У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя
особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення
на предмет іпотеки та за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», третя особа -
ОСОБА_4, про визнання кредитного
договору припиненим за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на рішення Снятинського
районного суду Івано-Франківської
області від 17 березня 2014 року та
рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
28 листопада 2002 року з ОСОБА_4 укладено
кредитний договір, за умовами якого
останній надано кредит у розмірі 55 тис.
грн на строк до 26 листопада 2004 року зі
сплатою 28 % річних. У забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_4 був
укладений договір іпотеки, предметом
якого є житловий будинок АДРЕСА_1. У
зв'язку з невиконанням відповідачем
умов кредитного договору в неї виникла
заборгованість в розмірі 592 683 грн 72
коп., у рахунок якої банк просив суд
звернути стягнення на предмет іпотеки
та виселити ОСОБА_4 та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
зазначеному будинку.

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із заявою про вступ у справу в
якості третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору,
посилаючись на те, що у зв'язку з
невиконанням нею умов кредитного
договору банк у 2009 році звернувся до
суду з позовом про стягнення
заборгованості за кредитом. Рішенням
Стянтинського районного суду
Івано-франківської області від 27
травня 2009 року з неї на користь банку
стягнуто заборгованість за кредитним
договором у розмірі 73 201 грн 06 коп., яке
знаходиться на виконанні в органах
державної виконавчої служби.

Ураховуючи викладене, позивач просила
суд визнати кредитний договір від 28
листопада 2002 року припиненим.

Рішенням Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 17
березня 2014 року в задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Позов
ОСОБА_4 задоволено. Визнано кредитний
договір від 28 листопада 2002 року,
укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ
«ПриватБанк», припиненим з 28 травня 2009
року. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20
травня 2014 року рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
ОСОБА_4 скасовано, ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову в
цій частині відмовлено. У решті -
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить оскаржувані
судові рішення скасувати, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
й процесуального права, та передати
справу на новий судовий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення суду
першої інстанції у нескасованій
частині та рішення апеляційного суду
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суди, на підставі
належним чином оцінених доказів,
поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України),
дійшли до правильного висновку про те,
що банк пропустив строк позовної
давності для звернення до суду з
позовом до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, про
застосування якого заявила сторона
відповідача, оскільки строк дії
кредитного договору сплив
26 листопада 2004 року, а позов
пред'явлено в жовтні 2013 року.

Крім того, рішенням суду від 27 травня 2009
року кредитна заборгованість стягнута,
судове рішення на стадії виконання.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
суду першої інстанції у нескасованій
частині та рішення апеляційного суду
без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 17
березня 2014 року в нескасованій частині
та рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта