Єдиний унікальний номер 205/4903/14-ц
УХВАЛА

з розгляду скарги на дії державного
виконавця

02 жовтня 2014 року

м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючої
судді Мовчан Д.В.

при секретарі
Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську скаргу
ОСОБА_1, на дії та бездіяльність
державного виконавця Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції ОСОБА_2, -

ВстановиВ:

ОСОБА_1 (далі – Заявник) звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська зі скаргою на дії та
бездіяльність державного виконавця
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ОСОБА_2. В
обґрунтування своїх вимог заявник
зазначив, що на виконанні у Самарському
відділі державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції перебуває
виконавче провадження, відкрите на
підставі виконавчого листа за № 2-689/05,
виданий 26.01.2005 року Ленінським районним
судом м. Дніпропетровська на виконання
судового рішення, про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 1/4 частини щомісячного доходу.
Заявник вказує, що у нього, виникла
заборгованість по аліментам, у зв’язку
з чим 13.10.2011 року державним виконавцем
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ОСОБА_2
винесено постанову про накладання
арешту на все його рухоме та нерухоме
майно, та заборону на відчуження
такого майна. Однак, далі заявник
зазначає, що у подальшому
заборгованість по сплаті аліментів
була повністю ним погашена, після чого
він звернувся із клопотанням про
зняття арешту та зняття заборони на
відчуження з його рухомого та
нерухомого майна. Однак, згідно листа
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції від 27.05.2014
року йому було відмовлено зняти арешт
та заборону на відчуження його
рухомого на нерухомого майна та
порекомендовано звернутися до суду.
Таким чином, враховуючи, що на
теперішній час заборгованість по
аліментам у заявника відсутня,
аліменти сплачуються своєчасно та у
повному розмірі, він вважає, що
відсутні підстави для обмеження його
права на розпорядження належним йому
майном.

У зв’язку з вищевикладеним заявник
зазначає, що він змушений звернутися до
суду та прости суд визнати дії
державного виконавця Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 13 жовтня 2011
року ОСОБА_2 про накладення арешту на
все його рухоме та нерухоме майно та
заборони на його відчуження, та дії
державного виконавця цього ж відділу
Гаджиєвої Есміри Борисівни
неправомірними, та зобов’язати
державного виконавця задовольнити
його вимогу та усунути вказані
порушення шляхом скасування
незаконних постанов та зняття арешту з
його рухомого та нерухомого майна та
заборони на відчуження його майна.

Заявник в судове засіданні не
з’явився, надав суду письмову заяву, в
якій просить задовольнити вимоги
скарги в повному обсязі, а розгляд
справи провести без його участі.

Державний виконавець Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції також в судове
засідання не з’явився, про день та час
розгляду справи повідомлялися
належним чином, про причини неявки в
судове засідання не повідомили, ніяких
письмових заяв чи клопотань до суду не
надходило.

Відповідно до ст. 386 ЦПК України, якщо
заявник, державний виконавець або інша
посадова особа державної виконавчої
служби не можуть з’явитися до суду з
поважних причин, справу може бути
розглянуто за участю їх представників.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані сторонами докази,
вважає, що подана скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів
справи, рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2005
року по цивільній справі № 2-689/2005 з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто
аліментів на утримання доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини
щомісячного доходу.

Із матеріалів справи вбачається, що
постановою державного виконавця
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ОСОБА_2
від 09.07.2010 року було накладено арешт на
все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 та
встановлена заборона на відчуження
будь-якого майна, яке належить
боржнику. Відомості про таке публічне
обтяження майна боржника були внесені
за заявою державного виконавця до
Єдиного реєстру заборон відчуження
об’єктів нерухомого майна та
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна (а.с.8, 9).

Відповідно до вимог ст. 11 Закону
України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (з
наступними змінами та доповненнями)
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим законом.

За правилами ч. 2 ст. 74 цього Закону у
разі наявності заборгованості із
сплати аліментів понад три місяці
стягнення може бути звернено на майно
боржника. Арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом, зокрема:
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження; проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту (ст. 57 Закону).

Судом встановлено, що виконавче
провадження за виконавчим листом №
2-689/2005 і виданим Ленінський районним
судом м. Дніпропетровська від 26.01.2005
про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на
утримання доньки – ОСОБА_4, 04.02.2001 року,
з липня 2007 року знаходиться на
примусовому виконанні у Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, тобто до
теперішнього часу не завершене.

З матеріалів справи вбачається, що
накладення державним виконавцем
арешту на належне ОСОБА_1 рухомого та
нерухомого майна в межах виконавчого
провадження не мало на меті звернення
стягнення на дане майно боржника,
оскільки при цьому не було проведено
його опису; у встановлені законом
строки (не менше п'яти днів після
накладення арешту) не здійснені
будь-які дії щодо вилучення його у
боржника та передачі для примусової
реалізації.

Враховуючи викладене, суд
дійшов висновку, що арешт на майно
боржника державним виконавцем
накладено з метою забезпечення
виконання виконавчого листа про
стягнення аліментів на неповнолітню
дитину, тобто безстрокового його
збереження шляхом фактичної заборони
на його відчуження.

Разом з цим, згідно розрахунку
державного виконавця Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Гаджиєвої Есміри
Борисівни про заборгованості по
аліментам боржника ОСОБА_1 станом на 01
травня 2014 року у нього відсутня
будь-яка заборгованість зі сплати
аліментів (а.с. 10).

Відповідно до довідки ПАТ «Інтерпайп
Дніпропетровський втормет» від 16.09.22014
року за № 04/2860, стягнення аліментів з
ОСОБА_1 за місцем постійної роботи
боржника провадиться з 01 березня 2014
року щомісячно на користь ОСОБА_3.

Таким чином, зважаючи на те, що на час
розгляду справи відпали підстави для
звернення стягнення на майно боржника,
оскільки заборгованість зі сплати
аліментів боржником погашена повністю,
аліменти сплачуються щомісячно у
визначеному судом розмірі, також
відпали і підстави для арешту майна
боржника, який, відповідно до ч.1 ст. 57
Закону України «Про виконавче
провадження», застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення при зверненні стягнення на
майно боржника.

Порядок зняття арешту визначений ст. 60
Закону України «Про виконавче
провадження», зі змісту якої
вбачається, що з майна боржника може
бути знято арешт за постановою
начальника відповідного відділу
державної виконавчої служби, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом, або у разі
наявності письмового висновку
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
щодо неможливості чи недоцільності
реалізації арештованого майна
боржника у зв'язку із значним ступенем
його зносу, пошкодженням або в разі
якщо витрати, пов'язані із зверненням
на таке майно стягнення, перевищують
грошову суму, за яку воно може бути
реалізовано, арешт з майна боржника
може бути знято за постановою
державного виконавця, що
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований(ч.ч.3,4). У всіх інших
випадках незавершеного виконавчого
провадження арешт з майна чи коштів
може бути знятий за рішенням суду (ч.5).

Враховуючи, що на теперішній час
заборгованість по аліментам у заявника
відсутня, аліменти сплачуються
своєчасно та у повному розмірі, суд
вважає, що відсутні підстави для
обмеження його права на розпорядження
належним йому майном.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що вимоги скаржника щодо скасування
постанови про накладення арешту
підлягають задоволенню частково з
урахуванням вимог чинного
законодавства, яким не передбачено
скасування постанови державного
виконавця та зобов'язання відділу ДВС
зняти арешт, а передбачено зняття
арешту за рішенням суду, яке є
підставою для державного виконавця для
винесення постанови про зняття арешту
з майна зазначеного в рішенні суду з
направленням копії постанови боржнику
та органу який виконував постанову про
накладення арешту, у тому числі в тому
числі шляхом вчинення дій щодо
виключення з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
записів про обтяження майна такого
боржника.

На підставі
вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 57,
60, 74 Закону України „Про виконавче
провадження", ст.ст. 386, 387 ЦПК України,
суд –

У
Х В А Л И В:

1. Скаргу ОСОБА_1, на дії та
бездіяльність державного виконавця
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, –
задовольнити частково.

2. Зняти арешт з усього рухомого та
нерухомого майна ОСОБА_1, накладеного
постановою державного виконавця
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції від 09.07.2010
року при примусовому виконанні
виконавчого листа № 2-689/05, виданого
21.06.2005 року Ленінським районним судом м.
Дніпропетровська на виконання
судового рішення про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 1/4 частини щомісячного доходу
батька дитини.

3. В задоволені решти вимог за скаргою –
відмовити.

4. Копію постанови про зняття арешту з
майна направити боржнику та органу,
якому була надіслана для виконання
постанова про накладення арешту на
майно боржника.

Ухвала суд може бути оскаржена до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга
на ухвалу суду першої інстанції
подається протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
поставлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії. У разі подання апеляційної
скарги ухвала, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя :
Д.В. Мовчан