав її
нецензурною лайкою; поширював
інформацію про те, що вона
«шизофренічка», «недолікована» і
«хвора на голову». У зв'язку з такою
поведінкою відповідача вона просила
відшкодувати моральну шкоду на
підставі ст. ст. 23, 275, 297 ЦК України.

Як убачається із матеріалів справи, для
підтвердження позовних вимог позивач у
суді першої інстанції заявляла
клопотання про допит у якості свідків
представників указаної комісії та її
сусідку ОСОБА_6, проте клопотання судом
вирішено не було (а.с. 39).

В апеляційній скарзі позивач
посилалась на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права та
позбавлення її права подати докази.
Апеляційний суд належним чином доводи
апеляційної скарги не перевірив і не
усунув порушення цивільного
процесуального закону.

Вирішуючи спір, суди у порушення ст. ст.
213, 214, 303, 315 ЦПК України не з'ясували, чи
було поширено відповідачем інформацію
про позивача у присутності членів
комісії представників органів
державної влади та місцевого
самоврядування у липні 2013 року, а якщо
було, то яку саме; чи є така інформація
фактичним твердженням чи оціночним
судженням; чи є підстави для
відшкодування моральної шкоди з огляду
на характер поширеної інформації.

Оскільки судами допущені порушення
норм матеріального та процесуального
права, що унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, висновки
судів про відмову в позові у зв'язку з
недоведеністю позовних вимог є
передчасними.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 10 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
13 січня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.С.
Ткачук

Судді:

В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

А.С. Олійник

О.В. Умнова