Дата документу 29.01.2014
Справа № 320/424/14-ц
Провадження № 2др/320/1/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді Іваненко О.В.,

при секретарі - Бєгущевій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву ОСОБА_1 про винесення
додаткового рішення суду по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсної
довіреності, витребування майна та
скасування державної реєстрації права
власності, суд

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду від 14 жовтня 2010
року, ухваленому по справі №2-597/10 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання недійсної довіреності,
витребування майна та скасування
державної реєстрації права власності,
позовні вимоги позивача було
задоволено повністю.

21.12.2010 року рішенням Апеляційного суду
Запорізької області, справа №22-10182/10,
рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 14 жовтня 2010 року доповнено.
В решті рішення суду залишено без змін.
Рішення суду набрало законної сили
21.12.2010 року.

15.01.2014 року до Мелітопольського
міськрайонного суду надійшла заява
позивача ОСОБА_1 про винесення
додаткового рішення суду, оскільки при
розгляді справи не було вирішено
питання про судові витрати, оскільки по
справі проводилась почеркознавча
експертиза, яку сплатив він, також він
ніс витрати на правову допомогу та
інші.

У судове засідання сторони не з'явився
по невідомій суду причині, про час та
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Дослідивши матеріали справи,
ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про
ухвалення додаткового рішення у
цивільній справі, суд приходить до
висновку про необхідність відмови в
ухваленні додаткового рішення з
наступних підстав.

Відповідно до вимог - ст. 213 ЦПК
України законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно
із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 218 ЦПК
України рішення не може змінюватися
або скасовуватися судом, який його
ухвалив.

За нормами ст. 220 ЦПК України, суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо: стосовно якої- небуть позовної
вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено
рішення; суд, вирішивши питання про
право, не зазначив точної суми грошових
коштів, які підлягають стягненню,
майно, яке підлягає передачі, або які
дії треба виконати; суд не допустив
негайного виконання рішення у
випадках, встановлених статтею 367 цього
Кодексу; судом не вирішено питання про
судові витрати. Заяву про ухвалення
додаткового рішення може бути подано
до закінчення строку на виконання
рішення. Суд ухвалює додаткове рішення
після розгляду питання в судовому
засіданні з повідомленням сторін. Їх
присутність не є обов'язкова. Про
відмову в ухваленні додаткового
рішення суд постановляє ухвалу.

За положеннями п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судове
рішення у цивільній справі" від 18.12.2009
року №14, додаткове рішення може бути
ухвалено лише у випадках і за умов,
передбачених статтею 220 ЦПК; воно не
може змінити суті основного рішення
або містити в собі висновки про права
та обов'язки осіб, які не брали участі у
справі, чи вирішувати вимоги, не
досліджені в судовому засіданні.
Додаткове рішення може ухвалити лише
той склад суду, що ухвалив рішення в
даній справі. В іншому разі особа має
право звернутися до суду з тими ж
вимогами на загальних підставах. При
порушенні питання про ухвалення
додаткового рішення з інших підстав
суд ухвалою відмовляє в задоволенні
заяви. Якщо на рішення суду подано
апеляційну чи касаційну скаргу і разом
із цим порушено питання про ухвалення
додаткового рішення, суд повинен
спочатку ухвалити додаткове рішення, а
потім надсилати справу для перегляду
до суду вищої інстанції.

З огляду на вищевказане, заявник
повинен був звернутися з даною заявою
до розгляду справи в апеляційному суді.
Крім того судом встановлено, що рішення
Апеляційного суду Запорізької області
набрало законної сили 21.12.2010 року, а з
даною заявою заявник звернувся лише
через три роки, а саме 15.01.2014 року, а отже
ним пропущено строк для звернення із
даною заявою до суду, доказів
поважності пропуску строку не надав.
Також, в ході розгляді справи по суті
судом першої інстанції та апеляційним
судом, були вирішені питання по усіх
заявлених позовних вимогах. Заявник
питання про стягнення сплаченої суми
на проведення почеркознавчої
експертизи та витрати на правову
допомогу не заявляв. Документи, на які
посилається позивач в заяві, а саме:
угода про надання правової допомоги
від 19.11.2009 року та квитанція про
вартість експертизи не були предметом
розгляду справи та доказами в суді
першої інстанції та в апеляційному
суді, вони відсутні в матеріалах
справи.

Виходячи з вищевикладеного і керуючись
ст. 220 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового
рішення суду по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання недійсної довіреності,
витребування майна та скасування
державної реєстрації права власності -
залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду
О. В. Іваненко