АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.

при секретарі: Троц
В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 01 жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім'єю,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/13635/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Диба О.В. Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 01 жовтня 2014 року відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією сім'єю.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просила рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі. На думку
апелянта, суд дійшов помилкового
висновку про відсутність підстав для
задоволення її позовних вимог щодо
встановлення факту проживання однією
сім'ю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5
Зазначає, що суд першої інстанції не
врахував її доводів, не надав належної
оцінки показам свідків, зокрема,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, фотографіям
із сімейного архіву та довідкам ЖБК
«Темп-16» від 21 жовтня 2013 року та від 25
листопада 2013 року. Крім того, судом було
безпідставно відмовлено у допиті
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а
також інших свідків, посилаючись на те,
що нею не було подано окремої письмової
заяви. Також, вважає, що суд в
оскаржуваному рішенні безпідставно
послався на те, що ні вона, ні її
представник не вказали мети
встановлення факту спільного
проживання, оскільки ще в позовній
заяві вона зазначила, що встановлення
факту спільного проживання має
значення для оформлення спадщини після
смерті ОСОБА_5

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_12 апеляційну скаргу
підтримали та просили її задовольнити
з наведених в ній підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_13 проти задоволення апеляційної
скарги заперечували, вважали, що спір
вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та оговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73
років помер ОСОБА_5, про що Відділом
реєстрації смертей у м. Києві 08 жовтня
2013 року було видано свідоцтво НОМЕР_1
(а.с.77).

24 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Одинадцятої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, зазначаючи, що вони
з ОСОБА_5 з 2001 року по день його смерті
проживали в громадянському шлюбі
(а.с.24). На підставі поданої заяві
державним нотаріусом Одинадцятої
Київської державної нотаріальної
контори було заведено спадкову справу.

Також, із заявою про прийняття спадщини
після ОСОБА_5 25 березня 2014 року
звернулася його дочка ОСОБА_2 (а.с.81).

В квітні 2014року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'ю, зміну черговості на спадкування
та усунення від права на спадкування за
законом.

В обґрунтування заявленого позову
ОСОБА_1 зазначала, що з 11 червня 2001 року
та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 вона
проживала однією сім'ю з померлим
ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу.
Встановлення факту проживання однією
сім'ю з ОСОБА_5 може вплинути на її
майбутні права та обов'язки. Зазначає,
що вона доглядала за ОСОБА_5, оскільки в
зв'язку із хворобою він потребував
постійного догляду. За час спільного
проживання вони із ОСОБА_5 були
пов'язані спільним побутом, спільним
бюджетом, спільно витрачали кошти на
оплату комунальних послуг та послуг по
утриманню квартири, будинку та
прибудинкових територій, за спільні
кошти купували продукти харчування та
інші, необхідні для сім'ї, речі. Також
зазначає, що після смерті ОСОБА_5
одноособово несла всі витрати,
пов'язані із похованням.

Під час судового розгляду справи
ОСОБА_1 було подано заяву про залишення
позовної заяви без розгляду в частині
вимог щодо зміни черговості на
спадкування та усунення від права на
спадкування за законом.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 01 жовтня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині зміни
черговості на спадкування та усунення
від права на спадкування за законом
було залишено без розгляду (а.с.130).

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, допитавши свідків, суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст. 1258 ЦК
України спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за
законом одержує право на спадкування у
разі відсутності спадкоємців
попередньої черги, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини або відмови від її прийняття,
крім випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування
за законом мають особи, які проживали
зі спадкодавцем однією сім'єю не менш
як п'ять років до часу відкриття
спадщини (ст. 1264 ЦК України).

При цьому, відповідно до п. 21 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року №7 «Про судову практику
в справах про спадкування», п. 5.1. листа
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» при
вирішенні спору про право на спадщину
осіб, які проживали зі спадкодавцем
однією сім'єю не менш як п'ять років до
часу відкриття спадщини, судам
необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3
СК України про те, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Зазначений
п'ятирічний строк повинен виповнитися
на момент відкриття спадщини і його
необхідно обчислювати з урахуванням
часу спільного проживання зі
спадкодавцем однією сім'єю до набрання
чинності ЦК України. До числа
спадкоємців четвертої черги не входить
особа, яка хоча і проживала спільно зі
спадкодавцем, але перебувала у
зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

В обґрунтування заявлених вимог
ОСОБА_1було надано суду копію довідки
ЖБК «Темп-16» від 21 жовтня 2013 року №52 та
копію довідки ЖБК «Темп-16» від 25
листопада 2013 року №47, відповідно до
яких за період часу з 11 червня 2001 року і
по день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_1 жила з ним однією сім'єю у
квартирі АДРЕСА_1, оскільки перебувала
з ним у фактичних шлюбних відносинах,
але без реєстрації шлюбу у органах
реєстрації актів цивільного стану.
Вони були пов'язані спільним побутом,
вони вели спільно разом домашній
бюджет, спільно витрачали кошти на
ремонт квартири, оплату комунальних
послуг та послуг по утриманню його
квартири, будинку та прибудинкових
територій, спільні кошти купували
продукти харчування. Також, ОСОБА_1
фактично як подружжя виконувала
обов'язки по виконанню господарських
робіт у квартирі, вона доглядала за
ОСОБА_5, за свої кошти купувала ліки на
лікування хворого ОСОБА_5, коли той
хворів, та неодноразово перебував у
лікарнях з приводу хвороб нирок та
ниркової недостатності (а.с.10,11).

Вказані довідки підтверджують факт
спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5
в квартирі АДРЕСА_1, але не можуть бути
належним та допустимим доказом
проживання їх однією сім'єю, ведення
спільного господарства та бюджету,
наявності у них спільних прав та
обов'язків.

Також, ухвалюючи рішення, суд надав
належну оцінку показам свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_14, які, так само,
як і надані позивачкою фотокартки, не
доказують факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 однією сім'єю.

При цьому, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на те, що судом було
безпідставно відмовлено у допиті
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11,
враховуючи, що в матеріалах відсутня
відповідна заява позивачки, оформлена
відповідно до вимог ст. 136 ЦПК України.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких належних та допустимих в
розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України
доказів проживання з ОСОБА_5 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу протягом
п'яти років до часу відкриття спадщини,
ведення спільного побуту, наявності у
них взаємних прав та обов'язків,
позивачкою надано не було.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог ОСОБА_1, оскільки позивачкою не
було доведено того, що між нею та
померлим ОСОБА_5 склалися усталені
відносини, що притаманні подружжю,
ведення спільного господарства та
спільного бюджету.

Крім того, відмовляючи в задоволенні
позову, судом першої інстанції було
враховано, що встановлення факту
спільного проживання з ОСОБА_5,
померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 07 травня 2007 року і по
день його смерті, не має юридичного
значення, з огляду на те, що позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині зміни
черговості на спадкування та усунення
від права на спадкування за законом
було залишено без розгляду.

Всі викладені у апеляційній скарзі
обставини проаналізовані судом у
сукупності з іншими доказами по справі,
висновки суду є повністю мотивованими
і підстав для сумніву у їх
обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 01 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді
А.А. Пікуль

В.В. Саліхов