Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2/487/2832/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25.09.2014 Заводський
районний суд м. Миколаєва
головуючого судді
при секретарі Кожину
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Міський
комерційний банк» в особі відділення №
52 про захист прав споживача фінансових
послуг, повернення суми вкладу, -
21. 08. 2014 ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
в особі відділення № 52 про захист прав
споживача фінансових послуг,
повернення суми вкладу та нарахованих
відсотків у розмірі 1337793, 00 грн. Позивач
звернувся до відповідача в порядку,
передбаченому договором, з заявою про
видачу готівки, однак в установі
останнього йому грошові кошти
повернуто не було. Зазначені обставини
стали підставою для звернення до суду
До судового засідання позивач не
з'явився, його представник суду надав
заяву про слухання справи за його
відсутності. Позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити.
Представник відповідача до судового
засідання не з'явився, про час та місце
судового розгляду та зміст позовних
вимог повідомлявся завчасно належним
чином, про що свідчать зворотні
повідомлення пошти з відмітками про
отримання від 08. 09. 2014 та від 15. 09. 2014,
вчинені відповідальною особою ПАТ
«Міський комерційний банк». Відповідно
до ст. 224 ЦПК України справа
розглядалась за його відсутності, суд
зі згоди представника позивача ухвалює
заочне рішення у справі.
Дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню з наступних
Як встановлено в судовому засіданні, 23.
05. 2014 між ОСОБА_1 та ПАТ «Міський
комерційний банк» було укладено
договір строкового банківського
вкладу за № 2630/52/184634.
За умовами п. 1.1. вказаного договору
позивач вніс, а відповідач прийняв на
відкритий на ім'я позивача рахунок
готівкові кошти у розмірі 9249, 98 євро під
8,7 відсотків річних зі строком депозиту
31 календарний день та можливістю
автоматичної елонгації на той же
термін у разі відсутності заяви
вкладника про намір отримати вклад у
день закінчення терміну дії договору.
23. 07. 2014 між сторонами укладено
додаткову угоду № 1 до вказаного вище
договору про порядок повернення вкладу
та процентів шляхом безготівкового
перерахування коштів на поточний
депозитний рахунок вкладника № НОМЕР_2,
відкритий в ПАТ «Міський комерційний
У подальшому, при зверненнях до банку
на повернення суми вкладу готівкою
позивачу було відмовлено.
До теперішнього часу питання
повернення належного позивачу вкладу
та відсотків одним готівковим платежем
не вирішено, кошти банком не повернуто.
Згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України, за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та відсотки на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність», вклад
(депозит) - це кошти в готівковій або у
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
зобов'язанням є правовідносини, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
На виконання умов договору строкового
банківського вкладу від 23. 05. 2014 позивач
здійснив вклад на рахунок банку, в той
час, як банк зобов'язаний був повернути
цей вклад разом із відсотками за
користування коштами на вимогу
Відповідно до ст. 42 Конституції України
держава захищає права споживачів.
Згідно з ч. 2 ст. 627 ЦК України у
договорах за участю фізичної особи -
споживача враховуються вимоги
законодавства про захист прав
Сам характер фінансово-кредитних
відносин, стороною в якій є фізична
особа, а також використані у Законах №
1023-XII та № 2664-III терміни "споживчий
кредит", "фінансова установа",
"фінансова послуга" дають підстави
вважати, що правовідносини, які
виникають із кредитних договорів,
договорів банківського вкладу,
договорів страхування, підпадають під
дію Закону України "Про захист прав
Згідно п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №5 від 12. 04. 1996
«Про практику розгляду цивільних справ
за позовами про захист прав
споживачів» до відносин, які
регулюються Законом України «Про
захист прав споживачів» належать,
зокрема, ті, що виникають із договорів
про надання фінансово-кредитних послуг
для задоволення власних побутових
потреб громадян (у тому числі про
надання кредитів, відкриття й ведення
рахунків, проведення розрахункових
операцій, приймання і зберігання
цінних паперів, надання
консультаційних послуг).
До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК
України, договір банківського вкладу, в
якому вкладником є фізична особа, є
публічним договором.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).
Частина 1 ст. 633 ЦК України дає
визначення поняттю публічний договір:
публічний договір, в якому одна сторона
- підприємець взяла на себе обов'язок
здійснювати продаж товарів, виконання
робіт або надання послуг кожному, хто
до неї звернеться (роздрібна торгівля,
перевезення транспортом загального
користування, послуги зв'язку, медичне,
готельне, банківське обслуговування
Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови
публічного договору встановлюються
однаковими для всіх споживачів, крім
тих, кому за законом надані відповідні
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» клієнт
банку - будь-яка фізична чи юридична
особа, що користується послугами банку.
Виходячи з вищенаведеного, вкладник за
договором банківського вкладу є
споживачем послуг банку (клієнт банку),
зокрема у сфері залучення коштів на
депозитні рахунки. Відповідно захист
його прав як споживача регламентовано
Законом України «Про захист прав
споживачів» та відповідними нормами
Цивільного Кодексу України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів» споживачем є
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника; продукція - будь-які виріб
(товар), робота чи послуга, що
виготовляються, виконуються чи
надаються для задоволення суспільних
Пунктом 13 ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів» визначається:
належна якість товару, роботи або
послуги - властивість продукції, яка
відповідає вимогам, встановленим для
цієї категорії продукції у
нормативно-правових актах і
нормативних документах, та умовам
договору із споживачем.
Згідно з п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про
захист прав споживачів» споживачі
мають право на належну якість
До відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 ЦК
України), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.
Частиною 1 ст. 1058 ЦК України
визначається: за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.
За договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від іншої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові цю суму та проценти на неї
або дохід в іншій формі на умовах та в
порядку, установлених договором (п. 2.4.
Положення про порядок здійснення
банками України вкладних (депозитних)
операцій з юридичними і фізичними
особами, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 03. 12. 2003 № 516).
Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
В порушення вимог законодавства,
відповідач, після отримання від
вкладника заяви про видачу грошових
коштів готівкою, повернути кошти
Відповідно до виписки по угоді 2630/52/184634
від 23. 05. 2014 станом на 23. 07. 2014 залишок
рахунку за вкладом складав 9347, 10 євро,
що складається з вкладу у розмірі 9249, 98
євро та відсотків у розмірі 97, 12 євро.,
що еквівалентно на день звернення
позивача до суду 147039, 23 грн.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.
Згідно п. 1.2. Положення від 03. 12. 2003 № 516,
договір банківського вкладу (депозиту)
укладається на умовах видачі вкладу
(депозиту) на першу вимогу (вклад
(депозит) на вимогу) або на умовах
повернення вкладу (депозиту) зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад (депозит).
За договором банківського вкладу
(депозиту) незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, розміщених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором (абз. 2 п. 3.3.
Положення від 03. 12. 2003 №516).
Внесені позивачем кошти відповідно до
договору банківського вкладу є вкладом
на вимогу, отже, відповідач
зобов'язаний повернути позивачу кошти
на вимогу останнього.
Вимога про повернення коштів
позивачем, як зазначалося вище, була
направлена до банку, проте останній
свої зобов'язання щодо повернення
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
та основоположних свобод та практику
Європейського суду з прав людини (далі -
ЄСПЛ) як джерело права.
У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2)
Європейський суд з прав людини
зазначив наступне: «Суд зазначає, що на
підставі статті 830 Цивільного кодексу,
якщо особа, яка кладе суму грошей у
банк, передає йому право користування
нею, то банк має її зберігати і, якщо він
використовує її на власну користь,
повернути вкладнику еквівалентну суму
за умовами угоди. Отже, власник рахунку
може добросовісно очікувати, аби вклад
до банку перебував у безпеці, особливо
якщо він помічає, що на його рахунок
нараховуються відсотки. Закономірно,
він очікуватиме, що йому повідомлять
про ситуацію, яка загрожуватиме
стабільності угоди, яку він уклав з
банком, і його фінансовим інтересам,
аби він міг заздалегідь вжити заходів з
метою дотримання законів і збереження
свого права власності. Подібні довірчі
стосунки невід'ємні для банківських
операцій і пов'язаним з ними правом. Суд
водночас нагадує, що принцип правової
певності притаманний усій сукупності
статей Конвенції і є одним з
основоположних елементів правової
держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти
Відмовляючись повернути одним
готівковим платежем грошові кошти, які
належать на праві власності позивачу,
відповідач порушує положення
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та ст. 1 Першого
Протоколу, підписаного та
ратифікованого Україною, яка у
відповідності до ст. 5 цього ж
протоколу, є додатковою статтею
У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
Цей же принцип закріплено і в ст. 41
Конституції України.
Та в порушення цих норм, позивач
позбавлений права користуватися своїм
майном. В даному випадку його майном є
грошові кошти, які банк отримав від
позивача на умовах строковості та
платності, та до цього моменту не
Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що
банк виплачує вкладникові проценти на
суму вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу.
Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03. 12. 2003 № 516
встановлено, що проценти на
банківський вклад (депозит)
виплачуються вкладникові на його
вимогу відповідно до строків,
визначених у договорі банківського
Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від
03. 12. 2003 року № 516, банк сплачує
вкладнику суму вкладу (депозиту) і
нараховані за ним проценти у валюті
вкладу (депозиту), якщо грошові кошти
надійшли на вкладний (депозитний)
рахунок в іноземній валюті, або на
умовах та в порядку, передбачених
договором, відповідно до заяви
вкладника - в іншій іноземній чи в
національній валюті.
Позивачем було здійснено вклад в
іноземній валюті - доларах США. У
зв'язку з цим, відповідно до вимог
чинного законодавства, повернення
коштів позивачу повинно здійснюватись
також у доларах США (або ж в еквіваленті
національної валюти відповідно до
Таким чином, обмеження прав вкладника
одним готівковим платежем грошові
кошти банківського вкладу у будь-який
час, а також перешкоди вільно
розпоряджатися своїми коштами
суперечать Конституції України та ЦК
України. Постановами КМУ, зокрема і від
29.08.2014 № 540, закріплені Конституцією
України та ЦК України права не можуть
бути звужені, чи в інший спосіб
обмежені. Тому позовні вимоги про
стягнення суми вкладу та нарахованих
відсотків підлягають задоволенню.
Окремо слід зазначити, що відповідно ч.
1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання
має бути виконане у гривнях.
Якщо договір між фізичними особами
містить посилання на використання як
предмета договору іноземної валюти, то
порядок розрахунку має здійснюватись в
грошовій одиниці України - гривні.
Це твердження узгоджене із правовою
позицією Верховного Суду України,
закріпленої у відповідних судових
рішеннях (від 25 листопада 2009 року у
справі № 6-19596 св 07, від 02 червня 2010 року
у справі № 6-14192 єв 09 та інших). Крім того,
така позиція Верховного Суду України
закріплена у роз'ясненнях, що містяться
у п. 14 Постанови його Пленуму від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі», в якому
зазначається, що оскільки ч. ст. 192 ЦК
України визначає законним платіжним
засобом, обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, грошову одиницю України -
гривню, то при задоволенні позову про
стягнення грошових сум суди повинні
зазначати в резолютивній частині
рішення суми, що підлягає стягненню,
грошову одиницю України - гривні (з
наведенням розрахунків з переведенням
іноземної валюти (яка була предметом
позики) в українську за курсом,
встановленим Національним банком
України на день ухвалення рішення).

Неповернута сума вкладу та відсотків
визначена в валюті «Євро» і складає
9347, 10 євро, що з урахування курсу НБУ на
день ухвалення рішення у справі станом
на 25. 09. 2014 1668, 7696 грн. за 100 евро.
еквівалентно 156003,10 грн., а тому не є
виходом за межі позовних вимог.

Визначаючи спосіб та порядок виконання
рішення, суд дійшов висновку про
необхідність їх визначення шляхом
стягнення вказаних вище коштів одним
готівковим платежем.

Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК
України, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про
захист прав споживачів», п. 7 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про судовий», з
відповідача в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір у розмірі 1560, 03
грн.

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Міський
комерційний банк» в особі відділення №
52 про захист прав споживача фінансових
послуг, повернення суми вкладу
задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
() на користь ОСОБА_1 (ІН
НОМЕР_1) одним готівковим платежем суму
вкладу та відсотків у розмірі 156003,10 грн.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
() в дохід держави судовий
збір у розмірі 1560, 03 грн.

Рішення набирає законної сили через 10
днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Миколаївської області
через місцевий суд в порядку,
визначеному ст. ст. 294-296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, який його ухвалив за письмовою
заявою відповідача, поданої протягом 10
днів з моменту його отримання.

Суддя
О.Г. Разумовська