Справа 534/2159/14-ц
Провадження № 2/534/898/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2014 року
Комсомольський міський суд
Полтавської області

в складі: головуючого судді
Окунь Т.В.

при секретарі
Гончар С.Т.

з участю сторін:

представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Комсомольську цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
розірвання попереднього договору,
усунення перешкод у користуванні
власністю, виселення та зняття з
реєстрації,

за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и в :

В серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із зазначеним позовом, в якому
просить визнати недійсним попередній
договір, за умовами якого сторони
зобов'язались в обумовлений строк
укласти основний договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 посвідчений 01 серпня 2013 року
приватним нотаріусом Комсомольського
міського нотаріального округу ОСОБА_5

Заявлені вимоги обгрунтовуються
посиланням на порушення відповідачем
умов договору та вимог чинного
законодавства /зокрема положень ч.2
ст.635 ЦК України/ в формі ухилення від
укладення основного договору,
передбаченого попереднім договором за
умови виконання продавцем всіх взятих
за попереднім договором зобов'язань, з
огляду на що просить ухвалити рішення,
яким розірвати попередній договір
відповідно до положень ст.651 ЦК України,
і задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

До суду позивач не з'явилась,
уповноваживши відповідними
дорученнями представляти свої
інтереси в суді ОСОБА_1 (а.с. 11) та
ОСОБА_2 (а.с. 87-90).

Відповідач позов не визнала,
звернувшись до суду із зустрічним
позовом (а.с. 48-54), в якому, відповідно до
умов укладеного договору /п.8.4/ та
положень чинного законодавства,
зокрема ст.ст. 396,526 ЦК України просить
ухвалити рішення, яким зобов'язати
позивача /на виконання умов
попереднього договору/ вчинити дії з
реєстрації права власності на
присадибну земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1

В судовому засіданні кожна із
сторін наполягала на задоволенні
власних вимог з підстав, наведених в
позовних заявах.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, та дослідивши
надані ними на обґрунтування заявлених
вимог та заперечень докази, суд
встановив наступне:

01 серпня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
був укладений попередній договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 посвідчений 01 серпня 2013 року
приватним нотаріусом Комсомольського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
реєстраційний № 3082 (а.с. 11).

Відповідно до п.1 укладеного
договору сторони зобов'язались на
умовах і в порядку, визначених цим
Договором в майбутньому укласти і
належним чином оформити договір
купівлі-продажу нерухомого майна
(основний договір). На підтвердження
взятого за попереднім договором
зобов'язання і на забезпечення його
виконання відповідачем була передана
грошова сума в розмірі 93 150 грн.

Як зазначає позивач в своєму
позові, станом на 01 серпня 2013 року
основний договір між ними не був
укладений через брак коштів у покупця,
в зв'язку з чим, за обопільною згодою
вирішили укласти попередній договір.
Попри відсутності в самому тексті
договору терміну його дії, обидві
сторони в судовому засіданні
підтвердили фактичний строк його
виконання - до 01 серпня 2014 року. Разом з
тим, причину, з якої 01 серпня 2013 року
він не був укладений, заперечила
відповідач - за наявності власної
платоспроможності (а.с. 90) договір з її
слів не був посвідчений через
відсутність документів на земельну
ділянку, і нотаріус, відмовившись
посвідчувати угоду купівлі-продажу
будинку за відсутності будь-яких даних
щодо статусу земельної ділянки на якій
він розташований, і в якості
«компромісного рішення, з врахуванням
інтересів обох сторін, запропонував
укласти попередній договір», п. 8.4 якого
зобов'язав продавця на момент
укладення основного договору мати в
наявності всі необхідні документи для
відчуження та нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу.
Саме на таких умовах /зі слів
відповідача/ вони уклали попередній
договір і саме цей обов'язок - надати
документи на земельну ділянку взяла на
себе ОСОБА_4, який до теперішнього часу
не виконала, з огляду на що, відповідно
до положень ст.526 ЦК України відповідач
просить ухвалити рішення, яким
зобов'язати ОСОБА_4 до вчинення дій з
реєстрації права власності на
присадибну земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1

Здійснюючи судочинство на засадах
змагальності сторін, суд, провівши
аналіз представлених сторонами
доказів, з врахуванням рівності прав
сторін щодо їх подання та доведення
перед судом їх переконливості, дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для розірвання попереднього
договору з таких підстав:

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Встановлюючи наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує можливість
розірвання договору та на які
посилається позивач, обгрунтовуючи
заявлений позов, суд виходить з
наступного:

Згідно із представленою суду технічною
характеристикою будинку АДРЕСА_1 та
експлікації приміщень до плану цього
будинку (а.с.15-17), останній складається з
ряду господарсько-побутових будівель і
є складним майновим комплексом -
садибою в розумінні положень ст.381 ЦК
України, тобто земельною ділянкою з
розташованим на ній житловим будинком,
господарсько-побутовими будівлями,
наземними та підземними комунікаціями.

Відповідно до ч.2 ст.381 ЦК України у разі
відчуження житлового будинку
вважається, що відчужується вся садиба,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Частина 2 ст.120 ЗК України,
передбачає також, що «істотною умовою
договору, який передбачає набуття
права власності на житловий будинок,
будівлю чи споруду є кадастровий номер
земельної ділянки, право на яку
переходить у зв'язку з набуттям права
власності на ці об'єкти».

Згідно із представленою суду довідкою
(а.с. 14) за записом в погосподарській
книзі №20 виконкому Дмитрівської
сільської ради житловий будинок по
АДРЕСА_1 числиться за ОСОБА_4 на
підставі договору дарування. Земельна
ділянка, на якій розташований будинок
не приватизована (а.с. 14). Будь-які інші
правовстановлюючі документи на
згадану земельну ділянку суду не
представлені, рівно як вони не були
представлені також нотаріусу на час
укладення спірної угоди, що по суті,
згідно із поясненнями, наданими ОСОБА_5
в судовому засіданні і стало причиною,
з якої не був укладений основний
договір - оскільки укладення договору
відчуження садибного будинку за
відсутності кадастрового номеру на
земельну ділянку, на якій він
розташований є неможливим.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами, регулюються положеннями
книги п'ятої ЦК України стосовно
зобов'язального права, в т.ч.
зобов'язання за попереднім договором
та загальними положеннями ЦК України
про правочин.

Виходячи з аналізу положень ст.651
ЦК України, відповідно до якої позивач
просить розірвати договір, слід дійти
висновку, що правочин може бути
розірваний у випадку його порушення
другою стороною, що в даному випадку, за
посиланням позивача проявляється у
формі ухилення, тобто умисному,
цілеспрямованому невиконанні умов
договору іншою стороною.

З огляду на принцип змагальності
сторін в цивільному процесі, саме
позивач повинен довести наявність
умислу з боку відповідача.

Разом з тим, сам по собі факт
несплати іншої частини коштів за
договором в даній ситуації не є
свідченням свідомого ухилення
відповідача від виконання умов
договору, оскільки позивачем не
виконані умови попереднього договору в
частині надання усіх необхідних для
посвідчення угоди купівлі-продажу
садибного будинку документів, з огляду
на що відсутні підстави для його
розірвання через відсутність порушень
з боку відповідача.

Вирішуючи /в межах заявлених позовних
вимог/ питання щодо обгрунтованості
заявленого ОСОБА_3. зустрічного позову,
суд виходить з наступного:

Вимога про зобов'язання ОСОБА_4 вчинити
дії з реєстрації права власності на
присадибну земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в
ситуації, що склалася, можлива лише
шляхом її приватизації.

Згідно із національним законодавством
приватизацією є відчуження майна
держпідприємств, житлового та
земельного фонду, що перебуває в
державній та комунальній власності на
користь фізичних та юридичних осіб, які
можуть бути покупцями згідно із
законом про приватизацію.

Згідно із ЗК України передача
земельних ділянок в приватну власність
(приватизація) проводиться місцевими
радами народних депутатів, на
території яких розташовані земельні
ділянки.

Головною передумовою для можливості
реалізації права на приватизацію землі
є громадянство України /ст. 14
Конституції України/, з огляду на що
правом на безкоштовну приватизацію
землі (отримання у власність) із земель
державної та комунальної власності
можуть скористатися тільки громадяни
України, а також ЖБК, ГБК та об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку.

Отже, за відсутності такого права у
ОСОБА_4, яка є громадянкою РФ (а.с. 5-7),
вимога ОСОБА_3 є такою, що не
ґрунтується на законі, з огляду на що
задоволенню не підлягає.

Питання про судові витрати вирішене
судом у відповідності до положень ст.81
ЦПК України.

З огляду на вищенаведене,
керуючись. ст.ст. 381,651 ЦК України, ст.ст.
213,215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовити повністю.

В задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_3 відмовити
повністю.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Полтавської
області протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя:
підпис Т.В. Окунь

Копія вірна: Суддя:
Т.В. Окунь