Справа № 569/9210/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області

в особі головуючого судді - Рогозіна
С.В.

при секретарі - Герасимчук М.М., Рибачик
О.А.

з участю відповідача ОСОБА_1 та його
представника адвоката ОСОБА_2

представника відповідача КЗ
«Рівненська обласна клінічна лікарня»
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за первісним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Комунального
закладу «Рівненська обласна клінічна
лікарня» Рівненської обласної ради про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
визнання рішення профкому недійсним та
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, що діють в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, КЗ
«Рівненська обласна клінічна лікарня»
Рівненської обласної ради про визнання
ордерів недійсними, усунення перешкод
у здійсненні права користування та
розпорядження майном шляхом виселення
-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною
заявою до ОСОБА_1, Комунального закладу
«Рівненська обласна клінічна лікарня»
Рівненської обласної ради про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
визнання рішення профкому недійсним. В
позовній заяві вказує, що 05 вересня 2011
року на основі спільного рішення
адміністрації та профспілкового
комітету Рівненської обласної
клінічної лікарні видано ордер № 104 на
поселення у гуртожиток по АДРЕСА_1
ОСОБА_4, яка працює в Рівненській
обласній клінічній лікарні на посаді
медичної сестри та членам її сім'ї -
чоловіку ОСОБА_5 та сину ОСОБА_6

30 грудня 2013 року на підставі спільного
рішення адміністрації та
профспілкового комітету і КЗРОКЛ
(протокол № 43) видано ОСОБА_4 ордер на
жилу площу в гуртожитку по АДРЕСА_1
житловою площею 10,9 м. кв. Вона та її
малолітній син зареєстровані за
вказаною адресою. Починаючи з вересня
2011 року і до цього часу вона разом із
сім'єю проживає в даному гуртожитку в
зазначеній кімнаті.

Оплату за проживання в гуртожитку
здійснює регулярно, що підтверджується
квитанціями, а з грудня 2013 року оплата
за гуртожиток утримується із її
заробітної плати, що підтверджується
довідкою про доходи.

Відповідно до ч. 2 п. 10 Примірного
положення про гуртожитки, на підставі
рішення про надання житлової площі в
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу. Ордер може бути
виданий лише на вільну жилу площу.

Отже, адміністрація та профспілковий
комітет КЗ РОКЛ видаючи їй та членам
сім'ї ордер на житлову площу в
гуртожитку достеменно знали, що
кімната АДРЕСА_1 є вільною і ніким не
зайнятою.

З моменту вселення її сім'ї в кімнату
НОМЕР_1 в гуртожитку і до цього часу
вона не знала, що на даній житловій
площі є зареєстровані інші особи.

Нещодавно вона дізналась, що на цю
кімнату претендує лікар Рівненської
обласної клінічної лікарні ОСОБА_1,
мотивуючи тим, що йому також раніше був
виданий ордер на проживання в цьому
гуртожитку і він не знятий з
реєстрації.

За період з вересня 2011 року і до квітня
2014 року ОСОБА_1 жодного разу не
з'являвся у вказаному гуртожитку.

Відповідно до пункту 38 Примірного
положення громадяни, які проживають у
гуртожитку зобов'язані своєчасно
вносити плату за користування житловою
площею і за комунальні послуги. Як їй
відомо ОСОБА_1 такі послуги не
оплачувались.

Оскільки правовий режим гуртожитків,
житлові приміщення які підлягають
приватизації відповідно до Закону №
2482-ХП, прирівняні до правового режиму
житлових приміщень в будинках
державного і громадського житлового
фонду, то до мешканців таких
гуртожитків у разі їх тимчасової
відсутності поширюються вимоги статей
71, 72 ЖК УРСР.

Відсутність відповідача ОСОБА_1 майже
три роки у гуртожитку свідчить про
наявність у нього іншого постійного
місця проживання.

ОСОБА_1 самовільно, за власним бажанням
звільнив приміщення у гуртожитку та
протягом трьох років не потребував
житла саме у вказаному гуртожитку.

У зв'язку з конфліктною ситуацією, яка
склалася між нею та ОСОБА_1
адміністрація КЗ РОКЛ та профспілковий
комітет провели спільне засідання на
якому прийняли рішення про визнання
ордера № 104, який був виданий їй та
членам родини на поселення в
гуртожиток по АДРЕСА_1 недійсним, та
надали їй ордер на іншу кімнату значно
меншої площі, яка раніше рахувалася як
підсобне приміщення.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, що діють в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6, КЗ «Рівненська
обласна клінічна лікарня» Рівненської
обласної ради про визнання ордерів
недійсними, усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження майном шляхом виселення.

В зустрічній позовній заяві вказує, що
він працює в КЗ РОКЛ з 1999 року. В лютому
2000 року у зв'язку із роботою, йому була
надана кімната АДРЕСА_1, та було видано
ордер від 09.02.2000 року. Він був
зареєстрований в гуртожитку і з того
часу проживав там.

У 2008 році було змінено поштову адресу
гуртожитку з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1, після
чого на підставі спільного рішення
адміністрації та профспілкового
комітету від 22.12.2008 року йому видали
ордер № 12 на кімнату за новою поштовою
адресою: кімната АДРЕСА_1 після чого,
30.12.2008 року провели перереєстрацію його
місця проживання на вказану нову
адресу.

В 2011 році до нього звернувся головний
лікар закладу з проханням дозволити
тимчасово проживати у даній кімнаті
ОСОБА_4, до часу надання їй іншого житла,
і оскільки він мав можливість
проживати тимчасово у своїх родичів
погодився на це.

З березня 2011 року він надав можливість
ОСОБА_4 проживати в належній йому
кімнаті, де залишилася усі його меблі,
оплату за гуртожиток він провів по
вересень 2011 року включно, а потім
оплату мала проводити ОСОБА_4, так як
саме вона мала користувалася
комунальними послугами.

На його неодноразові звернення до
ОСОБА_4 про виселення із кімнати, вона
обіцяла, що незабаром їй нададуть інше
житло.

Коли дізнався, що на його кімнату
ОСОБА_4 було видано ордер, звернувся із
заявою до профспілкового комітету та
адміністрації КЗ РОКЛ. На спільному
засіданні, 26.05.2014 р. було прийнято
рішення про те, що у зв'язку із
неправомірно виписаним ордером № 104
від 05.09.2011 р. цей ордер визнано
недійсним і ОСОБА_4 надано жилу площу в
кімнату АДРЕСА_2 а його ордер від 22.12.2008
р. визнано правочинним.

05 вересня 2011 року на ім'я ОСОБА_4 на
склад сім'ї 3 особи (вона, чоловік та син)
було видано ордер № 104 на поселення в
кімнату АДРЕСА_1 за підписом керівника
та голови профкому. Повторно ордер на
цю ж жилу площу в гуртожитку за № 104
ОСОБА_4 надано 30.12.2013 р. на підставі
спільного рішення адміністрації та
профкому КЗ РОКЛ, на склад сім'ї 2 особи
(вона син), після чого, 11.01.2014 р. ОСОБА_4
разом із сином зареєстрували у спірній
кімнаті.

Вважає, що при видачі ордерів ОСОБА_4 не
було враховано, що кімната АДРЕСА_1 не
була вільною, оскільки він мав право на
дану житлову кімнату. Був
зареєстрований в ній і добровільно з
неї не виселявся та не визнався в
судовому порядку таким, що втратив
право на житло.

Згідно зі ст. 59 ЖК України ордер на жиле
приміщення може бути визнаний
недійсним у судовому порядку у випадку
порушення порядку та умов надання
жилих приміщень.

Таким чином, на час видачі оскаржуваних
ордерів на ім'я ОСОБА_4 від 05.09.2011 р. та
від 30.12.2013 р. житлова кімната АДРЕСА_1 не
була ні фактично, ні юридично вільною.

Оскільки, при видачі ордерів не було
дотримано встановленого житловим
законодавством порядку надання
кімнати, то вважає, що ордери слід
визнати недійсними.

Ухвалою суду від 06 серпня 2014 року
зустрічний позов прийнятий до
провадження та об'єднаний для розгляду
в одному провадженні з первісним
позовом.

В судове засідання, яке відбулось 20.10.2014
року ОСОБА_4, ОСОБА_5, будучи належним
чином повідомленими про час і місце
судового засідання не з'явились, заяви
про відкладення справи не подали.
Представник ОСОБА_4, в судове засідання
не з'явилась, подала заяву про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
хворобою. Жодних доказів в
підтвердження свого клопотання не
подала. Суд, з врахуванням думки
учасників судового провадження, визнав
неявну представника ОСОБА_4 в судове
засідання, без поважних причин.

В попередніх судових засіданнях
позивач за первісним позовом,
відповідач за зустрічним позовом та її
представник первісний позов
підтримали з підстав викладених в
позовній заяві, зустрічний позов
заперечили повністю. Просили винести
рішення, яким визнати ОСОБА_1 таким, що
втратив право на житлову площу в
гуртожитку по АДРЕСА_1; визнати право
ОСОБА_4 та членів її родини проживати в
гуртожитку по АДРЕСА_1; визнати рішення
адміністрації КЗ РОКЛ та
профспілкового комітету від 26.05.2014 року
про визнання ордеру № 104 виданого на
ім'я ОСОБА_7 недійсним. В задоволенні
зустрічного позову просять відмовити
повністю.

Відповідач за первісним позовом,
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1
та його представник, первісний позов
заперечили повністю та підтримали
зустрічний позов з підстав вказаних у
зустрічній позовній заяві.

Просять відмовити у задоволенні
первісного позову та задоволити
зустрічні позовні вимоги та визнати
недійсним ордер № 104 від 05.09.2011 р.
виданий на ім'я ОСОБА_4 на склад сім'ї 3
особи (вона, чоловік, син) на кімнату
АДРЕСА_1; визнати недійсним ордер № 104
від 30.12.2013 р. виданий на ім'я ОСОБА_4 на
склад сім'ї 2 особи (вона, син) на кімнату
АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_1 без надання
іншого житла.

Представник Комунального закладу
«Рівненська обласна клінічна лікарня»
Рівненської обласної ради позовні
вимоги позивача за первісним позовом
ОСОБА_4 заперечила повністю. Просить
відмовити у задоволенні позову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 визнала
повністю.

Вислухавши пояснення позивача за
первісним позовом, відповідача за
зустрічним позовом та його
представника, відповідача за первісним
позовом, позивача за зустрічним
позовом та його представника,
представника відповідача КЗ
«Рівненська обласна клінічна лікарня»,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що первісний позов ОСОБА_4 не
підлягає до задоволення, а зустрічний
позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення
частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює в
КЗ «Рівненська обласна клінічна
лікарня» з 1999 року. В лютому 2000 року, як
працівнику КЗ РОКЛ йому була надана
кімната АДРЕСА_1, на його ім'я було
видано ордер. 09.02.2000 р. він був
зареєстрований в гуртожитку і з того
часу проживав там. Дані обставини
підтверджені поясненнями як ОСОБА_1,
так і представника КЗ «Рівненська
обласна клінічна лікарня» та відміткою
в паспорті ОСОБА_1 про приписку.

У 2008 році було змінено поштову адресу
гуртожитку з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1, після
чого на підставі спільного рішення
адміністрації та профспілкового
комітету КЗ РОКЛ від 22.12.2008 р. ОСОБА_1
видали ордер № 12 на кімнату за новою
поштовою адресою: кімната АДРЕСА_1
після чого, 30.12.2008 року було проведено
перереєстрацію його місця проживання
на нову адресу.

Не зважаючи на заперечення ОСОБА_4 про
існування факту домовленості між нею
та ОСОБА_1 на її проживання з сином у
спірній кімнаті АДРЕСА_1 з березня 2011
року даний факт підтверджується
дослідженими в судовому засіданні
доказами.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_1 повідомив, що в 2011 році до нього
звернувся головний лікар закладу з
проханням дозволити тимчасово
проживати у даній кімнаті ОСОБА_4, до
часу надання їй іншого житла, і
оскільки він мав можливість проживати
тимчасово у своїх родичів погодився на
це. У них була досягнута домовленість
про те, що він буде сплачувати витрати
на утримання кімнати із своєї
заробітної плати, а ОСОБА_4 буде йому
компенсовувати їх.

Допитана свідок ОСОБА_8 повідомила, що
вона була комендантом гуртожитку де
проживав ОСОБА_1 ОСОБА_4 домовилась з
ОСОБА_1 про те, що буде проживати в його
кімнаті і буде йому компенсувати
витрати на оплату гуртожитку. На момент
поселення в неї ордера не було. ОСОБА_1
офіційно не виселявся і не виписувався.
Ордер для ОСОБА_4 виписувала вона, чи
проводилось спільне засідання
адміністрації та профкому КЗ
«Рівненська обласна клінічна лікарня»
по даному питанню вона не знає.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили
кожен від себе обставини про які
повідомили свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_8

Факт існування домовленості між ОСОБА_4
та ОСОБА_1 на тимчасове проживання, у
спірній кімнаті АДРЕСА_1
підтверджується довідкою про доходи
ОСОБА_1 за 2011 рік, з якої вбачається, що
оплату за гуртожиток ОСОБА_1 перестав
вносити з вересня 2011 року, а ОСОБА_4
почала проживати в спірній кімнаті з
березня 2011 року.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_4
вселилась в спірну кімнату АДРЕСА_1 без
видачі ордеру на вселення. В даній
кімнаті був зареєстрований ОСОБА_1 та
знаходились його речі.

05 вересня 2011 року, через пів року після
початку проживання ОСОБА_4 з сином в
спірній кімнаті, на основі спільного
рішення адміністрації та
профспілкового комітету Рівненської
обласної клінічної лікарні було видано
ордер № 104 на поселення в гуртожиток по
АДРЕСА_1 ОСОБА_4, яка працює в
Рівненській обласній клінічній
лікарні на посаді медичної сестри.
Згідно ордеру надано дозвіл на
поселення у гуртожиток в кімнату № 2
ОСОБА_4 та членам її сім'ї - чоловіку
ОСОБА_5 та сину ОСОБА_6

30 грудня 2013 року, без скасування
попереднього ордеру, на підставі
спільного рішення адміністрації та
профспілкового комітету і КЗ РОКЛ
(протокол № 43) повторно видано ОСОБА_4
ордер на жилу площу в гуртожитку по
АДРЕСА_1 житловою площею 10,9 м. кв. Даний
ордер був підписаний головним лікарем
ОСОБА_12 та головою профкому ОСОБА_13

Судом встановлено, що на підстави заяви
ОСОБА_1 до профспілкового комітету та
до адміністрації КЗ РОКЛ, на спільному
засіданні, яке відбулось 26.05.2014 р. було
прийнято рішення про те, що у зв'язку із
неправомірно виписаним ордером № 104
від 05.09.2011 р. цей ордер визнано
недійсним і ОСОБА_4 надано жилу площу в
кімнаті АДРЕСА_2 а ордер ОСОБА_1 від
22.12.2008 р. визнано правочинним.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Житлового
кодексу Української РСР ордер може
бути виданий лише на вільне жиле
приміщення.

Відповідно до ч. 2 п. 10 Примірного
положення про гуртожитки, на підставі
рішення про надання житлової площі в
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу. Ордер може бути
виданий лише на вільну жилу площу.

Судом встановлено, що при видачі
ордерів ОСОБА_4 не було враховано, що
кімната АДРЕСА_1 не була вільною,
оскільки ордер, який видавався ОСОБА_1
скасований не був. ОСОБА_1 мав право на
дану житлову кімнату, був
зареєстрований в ній і добровільно з
неї не виселявся та не визнався в
судовому порядку таким, що втратив
право на житло.

Таким чином, на час видачі оскаржуваних
ордерів на ім'я ОСОБА_4 від 05.09.2011 р. та
від 30.12.2013 р. житлова кімната АДРЕСА_1 не
була ні фактично, ні юридично вільною.

Оскільки, при видачі ордерів не було
дотримано встановленого житловим
законодавством порядку надання житла в
гуртожитку, ордери, які видавались
ОСОБА_4 є незаконними, але у зв'язку з
тим, що на спільному засіданні, яке
відбулось 26.05.2014 р. було прийнято
рішення про визнання недійсним ордера
№ 104 від 05.09.2011 р. цей ордер в судовому
порядку не може бути визнаний
недійсним.

Таким чином судом визнається недійсним
ордер № 104 від 30.12.2013 р. виданий на ім'я
ОСОБА_4 на склад сім'ї 2 особи на кімнату
АДРЕСА_1.

Після визнання недійсним ордера № 104
від 05.09.2011 року та ордера № 104 від 30.12.2013
року ОСОБА_4 та її сім'я в складі 2 осіб
вважаються тимчасовими мешканцями, що
проживають в кімнаті АДРЕСА_1, з дозволу
ОСОБА_1, якому правомірно, на підставі
спільного рішення адміністрації та
профспілкового комітету від 22.12.2008 р
було видано ордер № 12 і якому належить
право проживати в даній кімнаті.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12.04.1985 року № 2, вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи прописані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 98 Житлового кодексу
Української РСР наймач жилого
приміщення та члени його сім'ї, які
проживають разом з ним, можуть за
взаємною згодою дозволити тимчасове
проживання в жилому приміщенні, що є в
їх користуванні, інших осіб без
стягнення плати за користування
приміщенням (тимчасових жильців).

Згідно із ст. 99 Житлового кодексу
Української РСР піднаймачі і
тимчасові жильці самостійного права на
займане жиле приміщення не набувають
незалежно від тривалості проживання.
Тимчасові жильці на вимогу наймача або
членів його сім'ї, які проживають разом
з ним, зобов'язані негайно звільнити
приміщення, а в разі відмовлення -
підлягають виселенню в судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

Оскільки ОСОБА_1 вимагає звільнення
ОСОБА_4 та її сім'єю кімнати АДРЕСА_1, суд
вважає, що вони проживають там без
законних на те підстав.

Згідно ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу
Української РСР виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.
Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.

Згідно ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу
Української РСР осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення, виселяють без
надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 про
виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з
кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого
житла підлягають до задоволення.

Суд, також, погоджується з поясненнями
представника КЗ «Рівненська обласна
клінічна лікарня» Рівненської
обласної ради про те, що житлові права
ОСОБА_4 та її сім'ї виселенням з кімнати
АДРЕСА_1 не порушуються, оскільки
ОСОБА_4 надано жилу кімнату АДРЕСА_2

Розглядаючи первісний позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, КЗ «Рівненська обласна
клінічна лікарня» про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням та визнання рішення
профкому недійсним, суд вважає їх
недоведеними.

В судовому засіданні встановлено, що
ордер № 104 від 05.09.2011 р. та ордер № 104 від
30.12.2013 р. виданий на ім'я ОСОБА_4 на
кімнату АДРЕСА_1 видані з порушенням
чинного житлового законодавства.

Таким чином ОСОБА_4 не має права ставити
вимогу про визнання ОСОБА_1 таким, що
втратив право на житлову площу в
гуртожитку по АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 не довела, також, на якій
правовій підставі вона та члени її
родини мають право проживати в
гуртожитку по АДРЕСА_1 та які саме
порушення зі сторони адміністрації та
профспілкового комітету КЗ РОКЛ можуть
привести до визнання недійсним рішення
адміністрації КЗ РОКЛ та
профспілкового комітету від 26.05.2014 року
про визнання ордеру № 104 виданого на
ім'я ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст.
58, 59, 98, 99, 109, 116 Житлового кодексу
Української РСР, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214,
215, 224, 225, 226, 233 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні первісних позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Комунального закладу
«Рівненська обласна клінічна лікарня»
Рівненської обласної ради про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
визнання рішення профкому недійсним -
відмовити за недоведеністю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, що діють в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6, КЗ «Рівненська
обласна клінічна лікарня» Рівненської
обласної ради про визнання ордерів
недійсними, усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження майном шляхом виселення
- задоволити частково.

Визнати недійсними ордер № 104 від 30.12.2013
р. виданий на ім'я ОСОБА_4 на склад сім'ї 2
особи на кімнату АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з
кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого
житла.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С.В.Рогозін