У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Олійник
А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Мегабанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання
кредитного договору та стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «Мегабанк»,
треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про
визнання договору поруки припиненим,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Мегабанк» на
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 30 травня 2013 року, додаткове
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 9 вересня 2013 року, рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 21 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2007 року публічне акціонерне
товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ
«Мегабанк») звернулося до суду з
указаним позовом, просило стягнути
солідарно із відповідачів
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 57 043 грн 08 коп. та розірвати
кредитний договір.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 6
травня 2005 року між відкритим
акціонерним товариством «Мегабанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Мегабанк» та ОСОБА_3 було укладено
договір кредиту, за умовами якого
кредитор надав позичальнику грошові
кошти у розмірі 26 400 грн для придбання
меблів строком до 3 листопада 2006 року зі
сплатою 24% річних.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором 6 травня 2005 року
між банком та ОСОБА_3 було укладено
договір застави майна та між банком і
ОСОБА_5, ОСОБА_4 - окремі договори поруки.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором заборгованість за
кредитним договором станом на 21 травня
2012 року становить 57 043 грн 08 коп., з яких:
21 894 грн 22 коп. - заборгованість за
кредитом, 35 148 грн 86 коп. - неустойка.

У вересні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом, просив
визнати договір поруки припиненим.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що
відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України банк
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явив до нього
вимоги, як до поручителя, тому порука
припинилася.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 30 травня 2013 року
первісний позов задоволено частково.
Розірвано кредитний договір № 47-С/2005,
укладений 6 травня 2005 року між
відкритим акціонерним товариством
«Мегабанк» та ОСОБА_3 Стягнуто із
ОСОБА_3 на користь ПАТ «Мегабанк»
заборгованість за кредитним договором
№ 47-С/2005 від 6 травня 2005 року у розмірі 57
043 грн 08 коп., з яких: тіло кредиту - 21 894
грн 22 коп., неустойка - 35 148 грн 86 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. Зустрічний позов задоволено.
Визнано договір поруки 82/2005-П,
укладений 6 травня 2005 року між
відкритим акціонерним товариством
«Мегабанк» та ОСОБА_5, припиненим.
Стягнуто з ПАТ «Мегабанк» на користь
ОСОБА_5 107 грн. 30 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 9 вересня
2013 року в позові ПАТ «Мегабанк» до
ОСОБА_4 про розірвання кредитного
договору та стягнення заборгованості
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 21 жовтня 2013
року рішення суду першої інстанції у
частині стягнення з ПАТ «Мегабанк» на
користь ОСОБА_5 107 грн. 30 коп. судового
збору скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення про стягнення з
ПАТ «Мегабанк» в дохід держави 107 грн. 30
коп. судового збору. В іншій частині
рішення суду першої інстанції та
додаткове рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Мегабанк»
просить скасувати судові рішення у
справі, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення первісного позову та
відмову у зустрічному позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 6 травня 2005 року
між відкритим акціонерним товариством
«МегаБанк» та ОСОБА_3 було укладено
договір кредиту № 47-С/2005, за умовами
якого кредитор надав позичальнику
грошові кошти у розмірі 26 400 грн для
придбання меблів строком до 3 листопада
2006 року зі сплатою 24% річних.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором 6 травня 2005 року
між банком та ОСОБА_3 було укладено
договір застави майна № 47-/2005-з та між
банком і ОСОБА_4, ОСОБА_5 - окремі
договори поруки № 83/2005-П і № 82/2005-П
відповідно.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором заборгованість за
кредитним договором станом на 21 травня
2012 року становить 57 043 грн 08 коп., з яких:
21 894 грн 22 коп. - заборгованість за
кредитом, 35 148 грн 86 коп. - неустойка.

Пунктом 5.1 договорів поруки визначено,
що договори набувають чинності з
моменту їх підписання сторонами та
діють до повного виконання
зобов'язання боржника за кредитним
договором.

Відповідно до п. п. 1.1, 8.2 договору
кредиту, укладеного між відкритим
акціонерним товариством «Мегабанк» та
ОСОБА_3, кредитодавець зобов'язується
надати позичальникові кредит на
придбання комплекту меблів
«Кухня-столова» у розмірі 26 400 грн на
строк із 6 травня 2005 року до 3 листопада
2006 року. Договір діє до повного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за ним.

Задовольняючи первісний та зустрічний
позови, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
позичальник не виконує кредитні
зобов'язання, у зв'язку з чим виникла
заборгованість за кредитним договором.
Договір поруки є припиненим відповідно
до ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки строк
дії договорів кредиту та поруки
визначений до 3 листопада 2006 року, а
позов подано до суду 2 липня 2007 року. Із
цих же підстав апеляційний суд
погодився із додатковим рішенням суду
першої інстанції про відмову в позові
ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
розірвання кредитного договору та
стягнення заборгованості.

Як убачається із матеріалів справи та
встановлено судами, строк дії
договорів кредиту та поруки визначено
до 3 листопада 2006 року, а із позовом банк
звернувся до суду 2 липня 2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Як роз'яснено в п. 24 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
при вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Згідно із правовим висновком
Верховного Суду України від 17 вересня
2014 року (справа № 6-53цс14), який
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів України,
виходячи з положень другого речення ч. 4
ст. 559 ЦК України, необхідно дійти
висновку про те, що вимогу до
поручителя про виконання ним
солідарного з боржником зобов'язання
за договором повинно бути пред'явлено у
судовому порядку в межах строку дії
поруки, тобто упродовж шести місяців із
моменту настання строку погашення
чергового платежу за основним
зобов'язанням (якщо умовами договору
передбачено погашення кредиту
періодичними платежами), або із дня,
встановленого кредитором для
дострокового погашення кредиту в
порядку реалізації ним свого права,
передбаченого частиною другою статті
1050 ЦК України, або із дня настання
строку виконання основного
зобов'язання (у разі, якщо кредит
повинен бути погашений одноразовим
платежем). Таким чином, закінчення
строку, установленого договором
поруки, так само як сплив шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання або одного року
від дня укладення договору поруки, якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений, припиняє поруку за умови,
що кредитор протягом строку дії поруки
не звернувся з позовом до поручителя.

За таких обставин колегія суддів
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ виходить із того, що строк поруки
не є строком для захисту порушеного
права, а строком існування (дії) самого
зобов'язання поруки, тому і право
кредитора, і обов'язок поручителя при
його закінченні припиняються, а це
означає, що жодних дій щодо реалізації
цього права, в тому числі застосування
примусових заходів захисту в судовому
порядку, кредитор вчиняти не може.
Враховуючи, що в межах строку дії
поруки була пред'явлена претензія, і
поручитель не виконав зазначені в ній
вимоги, кредитор не має права на
задоволення позову, заявленого поза
межами вказаного строку, оскільки із
закінченням строку припинилося
матеріальне право.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судом
першої інстанції або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставинами, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді судами першої та апеляційної
інстанцій допущені порушення норм
матеріального або процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338-341
ЦПК України як підстави для скасування
рішення, колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Мегабанк»
відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 21 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.І. Євтушенко

Судді:
Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

А.С. Олійник