У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Леванчука
А.О., Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без шлюбу,
визнання нерухомого майна об'єктами
права спільної сумісної власності та
його поділ, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 14 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом ОСОБА_5 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без шлюбу, визнання нерухомого
майна об'єктами права спільної
сумісної власності та його поділ.

Позивачка посилалась на те, що з 2003 року
по листопад 2005 року проживала з ОСОБА_5
однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а з
26 листопада 2005 року по 22 листопада 2012
року вони перебували у зареєстрованому
шлюбі. У період спільного проживання
без реєстрації шлюбу, 11 лютого 2004 року
вони придбали квартиру АДРЕСА_1, під час
шлюбу - квартиру АДРЕСА_2, а також
реконструювали житловий будинок №
АДРЕСА_3.

Враховуючи вказане та з урахуванням
уточнень позовних вимог, позивачка
просила встановити факт їх спільного
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 2003 року по листопад
2005 року, поділити спільне сумісне майно
подружжя шляхом визнання за нею права
власності на указані квартири, а за
відповідачем - право власності на
зазначений житловий будинок.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 01 жовтня 2013
року позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 у період з 2003 року по листопад 2005
року.

Визнано об'єктом спільної сумісної
власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наступне
нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1;
квартиру АДРЕСА_2; житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
розташований по АДРЕСА_3.

Проведено поділ спільного майна
подружжя. Виділено та визнано право
власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по Ѕ
частини зазначених квартир та
житлового будинку.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 14 квітня 2014
року рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 01 жовтня
2013 року в частині вирішення позовних
вимог ОСОБА_4 про визнання об'єктом
спільної сумісної власності сторін
житлового будинку № АДРЕСА_3 та його
поділу скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення.

Відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
об'єктом спільної сумісної власності
сторін житлового будинку № АДРЕСА_3 та
його поділ.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині вирішення позовних
вимог ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без шлюбу,
визнання об'єктом спільної сумісної
власності сторін квартири АДРЕСА_1 та
її поділі та відмовляючи у задоволенні
позову у вказаній частині, суд
апеляційної інстанції правильно
виходив з того, що спірний будинок є
об'єктом самочинного будівництва, а
тому не можу бути об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
та поділу.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками суду апеляційної інстанції
з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваного рішення
апеляційного суду вбачається, що
скарга є необґрунтованою і наведені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності зазначеного судового
рішення.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судом апеляційної
інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 14 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Леванчук
А.О. Макарчук М.А.