У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
Науково-виробниче підприємство
«Залізничавтоматика» до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої
злочином, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Харківської області від 25 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю Науково-виробниче
підприємство «Залізничавтоматика»
(далі - ТОВ НВП «Залізничавтоматика»)
звернулося до суду з вищевказаним
позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3,
працюючи комерційним директором
товариства відповідно до наказу від 14
квітня 2005 року № 31-2005, на якого згідно з
посадовою інструкцією від 14 квітня 2005
року та довідником кваліфікаційних
характеристик професій робітників,
затверджений наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 29 грудня 2004 року № 336, покладалось
виконання організаційно-розпорядних
функцій та
адміністративно-господарських
обов'язків в частині «… керування
матеріально-технічним забезпеченням,
заготівкою, зберіганням, збутом
продукції » та « …організації праці
складського господарства, створювати
умови для належного зберігання
матеріальних ресурсів та готової
продукції». У порушення покладених на
відповідача обов'язків, діями
останнього пiдприємству завдано
майнову шкоду в розмiрi 511 720 грн 68 коп.
Вiдносно ОСОБА_3 було порушено
кримiнальну справу за обвинуваченням
його у заволодінні чужим майном шляхом
зловживання своїм службовим
становищем, а також в службовій
недбалості. Постановою Ленінського
районного суду м. Харкова вiд 19 травня
2009 року відповідача звiльнено вiд
кримiнальної вiдповiдальностi на
підставі Закону України «Про амністію»
від 12 грудня 2008 року.

Ураховуючи викладене, ТОВ НВП
«Залізничавтоматика» просило стягнути
з ОСОБА_3 на його користь 511 720 грн 68 коп.
на відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 27 лютого 2014 року
в задоволенні позову ТОВ НВП
«Залізничавтоматика» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 25 червня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ТОВ НВП «Залізничавтоматика»
511 720 грн 68 коп. на відшкодування
шкоди, завданої злочином. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ
НВП «Залізничавтоматика», суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
не надано доказiв щодо розмiру завданої
пiдприємству шкоди, а докази, які
містяться в матеріалах кримінальної
справи, були отримані в порушення вимог
законодавства При цьому постанова суду
про звільнення відповідача вiд
кримiнальної вiдповiдальностi внаслiдок
акта амнiстiї не є пiдставою для
звiльнення позивача вiд доказування в
розумiннi ст. 61 ЦПК України. Разом з цим
суд вважав причини пропуску позивачем
строку, передбачені ст.
233 КЗпП України поважними, тому поновив
його.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
рішення про задоволення позову,
виходив із того, що постанова про
звiльнення ОСОБА_3 вiд кримiнальної
вiдповiдальностi є доказом у розумiннi
ст. 57 ЦПК України, тому згiдно з п. 3 ст. 134
КЗпП України на вiдповiдача
покладається матерiальна
вiдповiдальнiсть у повному розмiрi шкоди,
заподіяної пiдприємству з його вини.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна, тому що суд
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що ОСОБА_3 на пiдставi
наказу № 31-2005 вiд 14 квітня 2005 року
працював комерційним директором
ТОВ НВП «Залізничавтоматика»
iз покладенням на нього
організаційно-розпорядних функцій та
адміністративно-господарських
обов'язків. За службову недбалість та
неналежне виконання своїх посадових
обов'язкiв, унаслiдок несумлiнного
ставлення до своїх посадових обов'язкiв
вiдповiдача було притягнуто до
кримiнальної вiдповiдальностi за ч. 2 ст.
191, ч. 2 ст. 367 КК України.

Постановою Ленінського районного суду
м. Харкова вiд 19 травня 2009 року ОСОБА_3
звiльнено вiд кримiнальної
вiдповiдальностi на пiдставi п. «в»
ст. 1 Закону України «Про амнiстiю у
2008 роцi», провадження у кримiнальнiй
справi закрито. Цивільний позов ТОВ НВП
«Залізничавтоматика» залишено без
розгляду.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

З матеріалів справи
вбачається, що позивач під час розгляду
справи посилався як на підставу своїх
вимог на висновки інвентаризаційної
комісії, висновок
спеціаліста-бухгалтера та постанову по
кримінальній справі відносно ОСОБА_3

Разом з тим згідно з
актом перевірки КРУ в Харківській
області від 21 червня 2007 року № 05-20/51,
проведення якої було призначено
постановою Київського райсуду м.
Харкова від 6 червня 2007 року,
підтвердити висновки результатів
інвентаризаційної комісії, проведеної
ТОВ НВП «Залізничавтоматика» на
підставі наказу від 5 грудня 2005 року №
118-2005, не представилося можливим у
зв'язку з не наданням до ревізії
бухгалтерських документів, які б
підтверджували наявність
бухгалтерського обліку товариства про
інвентаризованих ТМЦ. Крім того,
інвентаризаційний опис не підписаний
матеріально-відповідальною особою, без
номера та дати, в інвентаризаційному
акті та описі маються чисельні помилки.

При цьому під час
проведення ревізії не були використані
первинні документи складського обліку,
наявність яких є обов'язковою
відповідно до наказу Міністерства
фінансів України від 10 січня 2007 року №
2, яким затверджено Методичні
рекомендації з бухгалтерського обліку.

Також у висновку судово-економічної
експертизи від 24 вересня 2007 року
№ 7757 зазначено, що висновки
інвентаризаційної комісії
товарно-матеріальних цінностей не
повністю відповідають вимогам
Інструкції по інвентаризації основних
засобів, немайнових активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових засобів, документів та
розрахунків, затверджений наказом
Міністерства фінансів України від
11серпня 1994 року № 69.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені цією особою.

Разом з тим у п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» роз'яснено, що
відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України при
розгляді справи про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок, що набрав законної
сили, або постанову суду у справі про
адміністративне правопорушення, цей
вирок або постанова обов'язкові для
суду лише з питань, чи мали місце ці дії
та чи вчинені вони цією особою. Тому,
розглядаючи позов, який випливає з
кримінальної справи чи зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі обговорювати вину відповідача,
а може вирішувати питання лише про
розмір відшкодування. Інші прийняті в
рамках кримінальної справи чи справи
про адміністративне правопорушення
постанови оцінюються судом згідно з
положеннями ст. 212 ЦПК України. На
підтвердження висновку суду щодо
розміру відшкодування збитків у
рішенні, крім посилання на вирок у
кримінальній справі чи постанову у
справі про адміністративне
правопорушення, необхідно також
зазначати докази, подані сторонами при
розгляді цивільної справи (наприклад,
врахування матеріального становища
відповідача або вини потерпілого).

Проте вироку в кримінальній справі, що
набрав законної сили, постановлено не
було, тому згідно зі ст. 57, ч. 4 ст. 61, ст. 212
ЦПК України докази, набуті у
кримінальному провадженню, оцінюються
на рівні з іншими доказами у справі.

Так, постановою в
кримінальній справі від 30 березня 2009
року в діях відповідача було
встановлено відсутність ознак злочину
в привласненні злочинним шляхом майна
ТОВ НВП «Залізничавтоматика»,
отриманого по накладній від
4 серпня 2005 року № 0408-1, у зв'язку з чим
дії відповідача було
перекваліфіковано з ст. 191 на ч.
2 ст. 367 КК України.

Крім того, товар,
отриманий ОСОБА_3 по накладній від 4
серпня 2005 року № 0408-1 за №№ 5, 9,
10, 12, 13, 23 по накладній від 28 грудня 2005
року № 28-12/05 ТОВ НВП
«Залізничавтоматика» передано
комунальному підприємству «Київський
метрополітен» товар, який повністю
ідентичний вкраденому (за назвою,
кількістю, вартістю одиниці) за №№ 2, 3,
4, 5, 6, 9.

Проте апеляційний суд
у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК
України на зазначені положення закону
уваги не звернув; не визначився з
характером спірних правовідносин;
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
внаслідок чого розмір шкоди, який
повинен доводитись позивачем, взагалі
не досліджував, пославшись на
доведення вини відповідача в
заподіянні шкоди на підставі доказів,
перерахованих у поданні слідчого про
направлення кримінальної справи по
обвинуваченню ОСОБА_3 до суду для
застосування Закону України «Про
амністію».

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 25 червня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта