АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року м. Дніпропетровськ

17 червня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", ОСОБА_7, третя особа - публічне акціонерне товариство "Акцент Банк", про встановлення факту неукладення договору, відсутності зобов'язань, припинення правовідносин, визнання дій неправомірними, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що вироком суду від 21 травня 2013 року, який набрав законної сили, у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_8 встановлено факт, що ОСОБА_8, без відома та згоди ОСОБА_6, підробила його підпис у договорі поруки та надала цей договір банку. У судовому засіданні представники банку наполягали на позовній вимозі про стягнення з ОСОБА_6, як поручителя та солідарного відповідача, боргу за кредитним договором. У зв'язку з цим позивач зазначає, що відповідачі на протязі тривалого часу намагаються безпідставно та незаконно притягнути його, ОСОБА_6, до відповідальності за підробленими документами та позбавити власності, грошових коштів, майна. При цьому, як посадовим, так й іншим відповідальним особам банка добре відомо, що позивач не укладав жодних угод та не має ніяких зобов'язань перед банком. Внаслідок таких протиправних дій відповідачів заочним рішенням Індустріального районного суду від 13 липня 2011 року з позивача було присуджено солідарно стягнути непомірні для позивача кошти у розмірі понад 2 млн. грн. У зв'язку з чим, згідно уточненої позовної заяви від 30 січня 2014 року, позивач просив суд:

- встановити факт, що він не укладав договір поруки №2007-ПМ-19 від 14 лютого 2007 року й тому не має зобов'язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № 2007-ПМ-19 від 14 лютого 2007 року; просив припинити правовідносини сторін щодо стягнення з нього коштів за цим договором;

- визнати незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» та його представника ОСОБА_7 у вигляді подання в Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська позову, у той час коли справа розглядалась у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, навмисного приховування від суду цих обставин, необгрунтованої зміни предметної підсудності справи шляхом надання договору поруки із юридичною особою не зазначеної поручителем у кредитному договорі, яка не приймала зобов'язань повної відповідальності та укладала цей договір вже після невиконання боржниками зобов'язання повернути займані кошти з нарахованими процентами, а також у вигляді невизнання вироку суду у кримінальній справі й внутрішньої перевірки служби безпеки банку, які встановили факти надання підробленого договору поруки та у вигляді продовження здійснення процесуальних дій щодо стягнення в судовому порядку коштів з позивача;

- встановити факт, що договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року був укладений ПАТ КБ «Акцент-Банк» з ПАТ КБ «ПриватБанк» вже після виконання боржником зобов'язань за кредитними договорами № 2007-ПМ-19 від 14 лютого 2007 року та № 2008-ПМ-10 від 07 лютого 2008 року, в якому він не зазначений поручителем, та вже після відкриття Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська справи про стягнення заборгованості за цими кредитними договорами, й тому передбачає додаткову відповідальність;

- стягнути солідарно з ПАТ КБ «ПриватБанк» та його представника ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 завдану їх неправомірними діями моральну шкоду у розмірі 30000,00 гривень, а також усі судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 14 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір №2007-ПМ-19, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 17000,00 доларів США строком до 14 лютого 2009 року з виплатою 16,00 відсотків річних (а.с. 118 - 121).

Позивачем надано суду копію договору поруки № 2007-ПМ/19 від 14 лютого 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 на забезпечення виконання кредитного договору №2007-ПМ-19 від 14 лютого 2009 року (а.с. 127).

21 травня 2013 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по кримінальній справі № 1-462/11 визнано ОСОБА_10 винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. Провадження по кримінальній справі у відношенні ОСОБА_8 закрито на підставі ч. 1 п. 8 ст. 6 КПК України, у зв'язку зі смертю даної обвинуваченої (а.с. 66 - 70).

06 червня 2013 року вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по кримінальній справі № 1-462/11 набрав законної сили.

Вищевказаним вироком суду, зокрема, встановлено, що ОСОБА_8 14 лютого 2007 року діючи умисно, повторно, з метою підробки і використання підробленого документа знаходячись в приміщенні відділення "Будинок Губернатора" ПАТ КБ "ПриватБанк", розташованому по вул. Леніна, 14 в м. Дніпропетровську, без відома і згоди ОСОБА_6 внесла завідомо неправдиві відомості до бланку договору поруки № 2007-ПМ/19 від 14 лютого 2007 року про те, що останній виступає як поручитель за кредитним договором № 2007-ПМ-19 від 14 лютого 2007 року та бере на себе встановлену договором відповідальність в разі настання правових наслідків за договором, в якому виконала підписи від імені ОСОБА_6, тим самим підробила документ, який згідно наказу ПАТ КБ "ПриватБанк" "Про затвердження другої редакції Положення про недопущення проблем заборгованості і роботу з нею по кредитах з бізнес - програма мікрокредитування" є обов'язковими для укладення кредитного договору в рамках програми мікрокредитування, та який ОСОБА_8 надала у відділення "Будинок Губернатора" ПАТ КБ "ПриватБанк" для укладення кредитного договору № 2007-ПМ-19 від 14 лютого 2007 року. Таким чином, 14 лютого 2007 року ОСОБА_8 повторно внесла завідомо неправдиві відомості до бланку договору поруки № 2007-ПМ/19 від 14 лютого 2007 року про те, що ОСОБА_6 виступає як поручитель за кредитним договором № 2007-ПМ-19 від 14 лютого 2007 року і бере на себе встановлену договором відповідальність в разі настання правових наслідків за договором, в якому виконала підписи від імені останнього, тим самим підробила документ і використала його.

Місцевим судом також встановлено, що згідно листа голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2012 року, в провадженні судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. перебувала цивільна справа №2-2581/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_9 про стягнення заборгованості. Рішенням суду від 05 грудня 2011 року позовні вимоги по даній цивільній справі задоволено частково. Крім того, листом повідомлялось, що 12 вересня 2011 року позивачем до суду було надано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої, відповідачів ОСОБА_11, ОСОБА_6 було виключено зі складу відповідачів, оскільки за результатами службового розслідування проведеного службою безпеки банку було встановлено, що договори поруки №2008-ПМ/10 від 07 лютого 2008 року, № 2007-ПМ/19 від 14 лютого 2007 року, які були укладені з ОСОБА_11 та ОСОБА_6, не були особисто ними підписані, позовні вимоги пред'явлені лише до відповідача ОСОБА_9 Також повідомлялось, що до складу сторін по даній цивільній справі не входило ПАТ «Акцент-Банк» (а.с. 177).

Крім того, колегією встановлено, що відповідач ОСОБА_7 є співробітником та представником ПАТ КБ «ПриватБанк», що стверджується копією відповідної довіреності та визнано сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Отже, обрання неналежного способу захисту може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачено діючим законодавством, у тому числі і спеціальними нормативними актами та договором, за наступними вимогами:

- «встановити факт, що ОСОБА_6 не укладав договір поруки №2007-ПМ-19 від 14 лютого 2007 року й тому не має зобов'язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № 2007-ПМ-19 від 14 лютого 2007 року та припинити правовідносини сторін щодо стягнення з позивача коштів за цим договором»;

- «встановити факт, що договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року був укладений ПАТ КБ «Акцент-Банк» з ПАТ КБ «ПриватБанк» вже після виконання боржником зобов'язань за кредитними договорами № 2007-ПМ-19 від 14 лютого 2007 року та № 2008-ПМ-10 від 07 лютого 2008 року, в якому він не зазначений поручителем, та вже після відкриття Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська справи про стягнення заборгованості за цими кредитними договорами, й тому передбачає додаткову відповідальність».

Місцевий суд правильно звернув увагу не те, що вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2013 року у кримінальній справі № 1-462/11, який набрав законної сили, встановлено факт підробки підпису ОСОБА_6 на договорі поруки № 2007-ПМ/19 від 14 лютого 2007 року співробітницею банку, яка працювала там на час виникнення спірних правовідносин. Отже, даний факт вже встановлений судом та, згідно вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню у відповідній цивільній справі.

Крім того, враховуючи положення ст.ст. 3, 11 ЦПК України, наявність у кожної особи права в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання незаконними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» та його представника ОСОБА_7 «у вигляді подання в Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська позову, у той час коли справа розглядалась у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, навмисного приховування від суду цих обставин, необгрунтованої зміни предметної підсудності справи шляхом надання договору поруки із юридичною особою не зазначеної поручителем у кредитному договорі, яка не приймала зобов'язань повної відповідальності та укладала цей договір вже після невиконання боржниками зобов'язання повернути займані кошти з нарахованими процентами, а також у вигляді невизнання вироку суду у кримінальній справі й внутрішньої перевірки служби безпеки банку, які встановили факти надання підробленого договору поруки та у вигляді продовження здійснення процесуальних дій щодо стягнення в судовому порядку коштів з позивача».

Враховуючи зміст позовної заяви, згідно якої позивач просив стягнути моральну шкоду солідарно з відповідачів ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_7 на підставі ст. 1167 ЦК України, посилаючись на спричинення моральних страждань зазначеними діями відповідачів, які позивач просив визнати незаконними; зважаючи на відсутність підстав для визнання протиправними вказаних вище дій відповідачів, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав і для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди.

Колегія звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди з відповідачів з інших підстав.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, зважаючи на положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді