АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2508/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 48 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. РІШЕННЯ
13 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДемченка В.
А.суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л.
І. при секретарі Волвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційні
скарги представника відповідача
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 05 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6
про розірвання шлюбу та розподіл
спільного майна подружжя та за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання шлюбу
в с т а н о в и л а :
Позивач ОСОБА_8 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу
та розподіл спільного сумісного майна
Свої вимоги ОСОБА_8 обгрунтовувала тим,
що 26.04.1960 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6
та протягом спільного проживання у
зареєстрованому шлюбі подружжям
виховані та вивчені троє дітей,
збудовано цегляний будинок з
надвірними господарськими будівлями
та спорудами, велось домашнє
господарство, були придбані всі
необхідні в побуті й господарстві речі
та інвентар. Проте протягом останнього
року спільного життя відповідач не
приділяв належної уваги сім'ї,
провокував сварки, під час яких ображав
позивачку, і коли вона дізналась, що
відповідач спілкується з іншою жінкою,
яка приходить до їх спільного
домоволодіння, позивачка зрозуміла про
небажання відповідача проживати з нею.
Крім того, вона вважає, що ОСОБА_6 бажає
позбавити її частки в спільно нажитому
майні, а тому ОСОБА_8 змушена була
звернутись до суду з вищезазначеним
Під час розгляду справи в суді позивач
у письмовій заяві уточнила позовні
вимоги та просила суд розірвати шлюб
між нею та ОСОБА_6, визнати
домоволодіння з господарськими
будівлями та надвірними спорудами, що
розташоване по АДРЕСА_1 автомобіль
марки "ГАЗ-2410 "Волга", 1989 року випуску,
д.н.з. "НОМЕР_1", причіп марки "МАЗ-8114", 1987
року випуску, д.н.з. "НОМЕР_2" та земельну
ділянку, площею 0,256 га, об'єктами
спільної сумісної власності подружжя.
Розділити нерухоме майно, виділивши їй
цегляний будинок та 1/2 частину
господарських будівель та споруд, а
ОСОБА_6 - літню кухню з цегляною
житловою прибудовою і погребом та 1/2
частину господарських будівель та
споруд, автомобіль марки "ГАЗ-2410 "Волга",
1989 року випуску, д.н.з. "НОМЕР_1".
Розділити земельну ділянку, площею 0,256
га, по АДРЕСА_1 по 1/2 частині обом, а
також розділити інше рухоме майно
Відповідач ОСОБА_6 під час розгляду
справи в суді подав до Золотоніського
міськрайонного суду позовну заяву до
ОСОБА_8 про визнання шлюбу недійсним.
Свої вимоги ОСОБА_6 обґрунтовував тим,
що дані свідоцтва про одруження з
ОСОБА_8 (серії НОМЕР_3 від 26.04.1960 року) не
відповідають даним, зазначеним у
Витязі з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян про
реєстрацію шлюбу із зазначенням
відомостей про другого з подружжя від
визнати недійсним шлюб з ОСОБА_8
Після задоволеного самовідводу
головуючого по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання шлюбу
недійсним, дана справа була об'єднана
зі справою за позовною заявою ОСОБА_8 до
ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та
розподіл спільного сумісного майна
подружжя, оскільки дані позови
У судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_8 та її
представник ОСОБА_9 повністю
підтримали уточнені позовні вимоги
(крім позовної вимоги про розірвання
шлюбу, яку просили залишити без
розгляду) та просили суд їх
задовольнити, посилаючись на доводи,
зазначені у позовних заявах, а також
повністю не визнали позов ОСОБА_6 про
визнання шлюбу недійсним, посилаючись
на письмове заперечення проти позову.
Відповідач за первісним позовом та
позивач за об'єднаним позовом ОСОБА_6 та
його представник ОСОБА_7 позовні вимоги
про визнання шлюбу недійсним
підтримали, просили суд повністю їх
задовольнити, а позовні вимоги ОСОБА_8
не визнали, просили повністю їй
Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 05 серпня 2014 року позовну
заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання
шлюбу недійсним - задоволено частково
та визнано шлюб, укладений 24 квітня 1960
року між ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, недійсним за період з 24
квітня 1960 року по 20 грудня 1960 року.

Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про
розірвання шлюбу залишено без
розгляду у зв'язку з поданою заявою
позивача про залишення даних позовних
вимог без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про
розподіл спільного сумісного майна
подружжя задоволено частково та
визнано домоволодіння з
господарськими будівлями та
надвірними спорудами, що розташоване
по АДРЕСА_1 автомобіль марки "ГАЗ-2410
"Волга", 1989 року випуску, д.н.з. "НОМЕР_1",
причіп марк "МАЗ-8114", 1987 року випуску,
д.н.з. "НОМЕР_2" об'єктами спільної
сумісної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2
частину домоволодіння з
господарськими будівлями та
надвірними спорудами, що розташоване
по вул. Мічуріна - 3 у с Новодмитрівці
Золотоніського району Черкаської
області, право власності на 1/2 частину
автомобіля марки "ГАЗ-2410 "Волга", 1989 року
випуску, д.н.з. "НОМЕР_1", право власності
на 1/2 частину причепу, марки "МАЗ-8114", 1987
року випуску, д.н.з. "НОМЕР_2", у
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено за відсутністю підстав.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8
подали апеляційні скарги на дане
рішення.

Представник відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 просить скасувати рішення
суду, оскільки вважає його ухваленим
із порушенням норм матеріального
права, ухваливши нове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_8 про визнання шлюбу недійсним,
відмовивши у задоволенні позову
ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про розірвання
шлюбу та розподіл спільного майна
подружжя.

ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду,
оскільки вважає його ухваленим із
порушенням норм матеріального права,
ухваливши нове рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_8 , в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8
про визнання шлюбу недійсним
відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає до
відхилення, а апеляційна скарга
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Так, задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_6 про визнання шлюбу
недійсним, суд першої інстанції
прийшов до висновку про визнання шлюбу
між сторонами недійсним за період з 24
квітня 1960 року по 20 грудня 1960 року,
керуючись при цьому положеннями
Сімейного кодексу України.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
із-за неправильного застосування норм
матеріального права, а доводи апелянта
ОСОБА_7 в цій частині є частково
обґрунтованими.

Так, за матеріалами справи колегією
суддів установлено, що 26.04.1960 року
ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_6

Як вбачається з копії свідоцтва про
одруження (серії НОМЕР_4 від 26.04.1960 року),
виданого Іваничівською селищною радою
Волинської області (оригінал свідоцтва
сторонами суду не наданий), ОСОБА_6, 1939
року народження, та ОСОБА_8, 1938 року
народження, одружились 26 квітня 1960
року, про що зроблено відповідний
актовий запис № 16 ( а. с. 15 Т. 1).

Відповідно до Витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про реєстрацію шлюбу із
зазначенням відомостей про другого з
подружжя від 13.05.2011 року за № 9
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 24
квітня 1960 року за актовим записом № 16,
актовий запис складено відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Іваничівського районного
управління юстиції Волинської
області.( а. с. 202 Т. 1).

З копії запису акта про одруження № 16
від 24.04.1960 року, наданої та належним
чином завіреної відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Іваничівського
районного управління юстиції
Волинської області, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрували шлюб 24 квітня 1960 року.
Для чоловіка шлюб перший, для дружини -
другий, вона розлучена відповідно до
рішення обласного суду про розірвання
шлюбу від 02.02.1960 року. Подружжю видано
свідоцтво про одруження серії НОМЕР_4
від 26.04.1960 року ( а. с. 95 Т. 1).

Відповідно до копії запису акта про
припинення шлюбу за № 106 від 20.12.1960 року,
наданою та належним чином завіреною
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Іваничівського районного управління
юстиції Волинської області, шлюб між
ОСОБА_14, 1932 року народження, та ОСОБА_8,
1938 року народження, зареєстрований 31
липня 1958 року, припинений 20 грудня 1960
року на підставі рішення Волинського
обласного суду про розірвання шлюбу
від 02.02.1960 року ( а. с. 115 Т. 1).

Станом на 1960 рік в Україні шлюбні
стосунки подружжя регулювались тільки
Кодексом законів про сім*ю, опіку, шлюб
і про акти громадянського стану,
затвердженого 3-ою сесією Центрального
Виконавчого комітету Української РСР 31
травня 1926 року, який діяв до 1969 року, а
тому застосування судом першої
інстанції до правовідносин
недійсності шлюбу положень Сімейного
кодексу України, який на час укладення
шлюбу між сторонами не діяв, є невірним.

Відповідно до ст.113, ст.114 Кодексу
законів про сім*ю, опіку, шлюб і акти
громадянського стану від 31.05.1926 року,
шлюб може бути визнаний недійсним
постановою суду у випадках, точно
вказаних законом. Шлюб, укладений з
недодержанням умов, передбачених в
ст.110-112 є недійсний.

За положеннями ст.111 даного Кодексу, не
можуть одружуватись особи, з яких хоча
б одна перебуває в зареєстрованому
шлюбі.

Відповідно до ст.119 цього Кодексу
питання про припинення шлюбу
розлученням розв'язується судом за
заявою обох членів подружжя або одного
з них. На підставі ухваленого судового
рішення про розлучення органи запису
актів громадянського стану реєструють
в актових книгах розірвання шлюбу і
виписують свідоцтво про розлучення.

Ст.120 даного Кодексу визначала, що
безспірним доказом розірвання
розлученням шлюбу, зареєстрованого в
органах ЗАГС, є рішення суду про
визнання даного шлюбу розірваним і
запис про розлучення в книгах запису
актів громадянського стану (Указ 15
вересня 1945 року).

Таким чином, районним судом та
колегією суддів встановлено, що
укладаючи шлюб з ОСОБА_6 за актовим
записом № 16 від 24.04.1960 року, у ОСОБА_8 не
був припинений, відповідно до Кодексу
про сім*ю, опіку, шлюб і акти
громадянського стану від 31.05.1926 року,
чинного на той час, шлюб з ОСОБА_14, 1932
року народження, що був зареєстрований
11 липня 1958 року, оскільки судове
рішення про розірвання шлюбу було
постановлене 2.02.1960 року, а актовий
запис в органах ЗАГС вчинено 20.12.1960
року.

Хоча у цьому Кодексі не було спеціально
визначено наслідків недійсності шлюбу,
не могло бути сумнівів у тому, що
визнання шлюбу недійсним з часу його
реєстрації позбавляє осіб, котрі
перебували у такому шлюбі, усіх прав та
обов'язків, якими вони були наділені.

У Кодексі не містилося застереження і
щодо особливих прав того, хто не був
винним у реєстрації такого незаконного
шлюбу.

В Указі Президії Верховної Ради СРСР
від 10 листопада 1944 р. "Про порядок
визнання фактичних шлюбних відносин у
випадку смерті або пропажі без вісти на
фронті одного з подружжя" було
зазначено, що суд має розглядати позови
про недійсність шлюбу, "взятого
фіктивно, без наміру встановити між
сторонами права та обов'язки подружжя",
а також, що права дітей, народжених у
шлюбі, визнаному потім недійсним,
прирівнюються до прав дітей,
народжених у дійсному зареєстрованому
шлюбі (п. 11).

А тому, аналізуючи норми права, що діяли
на період реєстрації шлюбу між
сторонами, наявність судового рішення
про розірвання попереднього шлюбу у
ОСОБА_8 на час реєстрації другого шлюбу
з ОСОБА_6, наявність сталих сімейних
стосунків між сторонами протягом понад
50 років, проживання сторін однією
сім'єю та виховання спільних дітей,
колегія суддів приходить до висновку,
що за таких обставин суд першої
інстанції обгрунтовано частково
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_6 та
визнав шлюб, укладений 24 квітня 1960 року
за актовим записом №16, між ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,
недійсним за період з 24 квітня 1960 року
по 20 грудня 1960 року, але при цьому
невірно застосував норми
матеріального права.

У зв'язку з чим, рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає до
зміни з посиланням на норми
матеріального права, що діяли на час
укладення шлюбу між сторонами.

Також, частково задовольнивши позовні
вимоги ОСОБА_8 та провівши розподіл
частини спільного майна подружжя в
ідеальних долях, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що сторонами не
надано доказів щодо наявності іншого
рухомого майна та правовстановлюючих
документів на земельну ділянку площею
0,256 га по вул. Мічуріна - 3 у с.
Новодмитрівці.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружиш та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба, тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Як вбачається з матеріалів справи, за
час шлюбу подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_6
було придбано: домоволодіння, що
розташоване у АДРЕСА_1, власником якого
відповідно до свідоцтва на право
приватної власності № 41 від 09.08.1988 року,
виданого на підставі рішення
Золотоніської райради народних
депутатів за № 159 від 27.07.1988 року,
значиться ОСОБА_6 ( а. с. 16 -19, 219 Т. 1) ;
автомобіль марки "ГАЗ-2410 "Волга", 1989 року
випуску, д.н.з. "НОМЕР_1", власником якого
згідно з обліковою карткою приватного
ТЗ НОМЕР_5 від 08.02.2008 року, зазначений
ОСОБА_6 ( а. с. 238, 242 - 243 Т. 1); причіп марки
"МАЗ-8П4", 1987 року випуску, д.н.з. "НОМЕР_2",
власником якого згідно з обліковою
карткою приватного ТЗ НОМЕР_6 від 09.02.2008
року, зазначений ОСОБА_6 ( а. с. 239 Т. 1)
земельні ділянки, площею 0,420 га та 0,092
га, для ведення особистого підсобного
господарства, розташовані у с.
Новодмитрівці Золотоніського району
Черкаської області, власником яких на
підставі Державного акта на право
приватної власності на землю серії ЧР
№ 5-23, записаний ОСОБА_6 ( а. с. 221).

У п. 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року N 11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено,
що за відсутності згоди одного із
подружжя присудження грошової
компенсації може мати місце з підстав,
передбачених ст. 365 ЦК України, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України)
та попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
компенсації. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до часток,
суд визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає у їх спільній частковій
власності.

Позивачка ОСОБА_8 звертаючись до суду
із позовом про розподіл спільного
майна подружжя, просила суд провести
реальний розподіл спільно нажитого
майна, але при цьому не вказуючи та не
обґрунтовуючи вартість спільно
нажитого майна, можливість і
доцільність такого розподілу, а тому
колегія суддів вважає, що районним
судом обгрунтовано проведено
ідеальний розподіл частини спільного
вищезазначеного майна в рівних долях,
визначаючи частки у спільному майні 1/2
до 1/2.

Крім того, судом мотивовано зроблені
висновки про неможливість поділу
рухомого майна (побутової техніки,
меблів та інше.), яке було придбане
подружжям за час шлюбу, відносно якого
письмових доказів про час його
придбання та вартість сторонами до
суду не надано, а показів свідків,
допитаних у судовому засіданні суду
першої інстанції , які точно та
одностайно не могли визначити як
повний перелік такого майна, так і час
його придбання, а лише підтвердили
факт неприязних відносин між
подружжям, є недостатньо для вирішення
майнового спору, а тому суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог щодо поділу рухомого майна
(побутової техніки, меблів та ін.) за
недоведеністю.

Також, позивачем до суду не надано
правовстановлюючого документа на
земельну ділянку, площею 0,256 га, по
АДРЕСА_1, яку ОСОБА_8 просила визнати
спільною власністю подружжя та
провести її розподіл, а тому у суду
першої інстанції правомірно зазначив
про відсутність підстав для її
розподілу.

За таких обставин суд прийшов до
обгрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_8 до
ОСОБА_6 про розподіл спільного
сумісного майна подружжя та про
відмову в задоволені інших позовних
вимог.

Доводи апелянта ОСОБА_8 відносно того,
що суд першої інстанції не розглянув та
не задовольнив її вимогу про усунення
перешкод у користуванні нерухомим
майном, є не обґрунтованими, оскільки
суд першої інстанції відмовив в
задоволенні інших вимог за відсутністю
підстав, про що зазначив в резолютивній
частині судового рішення.

У зв'язку з чим, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції в іншій частині судового
рішення вірно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з додержанням положень чинного
законодавства.

Інші доводи апеляційних скарг
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про
неправильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Аналізуючи норми матеріального права,
докази у справі, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційних скарг висновків
суду не спростовують і не впливають на
законність судового рішення, а тому
апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає до
відхилення, а апеляційна скарга
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 підлягає
до часткового задоволення, а рішення
суду першої інстанції до зміни в
частині застосування норм
матеріального права при визнанні шлюбу
недійсним, в іншій частині рішення суду
першої інстанції підлягає до залишення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, ст. 304. ст. 307, ст. 309, ст. 314, ст. 316, ст.
317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 05 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та
розпоідл спільного майна подружжя та
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про
визнання шлюбу недійсним - змінити
шляхом виключення з мотивувальної
частини посилання на норми СК України
при визнанні шлюбу між сторонами
недійсним, в іншій частині рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :