Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2625/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Галаган О.В.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

22.10.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів:
Чорнобривець О.С., Кодрула М.А.

за участю
секретаря: Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 26.06.2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання недійним заповіту,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до
ОСОБА_3, третя особа Друга
Кіровоградська державна нотаріальна
контора про визнання недійним
заповіту,

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року
померла його мати ОСОБА_5, після смерті
якої відкрилася спадщина, яка
складається з будинку АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що станом на 2011р. його
матір'ю було складено заповіт щодо
рівного заповідання між ним та його
братом ОСОБА_3

Позивач зазначив, що ним особисто було
проведено значні поліпшення до
облаштування будинку, проводилися
ремонті роботи і благоустрій,
відносини між ним та матір'ю були
родинні, теплі і вона проживала разом з
ним в м. Одесі, лише напередодні смерті
за вимогою брата повернулася до м.
Кіровограда.

Позивач зазначив, що 19.12.2012 року
звернувся до Другої державної
нотаріальної контори м. Кіровограда
для оформлення права на спадщину після
смерті своєї матері, однак державним
нотаріусом йому було повідомлено про
наявність нового заповіту, складеного
ним особисто на дому за декілька днів
до смерті матері, виключно на користь
брата у присутності невідомої дівчини.

Позивач зазначив, що даний факт видався
йому сумнівним, оскільки мати після
операції, що була проведена 20.02.2012 року
із застосуванням наркозу страждала
раптовими провалами в пам'яті, близьких
не впізнавала.

Зазначив, що складання нового заповіту
не відповідало внутрішній волі
спадкодавця, оскільки мати знаходилася
в хворобливому стані, можливо під дією
лікарських речовин або під
психологічним впливом, тому не могла
усвідомлювати результатів своїх дій.

Просив суд визнати недійсним заповіт
ОСОБА_5, посвідчений 03.10.2012 року
державним нотаріусом Другої
Кіровоградської нотаріальної контори
Ляшенко В.Є.

В ході розгляду справи позивач уточнив
свої позовні вимоги та додатково
просив суд зобов'язати Другу
Кіровоградську державну нотаріальну
контору вжити заходи щодо охорони
спадкового майна ОСОБА_5 - будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 26.06.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції у зв'язку з
порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції встановив, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с. 5).

Після її смерті відкрилась спадщина на
будинок АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції встановив , що
відповідно до заповіту від 01.03.2004 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 5-165 та
посвідченого державним нотаріусом
Другої Кіровоградської державної
нотаріальної контори Колос Н.В., ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 заповіла ОСОБА_3 - 2/3
частини та ОСОБА_2 - 1/3 частини від
всього свого майна, де б воно не було і з
чого б воно не складалось, і взагалі,
все те, що їй належатиме на день її
смерті та все те, на що вона законом
матиме право (а.с. 28).

Суд першої інстанції встановив , що
відповідно до заповіту від 03.10.2012 року,
зареєстрованому в реєстрі за № 2-303 та
посвідченого державним нотаріусом
Другої Кіровоградської державної
нотаріальної контори Ляшенко В.Є.,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 заповіла ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, усі свої права та
обов'язки, які їй належать на момент
складання цього заповіту, а також ті
права та обов'язки, які можуть належати
їй у майбутньому та все її майно, де б
воно не було і з чого б воно не
складалось, і взагалі все те, що їй буде
належати на день смерті і на що вона за
законом матиме право (а.с. 39).

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 06.11.2009 року
, № 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити судово-
психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку судово-
психіатричної експертизи, так і інших
доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При
розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що відповідно висновку акту № 610 від
17.12.2013 року посмертної
судово-психіатричної експертизи
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
психічним розладом на момент
підписання заповіту від 03.10.2012 року не
страждала, розуміла значення своїх дій
та могла керувати ними на момент
підписання заповіту від 03.10.2012 року.

Суд першої інстанції зазначив, що в
судовому засіданні експерт Кухарєв
В.С., який є лікарем-психіатром
Кіровоградської обласної
психіатричної лікарні, та приймав
участь у проведені експертизи, як
лікар-доповідач, пояснив, що йому не
відомі випадки проведення
психологічної експертизи, після смерті
особи щодо якої така експертиза
повинна бути проведена. Також вказав,
що при проведенні посмертних
судових-психіатричних експертиз показ
свідків як правило до уваги експертами
не беруться, оскільки це суб'єктивне
відношення особи до сприйняття
оточуючої реальності іншою особою,
відтак до уваги беруться лише фактичні
обставини та докази, що як правило
становлять медичну документацію.
Рекомендував з приводу невисвітлених в
експертизі питань отримати
консультацію психолога на кшталт
можливості проведення такої
експертизи в Україні.

Суд першої інстанції зазначив, що
матеріалами справи не доведено, що
заповіт ОСОБА_5 підписаний проти
власної волі, або в стані в якому вона
не усвідомлювала значення своїх дій.
Судом досліджувались інші доводи та
докази позивача на обґрунтування
позову, проте їх аналіз не дає підстав
до задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначається, що
судом першої інстанції при винесені
рішення були порушені норми
матеріального та процесуального права,
зокрема зазначається, що судом не
призначено та не проведено належним
чином психолого- психіатричну та
почеркознавчу експертизи, не
встановлено обставини відносно
залежності ОСОБА_5 від сторонньої
особи ОСОБА_12, та не надано належної
оцінки поясненням державного
нотаріуса Ляшенко В.Є відносно
нотаріальних дій проведених по місцю
перебування померлої ОСОБА_5

Колегія суддів перевірила зазначені
доводи і дійшла висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження та не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб в межах
заявлених вимог та на підставі
наданих доказів.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, з чим
погодилась і колегія суддів, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав .

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с. 5)і після її смерті відкрилась
спадщина на будинок АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що
01.03.2004 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 склала
заповіт, зареєстрований в реєстрі за №
5-165 та посвідченого державним
нотаріусом Другої Кіровоградської
державної нотаріальної контори Колос
Н.В., яким заповіла ОСОБА_3 - 2/3 частини та
ОСОБА_2 - 1/3 частини від всього свого
майна, де б воно не було і з чого б воно
не складалось, і взагалі, все те, що їй
належатиме на день її смерті та все те,
на що вона законом матиме право (а.с. 28).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 03.10.2012 року склала новий заповіт,
зареєстрований в реєстрі за № 2-303 та
посвідчений державним нотаріусом
Другої Кіровоградської державної
нотаріальної контори Ляшенко В.Є., яким
заповіла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, усі свої
права та обов'язки, які їй належать на
момент складання цього заповіту, а
також ті права та обов'язки, які можуть
належати їй у майбутньому та все її
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалось, і взагалі все те, що їй
буде належати на день смерті і на що
вона за законом матиме право (а.с. 39).

Відповідно до ст..1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповідач має право у будь-який час
скасувати заповіт. Заповідач має право
у будь-який час скласти новий заповіт.
Заповіт, який складено пізніше,
скасовує попередній заповіт повністю
або у тій частині, в якій він йому
суперечить, що визначено ч.1,2 ст.1254 ЦК
України.

За позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі, що визначено ч.2
ст.1257 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частиною першою-третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цьому
Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалами Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 02.08.2013 року та від 29.11.2013
року по справі призначено посмертну
комплексну судову психолого -
психіатричну експертизу.

Згідно акту № 610 від 17.12.2013 року КЗ
«Кіровоградська ОПЛ» посмертної
судово-психіатричної експертизи
вбачається , що ОСОБА_5, психічним
розладом на момент підписання заповіту
від 03.10.2012 року не страждала, розуміла
значення своїх дій та могла керувати
ними на момент підписання заповіту від
03.10.2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 26.06.2014 року у
задоволенні клопотання представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_13 про призначення
додаткової комплексної
психолого-психіатричної експертизи
відмовлено у зв'язку з тим , що на
питання зазначені в клопотанні про
проведені додаткової експертизи,
експертами уже надана надана
відповідь. Зазначеною ухвалою також
відмовлено у проведені почеркознавчої
експертизи з підстав того, що дане
клопотання виходить за межі заявлених
позовних вимог.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив позивачу у проведені
додаткової комплексної
психолого-психіатричної експертизи
оскільки в частині психіатричної
експертизи експерти зробили висновок
виходячи із наданих для дослідження
матеріалів в іншій частині
поставлених питань експерти дали
висновок про неможливість зробити
висновок.

Питання про проведення, відповідно до
частини 2 статті 150 ЦПК України,
повторної комплексної психологічної
експертизи за участю спеціалістів
психологів , онкологів позивачем не
ставилось.

В частині відмови суду першої
інстанції призначити судову
почеркознавчу експертизу, колегія
судів дійшла висновку, що вказані
доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими, оскільки питання які
ставились в клопотанні для проведення
даної експертизи виходять за межі
судового розгляду визначених
позовними вимогами.(ч.1стаття 11 ЦПК
України).

В іншій частині доводи апеляційної
скарги також не знайшли свого
підтвердження оскільки представник
позивача в апеляційній скарзі
посилається на обставини, які виходять
за межі судового розгляду визначених
позовними вимогами , зокрема про
залежність ОСОБА_5 в останні дні життя
від сторонньої особи-ОСОБА_14 так і
порядку посвідчення заповіту
нотаріусом Ляшенко В.Є.

Колегія суддів,приймаючи до уваги
встановлені обставини , дійшла
висновку, що суд першої інстанції
розглянув справу в межах доводів
позовної заяви , та наданих сторонами
доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
оскільки не підтверджуються належними
доказами, суперечать фактичним
обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
, рішення суду першої інстанції
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 26.06.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: