Номер провадження: 22-ц/785/7477/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Журавльова О.Г.,
Короткова В.Д.

з участю секретаря - Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
компенсації моральної шкоди, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4, діючої в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 липня 2014 року, -

встановила:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
компенсації моральної шкоди і з
врахуванням уточнень в обґрунтування
позовних вимог посилався на те, що він з
01 січня 2007 року по 07.03.2012 року працював
адміністратором магазину «Едісон», що
розташований за адресою АДРЕСА_1,
власником якого є суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_3,
проте трудових договорів відповідачка
з ним не укладала та заробітну плату
йому не виплачувала, але він фактично
працював, що підтверджується довідкою
виданою Білгород - Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції від 01.01.2007 року, а також
листом податкової інспекції за № 1587
від 27 березня 2013 року, з якого
вбачається, що ОСОБА_3 з 01 січня 2007 року
по грудень 2011 року надавала відомості
про нарахування йому заробітної плати
за його працю та перераховувала
податок на доходи фізичних осіб.

18 січня 2012 року між ним та
відповідачкою був укладений Трудовий
договір, згідно якого він працює в неї
адміністратором з окладом 4800 грн. на
місяць. Договір підписаний ним та
відповідачкою та зареєстрований у
Центрі зайнятості.

07 березня 2012 року близько о 09.00 годині
ранку він прийшов на роботу до магазину
«Едісон», однак на робоче місце його не
впустили.

Позивач остаточно просив стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі за
період з 01.01.2007 року по 01.05.2013 року у
розмірі 117 519 грн., компенсацію
моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. та
вирішити питання про розподіл судових
витрат.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав , просив відмовити у задоволенні
позову.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 липня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи підприємця
ОСОБА_3 заборгованість із заробітної
плати за період з 01.01.2007 року по 07.03.2012
року у розмірі 45 384 грн., середній
заробіток за затримку розрахунку за
період з 08.03.2012 року по 27.12.2012 року у
розмірі 28 741, 93 грн.

Стягнуто з фізичної особи підприємця
ОСОБА_3 на користь держави судовий збір
у розмірі 741, 26 грн.

В інший частині в задоволені позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4, діюча в інтересах відповідача
ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши докази у справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга представника ОСОБА_4,
діючої в інтересах відповідача ОСОБА_3
підлягає частковому задоволенню , а
рішення суду першої інстанції
скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції частково
задовольняючи позов ,виходив з того,що
позивач перебував у трудових
відносинах з відповідачем з 01.01.2007 року
та через невиплату позивачу
заробітної плати з 01.01.2007 року
утворилась заборгованість ,яка
підлягає стягненню .

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається , що
відповідач ОСОБА_3 є суб'єктом
підприємницької діяльності -фізичною
особою ,яка здійснює підприємницьку
діяльність - торгово-посередницька
магазин «Едісон»,ремонт побутової
техніки.

Відповідно до довіреностей від 04.11.2005
року та 26.08.2010 року відповідач ОСОБА_3
уповноважила позивача бути її
представником та вчиняти від її імені
дії, що виникають з
адміністративно-правових відносин
пов'язаних з господарською діяльністю
підприємця . З цією метою позивачу було
делеговано вести переговори ,подавати
від імені підприємства
декларації,звіти,розрахунки,заяви,пояс
нення та інші документи ,що стосуються
правових питань та господарської
діяльності,одержувати всі необхідні
документи,що стосуються діяльності
підприємства, акти перевірок,
необхідні довідки та інші документи,а
також вчиняти будь-які інші дії та
формальності ,передбачені
законодавством України ,пов'язані з
виконанням цієї довіреності (а.с.150,170).

Виходячи з пояснень позивача ,наданих
ним в суді першої інстанції та в суді
апеляційної інстанції ,вбачається , що
позивач здійснював адміністративно-
гоподарську діяльність по
забезпеченню роботоспроможності
магазину «Едісон» . Відповідач через
похилий вік організацією роботи
магазину не займалася взагалі .

Відповідно до висновку Територіальної
державної інспекції з питань праці в
Одеській області № 13-Б 250;7 від
12.04.2012 року будь-які документи з обліку
виконуваної працівниками роботи і
бухгалтерські документи з приводу
нарахування та виплати заробітної
плати ОСОБА_2 у СПД ОСОБА_3 відсутні
(а.с.22-23).

В матеріалах справи наявний трудовий
договір від 18.01.2012 року за № 2 між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, проте відповідно до
висновку експерта ОНДІСЕ № 440902 від
13.01.2014 року два підписи від імені
ОСОБА_3 ,розташовані у графах «фізична
особа» , виконані не самою ОСОБА_3 ,а
іншою (-ими) особою (-ами) з
наслідуванням підписам ОСОБА_3
(а.с.115-116).

Виходячи з пояснень сторін ,вивчивши
матеріали справи ,колегія суддів
вважає,що між сторонами виникли
правовідносини у зв'язку з укладенням
правочину представництва .

Суд першої інстанції не звернув уваги
на вищенаведене та помилково вважав,що
з моменту допуску позивача до роботи
,між сторонами виникли трудові
правовідносини.

Колегія суддів критично ставиться до
наявної в матеріалах справи довідки
Державної податкової адміністрації
України № 1940 від 01.01.2007 року , оскільки
підставою для внесення відомостей про
перебування ОСОБА_2 в трудових
відносинах з платником єдиного
податку є трудовий договір , проте
судом встановлено, що такі трудові
договори між сторонами не укладалися ,
про що сторони в суді першої інстанції
не заперечували та було додатково
підтверджено висновком
територіальної державної інспекції
України з питань праці в Одеській
області (а.с.22).

Колегія суддів критично ставиться до
акту перевірки № 15-02-0070006 від 23.04.2012
року територіальної державної
інспекції з питань праці в Одеській
області , оскільки висновок інспекції
складений без врахування наявності
довіреностей від 04.11.2005 року та 26.08.2010
року та без врахування того, що
трудовий договір від 18.01.2012 року за №
2 відповідачем ОСОБА_3 не
підписувався та про його реєстрацію в
державній службі зайнятості ,
відповідачу не було відомо.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не
доведено те, що позивач перебував у
трудових відносинах з відповідачем .

Оскільки позовні вимоги щодо стягнення
компенсації моральної шкоди є
похідними від позовних вимог про
стягнення заборгованості по
заробітній платі , тому такі позовні
вимоги теж не підлягають задоволенню.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1
ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга
представника ОСОБА_4, діючої в
інтересах відповідача ОСОБА_3 підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4,
діючої в інтересах ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 липня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості по
заробітній платі та компенсації
моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.А. Калараш

О.Г.Журавльов

В.Д. Коротков