У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
злочином, за касаційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, поданою їхнім
представником - ОСОБА_7, на рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 21 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 звернулися до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що 1 жовтня 2010 року близько
11 години під час підняття меблів на
підйомній платформі (площадка
електрична ПЕВ А 1.0/16) у приміщенні
товариства з обмеженою
відповідальністю «ВМЛ» по
вул. Тарногородського, 46 в м. Вінниці,
сталося падіння з третього поверху
будівлі зазначеної електричної
площадки, монтаж металоконструкції
якої проведено приватним
підприємством «Теплосервіс - 2000»,
директором якого був ОСОБА_6 У
момент падіння вони знаходилися на
платформі як робітники-пакувальники
промислових товарів, з метою
розвантаження меблів. Внаслідок
падіння вони отримали тілесні
ушкодження, що підтверджуються
висновками судово-медичних експертиз,
тривалий час перебували на лікуванні, а
тому як особи, що постраждали від
злочину, вчиненого відповідачем,
вважають, що мають право на
відшкодування їм майнової та моральної
шкоди.

Ураховуючи викладене, позивачі,
збільшивши позовні вимоги, просили суд
стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 8 117
грн 37 коп. на відшкодування майнової
шкоди та 92 907 грн на відшкодування
моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 13 012
грн 89 коп. на відшкодування майнової
шкоди та 123 876 грн на
відшкодування моральної шкоди, на
користь ОСОБА_5 11 396 грн 66
коп. на відшкодування майнової шкоди та
123 876 грн на відшкодування моральної
шкоди, а також судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 листопада
2013 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 8 117 грн
на відшкодування майнової шкоди та 92 907
грн на відшкодування моральної шкоди,
на користь ОСОБА_4 13 012 грн 89 коп. на
відшкодування майнової шкоди та 123 876
грн на відшкодування моральної шкоди,
на користь ОСОБА_5 11 396 грн 66 коп. на
відшкодування майнової шкоди та 123 876
грн на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 21 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в особі їхнього представника -
ОСОБА_7, просять оскаржуване рішення
апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд
першої інстанції виходив із того, що
постановою Замостянського районного
суду м. Вінниці від 14 червня 2011 року
ОСОБА_6 звільнено від кримінальної
відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.
367 КК України, на підставі ст. 7
КПК України, ст. 48 КК України внаслідок
зміни обстановки. При цьому ОСОБА_6 свою
вину у пред'явленому йому
обвинуваченні визнав повністю, щиро
розкаявся.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції й відмовляючи в
задоволенні позову, виходив із того, що
порушення ОСОБА_6 порядку проведення
робіт з підвищеною небезпекою - початок
здійснення приватним підприємством
«Теплосервіс - 2000» робіт 12 червня 2009
року без повідомлення територіального
управління Держгірпромнагляду не
перебуває в причинному зв'язку з
наслідками у вигляді падіння 1 жовтня
2009 року в приміщенні товариства з
обмеженою відповідальністю «МВЛ» по
вул. Тарногородського, 46 в м. Вінниці
площадки електричної ПЕВ а 1.0/16, а
відтак із заподіянням майнової та
моральної шкоди позивачам, що виключає
його цивільно-правову
відповідальністю за завдану їм шкоду.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна, тому що суд
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 1 жовтня 2009 року близько
11 години під час підняття меблів
на підйомній платформі (площадка
електрична ПЕВ А 1.0/16) в приміщенні з
обмеженою відповідальністю «ВМЛ» по
вул. Тарногородського, 46 в м. Вінниці,
сталося падіння з третього поверху
будівлі зазначеної електричної
площадки, монтаж металоконструкції
якої проведено приватним
підприємством «Теплосервіс 2000»,
директором якого являвся
ОСОБА_6, який 12 червня 2009 року приступив
до проведення робіт підвищеної
небезпеки в м. Вінниці за вказаною
адресою, розпочавши виконання робіт по
монтажу металоконструкцій площадки
електричної ПЕВ А 1.0/16, не повідомивши
при цьому про початок робіт ТУ ДКУ з
промислової безпеки, охорони праці та
гірничного нагляду по Вінницькій
області, тобто допустив службову
недбалість, а саме неналежне виконання
службовою особою своїх службових
обовязків через несумлінне ставлення
до них. У момент падіння на платформі
знаходилися робітники-пакувальники
промислових товарів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, які зайшли на платформу з метою
розвантаження меблів. Відповідно до
висновків судово-медичної експертизи
Вінницького обласного бюро
судово-медичної експертизи від 24
лютого 2010 року №№ 203, 204, 205, позивачі
отримали тілесні ушкодження середньої
тяжкості.

Постановою Замостянського районного
суду м. Вінниці від 14 червня 2011
року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної
відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.
367 КК України, на підставі ст. 7 КПК
України та ст. 48 КК України внаслідок
зміни обстановки.

Частиною 1 ст. 367 КК України передбачено
відповідальність за службову
недбалість, тобто невиконання або
неналежне виконання службовою особою
своїх службових обов'язків через
несумлінне ставлення до них, що завдало
істотної шкоди охоронюваним законом
правам, свободам та інтересам окремих
громадян, державним чи громадським
інтересам або інтересам окремих
юридичних осіб.

Таким чином,
обов'язковою ознакою злочину -
службового недбальства є завдання
істотної шкоди.

Відповідно до роз'яснень викладених у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про
практику застосування судами України
законодавства про звільнення особи від
кримінальної відповідальності» при
вирішенні питання про звільнення особи
від кримінальної відповідальності суд
(суддя) під час попереднього, судового,
апеляційного або касаційного розгляду
справи повинен переконатися (незалежно
від того, надійшла вона до суду першої
інстанції з відповідною постановою чи
з обвинувальним висновком, а до
апеляційного та касаційного судів - з
обвинувальним вироком), що діяння, яке
поставлено особі за провину, дійсно
мало місце, що воно містить склад
злочину і особа винна в його вчиненні, а
також що умови та підстави її
звільнення від кримінальної
відповідальності передбачені КК.
Тільки після цього можна постановити
(ухвалити) у визначеному КПК порядку
відповідне судове рішення.

З постанови Замостянського районного
суду м. Вінниці від 14 червня 2011
року вбачається, що ОСОБА_6 свою вину у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
367 КК України визнав повністю.

Разом з тим ОСОБА_6,
вчинивши злочин, передбачений ч. 1 ст. 367
КК України, завдав шкоди правам та
інтересам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які
в момент падіння платформи знаходилися
на ній.

Відповідно до положень ст. 1207 ЦК
України шкода, завдана каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
внаслідок злочину, відшкодовується
потерпілому або особам, визначеним
статтею 1200 цього Кодексу, державою,
якщо не встановлено особу, яка вчинила
злочин, або якщо вона є
неплатоспроможною. Умови та порядок
відшкодування державою шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, встановлюються законом.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

У пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995
року № 4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами та
доповненнями) роз'яснено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Проте апеляційний суд у порушення
вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на
зазначені положення закону уваги не
звернув; не визначився з характером
спірних правовідносин; не врахував, що
ознакою складу злочину, у вчиненні
якого ОСОБА_6 визнав себе винним,
є причинний зв'язок між діями
останнього та завданою позивачам
шкодою; неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права
та, зазначивши про відсутність
причинного зв'язку між діями ОСОБА_6 і
завданою позивачам шкодою, фактично
вказав на відсутність події злочину, що
є неможливим, оскільки даний факт
встановлений відповідним судовим
рішенням, що набуло законної сили та не
оскаржувалося відповідачем.

За таких обставин рішення апеляційного
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, подану їхнім представником -
ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 21 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська