У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,Писаної Т.О.,-розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк», ОСОБА_6 про звернення
стягнення та за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про захист прав
споживача, визнання частково
недійсними пп. 2.3.1, 22.3.2 кредитного
договору, визнання недійсним
підвищення процентної ставки, визнання
дій неправомірними та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, за
касаційними скаргами ОСОБА_6 та
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 27
листопада

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від

5 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що відповідно до кредитного
договору № DNK0A820870161 від 16 жовтня 2007 року

ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 7 985,17
доларів США, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 9,00 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом, з кінцевим терміном
повернення коштів до 15 жовтня
2012 року, проте в порушення умов
договору свої зобов'язання не виконав,
що стало підставою для звернення до
суду з даним позовом.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вищезазначеним договором, 16 жовтня
2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_6 був укладений договір застави
рухомого майна № DNK0A820870161, предметом
якого є автомобіль «Opel Omega», 1998 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_6

Крім того, вимоги до відповідача
ОСОБА_6, що випливають зі вказаного вище
кредитного договору, були забезпечені
і шляхом укладення з відповідачем
публічним акціонерним товариством
«Aкцент-Банк» договору поруки № 167 від 20
жовтня 2010 року, у зв'язку з чим він є
солідарним відповідачем.

З урахуванням викладеного позивач
просив суд в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ DNK0A820870161 від 16 жовтня 2007 року у
розмірі 61 181 грн. 31 коп., витребувати у
ОСОБА_6 та передати в заклад (володіння)
шляхом опису ПАТ КБ «Приватбанк»
предмету застави - автомобіля марки «Opel
Omega», 1998 року випуску, номерний знак
НОМЕР_1, що належить на праві власності
відповідачу ОСОБА_6, комплекту ключів,
свідоцтва про реєстрацію вказаного
транспортного засобу, а також звернути
стягнення на предмет застави, шляхом
його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
наданням повноважень на отримання
дублікату свідоцтва про реєстрацію
автомобіля замість втраченого, зі
зняттям вказаного автомобіля з обліку
в органах ДАІ України по свідоцтву про
реєстрацію автомобіля або його
дублікату для його подальшої
реалізації, а також наданням ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.
Також позивач просив стягнути
солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» і ОСОБА_6
заборгованість у розмірі 10 тис. грн.

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою, в
обґрунтування якої посилався на те, що
16 жовтня 2007 року між ним та ПАТ КБ
«Приватбанк» був укладений кредитний
договір № DNK0A820870161, відповідно до
п. 7.1. якого, банк зобов'язався надати
йому кредитні кошти строком з 16 жовтня
2007 року до 15 жовтня 2012 року включно, у
вигляді строкового кредиту у розмірі 7
985, 17 доларів США на наступні цілі: 7 746,02
доларів США на купівлю автомобіля
(споживчі цілі), а також 6,77 доларів США
для сплати за реєстрацію предмету
застави в державному реєстрі обтяжень
рухомого майна шляхом перерахування
відповідно до п.1.2 договору кредиту, а
також винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 232, 38
доларів США зі сплатою за користування
кредитом відсотків у розмірі 0,75% на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, щомісячної винагороди у
розмірі 0,60 % від суми виданого кредиту
на придбання автомобіля. Також ОСОБА_6
зазначав, що його не було повідомлено
належним чином про зміну відсоткової
ставки з 9% до 11, 4 % річних, а також про
додаткове нарахування 4, 08 % на
прострочену заборгованість та
враховуючи, що пп. 2.3.1, 2.3.2 кредитного
договору є несправедливими та
дискримінаційними стосовно споживача,
відповідно зміна відсоткової ставки є
недійсною. Позивач просив суд визнати
п.2.3.1 кредитного договору №
DNK0A820870161 від 16 жовтня 2007 року в частині
надсилання позичальникові письмового
повідомлення про зміну процентної
ставки та п.2.3.2 кредитного договору в
частині права банку зменшувати
процентну ставку такими, що
встановлюють дискримінаційні стосовно
споживача правила зміни відсоткової
ставки, а так, несправедливими,
незаконними та недійсними; визнати
зміну відсоткової ставки від 9% до 11,04%
річних з 1 листопада 2008 року, а також
додаткове нарахування 4,08 % з 23 травня 2011
року на прострочену заборгованість
недійсними; визнати дії ПАТ КБ
«Приватбанк» щодо позбавлення його
права власності на автомобіль марки
«Opel Omega», 1998 року випуску, номерний знак
НОМЕР_1, які полягали у вилученні та
знятті транспортного засобу з
державного реєстраційного обліку
незаконними; стягнути на його користь з
ПАТ КБ «Приватбанк» 64 тис. грн. на
відшкодування майнової шкоди та
8 тис. грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від

27 листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 травня
2014 року, в задоволенні позову
ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_6
задоволено частково. Визнано дії ПАТ КБ
«Приватбанк» щодо позбавлення ОСОБА_6
права власності на заставний
автомобіль марки «Opel Omega», 1998 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1, які
полягали у вилученні та знятті
транспортного засобу з державного
реєстраційного обліку незаконними.
Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на
користь ОСОБА_6 8 тис. грн. на
відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвали
апеляційного суду в частині
незадоволення решти його вимог за
зустрічним позовом, мотивуючи свої
доводи порушенням судами норм
матеріального та процесуального права,
із ухваленням нового рішення у справі.

ПАТ КБ «Приватбанк», у поданій до суду
касаційній скарзі, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду, мотивуючи
свої доводи порушенням судами норм
матеріального та процесуального права,
із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарг та вивчивши
обставини справи вважає, що касаційна
скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає
задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_6
- частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення не
відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 16 жовтня 2007 року між ПАТ
КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір № DNK0A820870161,
відповідно до якого ОСОБА_6
(позичальник) отримав кредит у розмірі 7
985,17 доларів США, зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 9,00 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом, з кінцевим терміном
повернення коштів до 15 жовтня
2012 року (а.с. 13-15). Відповідно до п.2.3.1
кредитного договору, банк має право в
односторонньому порядку збільшувати
розмір процентної ставки за
користування кредитом при зміні
кон'юнктури ринку грошових ресурсів в
Україні, а саме: зміні курсу долара США
до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні
з курсом долара США до гривні,
встановленого НБУ на момент укладення
даного договору; зміні облікової
ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у
страховий (резервний) фонд або зміні
середньозваженої ставки по кредитах
банків України у відповідній валюті (по
ставці НБУ). При цьому банк надсилає
позичальникові письмове повідомлення
про зміну процентної ставки протягом 7
календарних днів з дати вступу в
чинність зміненої процентної ставки.
Збільшення процентної ставки банком у
даному порядку можливо лише в границях
кількості пунктів, на яке збільшилася
ставка НБУ, розмір відрахувань у
страховий фонд, середньозважена ставка
по кредитах або пропорційно збільшенню
курсу долара США. Відповідно до п.2.3.2
спірного кредитного договору, банк має
право за своїм розсудом зменшувати
розмір процентної ставки до рівня,
встановленого чинним законодавством.
При цьому, банк протягом 7
календарних днів з дати вступу в
чинність зміненої процентної ставки
надсилає письмове повідомлення
позичальникові з наведенням
зменшеного розміру процентної ставки й
дати, з якого вона встановлюється, що є
зміною умов даного договору.
Відповідно до п.4.1. кредитного договору,
у випадку несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, позичальник
сплачує банку пеню в розмірі, який
зазначений у п. 7.4. договору за кожний
день прострочки. При цьому, відсотки за
користування кредитом на суму
простроченої заборгованості додатково
до визначеної пені банком не
нараховуються.

Також судами встановлено, що банком, що
у зв'язку із значним подорожчанням
грошових ресурсів на світовому та
українському фінансових ринках та
підвищенням рівня облікової ставки
Національного Банку України було
збільшено розмір процентної ставки за
користування кредитом з 9,0 % до 11,04 %
річних, з метою виконання зобов'язань
перед своїми вкладниками. ПАТ КБ
«Приватбанк» вимушений був вимагати
зміни умов кредитного договору.

В обґрунтування вимог за зустрічним
позовом, ОСОБА_6 зазначав, що його не
було повідомлено належним чином про
зміну відсоткової ставки з 9% до 11,04%
річних, а також про додаткове
нарахування 4,08 % на прострочену
заборгованість та враховуючи, що пп.
2.3.1, 2.3.2 кредитного договору є
несправедливими і дискримінаційними
стосовно споживача, він вважав, що
відповідно і зміна відсоткової ставки
є недійсною.

Перевіривши наявні у справі докази, суд
визнав вказані вище доводи
ОСОБА_6 такими, що не знайшли своє
підтвердження в ході розгляду даної
справи.

Разом з цим, суд встановив, що решта
вимог за зустрічним позовом підлягає
частковому задоволенню, виходячи із
того, що в забезпечення виконання
зобов'язань за вищезазначеним
договором, 16 жовтня 2007 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений
договір застави рухомого майна №
DNK0A820870161, предметом якого є автомобіль
«Opel Omega», 1998 року випуску, номерний знак
НОМЕР_1, що належить на праві власності
ОСОБА_6 Відповідно до умов цього
договору, заставодержатель має право
звернути стягнення на предмет застави
у випадку, якщо в момент настання
термінів виконання будь-якого із
зобов'язань, передбачених за кредитним
договором, вони не будуть виконані.
Крім того, зобов'язання за вказаним
договором № DNK0А820870161 від 16
листопада 2006 року було забезпечено
порукою у розмірі 10 000 грн. на підставі
договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010
року, укладеного ПАТ КБ «Приватбанк» з
поручителем ПАТ «Акцент-Банк».
Предметом вказаного договору є надання
поруки поручителем перед кредитором за
виконання боржником ОСОБА_6 всіх своїх
зобов'язань за кредитним договором
(а.с.9). Отже, судом встановлено, що з
березня 2010 року погашення
заборгованості за кредитом ОСОБА_6 не
здійснювалося і заборгованість за
кредитним договором станом на 26
вересня 2012 року складала
7 654,36 доларів США, з яких: 2 784,37 доларів
США заборгованість за кредитом; 674,94
доларів США заборгованість по
процентам за користування кредитом;
1437,30 доларів США заборгованість по
комісії за користування кредитом; 2363,47
доларів США пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором; 31,28
доларів США штраф (фіксована частина);
363,00 доларів США (процентна складова).

В судовому засіданні також було
встановлено, що заочне рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 6 листопада 2012
року, ухвалене у цивільній справі за
позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до
ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_6 про звернення
стягнення, скасовано ухвалою
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 26 червня 2013 року.

Виходячи із встановлених вище
обставин, суд дійшов висновку, що дії
ПАТ КБ «Приватбанк» щодо позбавлення
ОСОБА_6 права на заставний автомобіль
марки «Opel Omega», 1998 року випуску,
номерний знак НОМЕР_1, які полягали у
вилученні та знятті транспортного
засобу з державного реєстраційного
обліку є незаконними, однак у той же
час, підстав для задоволення вимог в
частині відшкодування матеріальної
шкоди у розмірі 64 000 грн. суд не
вбачав, оскільки предмет застави був
реалізований заставодержателем, як
передбачено договором застави, після
закінчення строку дії кредитного
договору в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
ОСОБА_6, який належним чином
зобов'язання не виконував, так як
термін дії кредитного договору
закінчився і про це було відомо
відповідачу, то ПАТ КБ «Приватбанк»
набув права звернення стягнення на
предмет застави згідно договору
застави рухомого майна №
DNK0A820870161 від 16 жовтня 2007 року.

Разом з цим, оскільки предмет застави
вже реалізований, то суд не вбачав
законних підстав для задоволення
позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за
первісним позовом про звернення
стягнення на предмет застави, оскільки
відсутній предмет спору.

Проте, повністю погодитися з такими
висновками суду першої інстанції
неможна, оскільки відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» про звернення стягнення з
підстав того, що предмет застави вже
реалізований, суд дійшов передчасного
висновку про задоволення вимог ОСОБА_6
про відшкодування моральної шкоди у
розмірі 8 тис. грн. з підстав того, що дії
працівників банку щодо вилучення та
зняття транспортного засобу з
державного реєстраційного обліку
визнано незаконними. Однак, при цьому,
як суд першої інстанції, так і
апеляційний суд, який погодився з
такими висновками, не перевірили, чи
дійсно дії працівників банку були
неправомірними. При цьому, слід
зазначити, що такі дії були вчинені на
підставі виконавчого листа, виданого
на виконання заочного рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 6
листопада 2012 року та згідно акта про
передачу спірного автомобіля, який
підписаний самим відповідачем ОСОБА_6
Суду слід було також перевірити, якими
належними та допустимими доказами
підтверджено проінформованість банку
про скасування заочного рішення.

Встановлення вказаних вище обставин
має суттєве значення для вирішення
спору, а тому ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 27
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 5 травня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.А. Макарчук А.О. Леванчук А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Головуючий Судді: