у х в а л а

іменем україни

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Наумчука М. І.,

Мостової Г. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
Дзержинський районний відділ
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області, про визнання недійсним ордера,
виселення та внесення змін до договору
найму житлового приміщення, за
зустрічним позовом Обласного
комунального
виробничо-експлуатаційного
підприємства «Держпром» до ОСОБА_3,
треті особи: Харківська обласна
державна адміністрація, Дзержинський
районний відділ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, про визнання недійсним
посвідчення на право зайняття
службової площі, визнання недійсним
договору найму житлового приміщення та
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
Обласного комунального
виробничо-експлуатаційного
підприємства «Держпром», треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договору
найму житла припиненим та визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, за
касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_4, на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 19 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 26 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, у якому з урахуванням уточнень
просив визнати недійсним ордер, який 05
лютого 2010 року було видано на ім'я
ОСОБА_4 на право зайняття сім'єю у
складі трьох осіб жилої площі у
квартирі АДРЕСА_2. Зазначав, що на
момент видачі ордера ОСОБА_4 спірне
житлове приміщення не було вільним,
оскільки у цій квартирі був
зареєстрований та проживав він.
Посилаючись на зазначені обставини,
просив виселити відповідачів із
вказаної квартири та внести зміни до
договору найму житла від 17 січня 2006
року № 17/3, укладеного між Обласним
комунальним виробничо-експлуатаційним
підприємством «Держпром» (далі - ОК ВЕП
«Держпром») та ОСОБА_3, у частині
предмета договору.

У березні 2010 року ОК ВЕП «Держпром»
звернулося до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3, у якому з
урахуванням уточнень просило визнати
недійсним посвідчення на право
зайняття службової площі, видане 10
січня 2006 року Харківською обласною
державною адміністрацією на ім'я
ОСОБА_3; визнати недійсним договір
найму житла в будинках комунального
житлового фонду від 17 січня 2006 року №
17/3, укладений між ОК ВЕП «Держпром» та
ОСОБА_3; визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_3.

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3
та ОК ВЕП «Держпром», у якому просила
визнати припиненим договір найму житла
в будинках комунального житлового
фонду від 17 січня 2006 року № 17/3,
укладений між ОК ВЕП «Держпром» та
ОСОБА_3, та визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_3.

Посилалась на те що, строк дії
вказаного договору сплинув 18 січня
2011 року, проте ОСОБА_3 не звільняє
займане ним житлове приміщення.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 26 лютого 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Визнано недійсним ордер на жилу
площу в гуртожитку № 02/08/27А, який 05
лютого 2010 року було видано на ім'я
ОСОБА_4 на право зайняття сім'єю у
складі трьох осіб, у тому числі, ОСОБА_5
та ОСОБА_6, жилої площі в гуртожитку по
АДРЕСА_2.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із
квартири АДРЕСА_2.

У задоволенні іншої частини позову
ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовів
ОК ВЕП «Держпром» та ОСОБА_4
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У поданій касаційній скарзі
ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити, а зустрічні позови ОК ВЕП
«Держпром» та ОСОБА_4 вирішити по суті.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Частково задовольняючи позов
ОСОБА_3 та визнаючи недійсним ордер,
виданий на ім'я ОСОБА_4 на проживання у
квартирі АДРЕСА_2, та виселяючи
відповідачів із вказаної квартири, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що вселення сім'ї
ОСОБА_4 у вказану квартиру відбулося з
порушенням вимог ч. 2 ст. 58 ЖК України,
оскільки на момент видачі вказаного
ордера дана жила площа була зайнята
ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні позовів
ОК ВЕП «Держпром» та ОСОБА_4,
суди виходили із недоведеності
зазначених вимог.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що 10 січня 2006
року Харківською обласною державною
адміністрацією ОСОБА_3 видано
посвідчення про надання йому службової
житлової площі розміром 28,6 кв. м в
будинку по АДРЕСА_3, що
знаходиться у відомстві ОК ВЕП
«Держпром».

17 січня 2006 року між ОК ВЕП
«Держпром» та ОСОБА_3 укладено
безстроковий договір № 17/3юр. найму
квартири АДРЕСА_3.

З копії паспорта ОСОБА_3 вбачається,
що він зареєстрований у квартирі
АДРЕСА_3 (а. с. 8, т. 1).

У 2009 році змінено поштову адресу: з
АДРЕСА_3 на АДРЕСА_3 (а. с. 32, т. 1).

Рішенням Виконавчого комітету
Харківської міської ради від 21 січня
2010 року дозволено ОК ВЕП «Держпром»
використовувати будинок по
АДРЕСА_3 як сімейний гуртожиток.

02 лютого 2010 року первинною
профспілковою організацією ОК ВЕП
«Держпром» прийнято рішення про
розподіл гуртожитку, який знаходиться
на балансі ОК ВЕП «Держпром» по
АДРЕСА_3, та вирішено надати квартиру №
АДРЕСА_3 ОСОБА_8 та її родині, квартиру
№? АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та її родині.

05 лютого 2010 року ОСОБА_4 видано ордер
на житлову площу - квартиру АДРЕСА_2.

16 лютого 2010 року ОК ВЕП «Держпром»
звернулося до ОСОБА_3 із
заявою про звільнення незаконно
зайнятого ним житлового приміщення, а
саме: квартири АДРЕСА_2, та повідомило
про розірвання договору найму житла №
17/3юр. від 17 січня 2006 року.

05 березня 2010 року за відповідною
заявою ОСОБА_3 зобов'язався звільнити
квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 28 т. 1).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3
посилався на те, що ордер на вселення
сім'ї ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_2 було
видано з порушенням норм житлового
законодавства, оскільки на момент його
видачі у наданій жилій площі проживав
він.

Згідно зі ст. 58 ЖК України на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення. Ордер може бути видано лише
на вільне жиле приміщення.

Ухвалюючи рішення про визнання
ордера, виданого на ім'я ОСОБА_4
на проживання у квартирі АДРЕСА_2,
недійсним, суди виходили із того, що
вказана квартира на момент його видачі
не була вільною, оскільки у ній
проживав ОСОБА_3

У той же час, на порушення приписів
ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не
звернули уваги на те, що у матеріалах
справи відсутній ордер, виданий на ім'я
ОСОБА_3 на проживання у квартирі № 8,
який в силу вимог ч. 1 ст. 58 ЖК України є
єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Зробивши висновок про те, що
квартира № 3, у яку був поселений та
зареєстрований ОСОБА_3, та квартира №
АДРЕСА_2, на яку було видано ордер
ОСОБА_4, одне і те ж саме житло, суди на
обґрунтування таких висновків
будь-яких доказів не навели, технічної
документації на зазначений будинок не
дослідили.

Крім того, суди залишили поза увагою
те, що ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі
АДРЕСА_3.

Роблячи висновок про те, що ОСОБА_3
проживав у квартирі № АДРЕСА_2 на
законних підставах, яка і є квартирою №
3, суди не звернули уваги на те, що
згідно з технічним паспортом на
багатоквартирний житловий будинок
АДРЕСА_2 розмір житлової площі
квартири № АДРЕСА_2 становить 27,9 кв. м і
співпадає з розміром, вказаним в ордері
на вселення, який виданий ОСОБА_4 та її
сім'ї (а. с. 31, 88 т. 1).

Водночас у посвідченні на право
заняття службової площі, виданому
ОСОБА_3 10 січня 2006 року Харківською
обласною державною адміністрацією,
зазначений інший розмір наданої
позивачу жилої площі, а саме: 28,6 кв. м.
Такий розмір жилої площі зазначений і в
договорі найму житла в будинках
комунального житлового фонду № 17/3юр.,
укладеного між ОСОБА_3 та ОК ВЕП
«Держпром» (а. с. 4, 7, т. 1).

З огляду на таке та за відсутності в
ОСОБА_3 будь-яких правоустановчих
документів на право користування
квартирою № АДРЕСА_2 та реєстрація його
місця проживання за іншою адресою
висновки судів про правомірність його
проживання у квартирі № АДРЕСА_2 є
передчасними.

Разом із тим, визнаючи на підставі ч.
2 ст. 58 ЖК України недійсним ордер на
вселення сім'ї ОСОБА_4 у квартиру №
АДРЕСА_2, суди не звернули уваги на
приписи ст. 59 ЖК України, відповідно до
якої ордер на жиле приміщення може
бути визнано недійсним у судовому
порядку у випадках подання
громадянами не відповідаючих
дійсності відомостей про потребу в
поліпшенні житлових умов, порушення
прав інших громадян або організацій
на зазначене в ордері жиле приміщення,
неправомірних дій службових осіб при
вирішенні питання про надання жилого
приміщення, а також в інших випадках
порушення порядку і умов надання жилих
приміщень.

На порушення приписів ст. ст. 212-214, 303
ЦПК України вказані обставини судами
не досліджувались.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК
України користування жилим
приміщенням у будинках державного і
громадського житлового фонду
здійснюється відповідно до договору
найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду укладається в
письмовій формі на підставі ордера
на жиле приміщення між наймодавцем
- житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

За відсутності у матеріалах справи
ордера, виданого на ім'я ОСОБА_3
на вселення у квартиру АДРЕСА_3, який в
силу вимог ч. 2 ст. 61 ЖК України є
підставою для укладання договору найму
житла, висновки судів про
безпідставність позовів ОК ВЕП
«Держпром» та ОСОБА_4 є передчасними.

Порушення судами при розгляді
справи норм процесуального права (ст.
ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для її правильного
вирішення, тому ухвалені ними судові
рішення не можуть вважатись законними
і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду
слід звернути увагу на наведене та
перевірити законність заселення
ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_2 з огляду на
приписи житлового законодавства та з
урахуванням встановлених обставин
перевірити, чи порушуються його права
на спірне житло внаслідок видачі
ОСОБА_4 оспорюваного ордера.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 19 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 26 лютого 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

Г. І. Мостова

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук