Ухвала

іменем україни

27 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 квітня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
припинення права власності на частку у
спільному майні та визнання права
власності на 1/3 частку квартири,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що вона є власником 2/3 частин
квартири АДРЕСА_1, інша 1/3 частина
указаної квартири належить ОСОБА_5, з
яким позивач перебувала у шлюбі до
липня 2004 року. Оскільки між сторонами
виникають спори щодо користування
квартирою і сумісне користування нею є
неможливим, просила припинити право на
частку ОСОБА_5 у спірній квартирі і
стягнути з неї на користь відповідача
вартість цієї частки.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 04 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.
Повернуто ОСОБА_3 сплачені нею 06
вересня 2013 року 90 980 грн. на рахунок
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Чернівецькій області.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 26 грудня
2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_5 на 1/3
частину в спільній частковій власності
на квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_5 90 980 грн., що
знаходяться на рахунку
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Чернівецькій області. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 квітня 2014 року
задоволено касаційну скаргу ОСОБА_5
Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 26 грудня
2013 року скасовано та залишено в силі
рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 04 жовтня 2013 року.

У липні 2014 року до суду касаційної
інстанції надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 квітня 2014 року з підстав
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема п. 4 ч. 1 ст. 268, ст. 365 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної
підстави подання заяви про перегляд
судового рішення заявник посилається
на:

У допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» під судовими рішеннями
у подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Наведені заявником у вказаній заяві
доводи є необґрунтованими, оскільки в
ухвалах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 травня 2012 року
та від 05 жовтня 2011 року, ухвалах
Верховного Суду України від 22 грудня 2010
року та від 25 лютого 2010 року, рішенні
Верховного Суду України від 28 січня 2009
року норми матеріального права, на які
посилається заявник, застосовувались у
справах, правовідносини в яких є
подібними, однак фактичні обставини
відрізняються від тих, що встановлені у
даній цивільній справі.

Крім того, посилання на ухвалу суду
касаційної інстанції, якою справу
передано на новий розгляд, не є
підставою для допуску справи для
перегляду Верховним Судом України,
оскільки у ній не висловлено правових
позицій щодо застосування норм
матеріального права, а стосується
процесу доказування, встановлення
фактичних обставин, що є застосуванням
норм процесуального права. Таким чином,
на ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року
не може здійснюватися посилання як на
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права.

Також слід зазначити, що в п. 9 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2011
року № 11 «Про судову практику
застосування статей 353 - 360 ЦПК України»
роз'яснено, що судовими рішеннями, на
які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, можуть бути
рішення: Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ; Вищого
адміністративного суду України; Вищого
господарського суду України; Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України, ухвалені як судом
касаційної інстанції; апеляційних
судів загальної юрисдикції, як судів
касаційної інстанції в цивільних
справах, яким право на перегляд у
касаційному порядку цивільних справ
було надано Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
судоустрій України» щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ»
від 22 лютого 2007 року. Зазначений
перелік таких судових рішень є
вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб
цими рішеннями, які набрали законної
сили, вирішено спір по суті, та в них
судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права.

Отже, виходячи із того, що постанови
Верховного Суду України
від 30 січня 2012 року та від 16 січня 2012
року не є рішеннями суду касаційної
інстанції, ухваленими по суті спору,
вони також не можуть братися до уваги
на підтвердження підстав, установлених
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Отже, заява представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 про перегляд судових рішень не
містить ознак, які згідно вимог ст. 355
ЦПК України є підставами для перегляду
судових рішень.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_5 про припинення права
власності на частку у спільному майні
та визнання права власності на 1/3
частку квартири, за заявою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 квітня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська