Справа №592/6937/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Чернобай О. І.Номер
провадження 22-ц/788/31/14 Суддя-доповідач -
Семеній Категорія - 2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Білецького О. М., Кононенко О.
Ю.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 08 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління майна комунальної
власності Сумської міської ради,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атлас», Сумського
міського бюро технічної
інвентаризації

про визнання недійсним з моменту
укладення договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення та скасування
рішення державного реєстратора бюро
технічної інвентаризації,

ВСТАНОВИЛА:

03.07.2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
вказаним позовом, який обґрунтовувала
тим, що в травні 1997 року вона разом зі
своїми членами сім'ї приватизувала
квартиру АДРЕСА_1 та стала одночасно
співвласницею допоміжного приміщення
цього будинку, а саме підвалу площею 91,4
кв.м. Вказане приміщення було
неправомірно включене Сумською
міською радою до списку об'єктів
комунальної власності, що підлягали
приватизації в 1998 році та без згоди
всіх власників квартир будинку було
передане у власність ТОВ «Атлас» на
підставі договору купівлі-продажу,
укладеного між Управлінням
комунального майна та приватизації і
цим товариством. Просила суд відновити
становище, яке існувало до порушення її
права неправомірним рішенням сесії
Сумської міської ради шляхом визнання
недійсним з моменту укладення договору
купівлі-продажу спірного нежитлового
приміщення та скасування рішення
державного реєстратора про реєстрацію
права власності на це приміщення, а
також вирішити питання судових витрат.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 08 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
рішенням апеляційного суду
встановлена незаконність включення
спірного підвального приміщення до
об'єктів, що підлягають приватизації,
проте місцевий суд, невірно визначивши
предмет позовних вимог, необґрунтовано
відмовив у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивачки та її
представника ОСОБА_3, які підтримали
доводи апеляційної скарги, пояснення
представника ТОВ «Атлас» Челядіна С.В.,
який заперечив проти її задоволення,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що 07 травня 1997 року ОСОБА_2
разом з членами своєї сім'ї: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватизували згідно з
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.6).

25.02.1998 року рішенням ХХV сесії Сумської
міської ради «Про перелік об'єктів
комунальної власності (нежитлові
приміщення), які підлягають
приватизації у 1998 році» до переліку
об'єктів комунальної власності, які
підлягали приватизації в 1998 році під п.4
включене підвальне приміщення в
АДРЕСА_2 загальною площею 91,4 кв.м (а.с.37).

На підставі цього рішення Управління
комунального майна та приватизації
видало наказ № 107-а 31.07.1998 року про
здійснення приватизації нежитлового
приміщеня площею 91,4 кв.м по АДРЕСА_2 ТОВ
«Атлас» (а.с.36).

09.09.1998 року між Управлінням та ТОВ
«Атлас» укладено договір
купівлі-продажу нежитлового
(підвального) приміщення шляхом викупу
в будинку АДРЕСА_2, за ціною 6780 грн.
(а.с.38).

Згідно з реєстраційним посвідченням
Сумського обласного об'єднаного БТІ
від 17.07.1998 року, реєстровий №590,
вбудоване нежитлове приміщення, площею
91,4 кв.м. по АДРЕСА_1 зареєстроване за
комунальною власністю (а.с.40).

З пояснень обох сторін вбачається, що
спірне приміщення, яке в документах
значиться, що знаходиться, то в будинку
№14, то 14А, фактично знаходиться в
будинку АДРЕСА_1, а будинку №14 А на цій
вулиці взагалі не існує.

У 2009 році мешканці вказаного будинку, у
тому числі і позивачка ОСОБА_2,
звернулися до суду з позовом про
визнання незаконним рішення Сумської
міської ради «Про перелік об'єктів
комунальної власності (нежитлові
приміщення), які підлягають
приватизації у 1998 році» від 25.02.1998 року
в частині включення до переліку
зазначеного підвального приміщення,
визнання недійсним правочину щодо
продажу даного підвалу ТОВ «Атлас» від
09.09.1998 року.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 08 травня 2012 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено за безпідставністю.

Рішенням Апеляційного суду Сумської
області від 05.07.2012 року це рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення, яким визнано незаконним
п.4 додатку №1 Рішення ХXУ сесії ХХІІ
скликання Сумської міської ради від 25
лютого 1998 р. «Про перелік об'єктів
комунальної власності (нежитлові
приміщення), які підлягають
приватизації в 1998 році».

У задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу підвального
приміщення у будинку АДРЕСА_2
відмовлено (а.с.8-9).

Та обставина, що спірний підвал є
допоміжним приміщенням, так як в ньому
знаходяться технічне обладнання
будинку (інженерні комунікації та
технічні пристрої, які необхідні для
забезпечення санітарно-гігієнічних
умов і безпечної експлуатації
квартири), без доступу до якого
експлуатація будинку є неможливою,
встановлена зазначеним рішенням, а
тому відповідно до вимог ст.61 ЦПК
України доказуванню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
наявності підстав для застосування
наслідків пропуску строку позовної
давності, на застосуванні яких
наполягав відповідач, так як позивачка,
довідавшись про порушення своїх прав в
2007 році, пред'явила позов про визнання
спірного договору недійсним в грудні
2009 року, в задоволенні якого їй було
відмовлено. З позовом, що
розглядається, вона звернулася в липні
2013 року, тобто поза межами строку
позовної давності.

Проте, погодитись з такими висновками
суду неможливо з таких підстав.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність встановлена
тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.264 ЦК України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

Судом першої інстанції встановлено та
сторонами спору не заперечується, що
про укладений спірний договір від
09.09.1998 року позивачка дізналася у 2007
році. За захистом порушених прав вона
разом з іншими мешканцями будинку
звернулася до суду в грудні 2009 року.
Частина їх вимог судом була задоволена,
а в іншій - про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, відмовлено
з тих підстав, що позов в цій частині
пред'явлений до неналежного
відповідача, оскільки, як було
з'ясовано в апеляційному суді,
Управління комунального майна та
приватизації Сумської міської ради є
самостійною юридичною особою, а не
структурним підрозділом.

Таким чином, позивачка довідалася про
особу, яка порушила її права, лише після
проголошення 05.07.2012 року рішення
Апеляційного суду, що набрало законної
сили. Крім того, з цього часу також
розпочався заново перебіг строку
позовної давності, що був перерваний
пред'явленням позову. З позовом, що
розглядається, вона звернулася до суду
в липні 2013 року, тобто в межах строку
позовної давності.

У той же час, колегія суддів вважає, що
позов задоволенню не підлягає, але з
інших підстав.

Так, право вибору способу судового
захисту в силу положень ст.20 ЦК України,
ст.3,4 ЦПК України належить виключно
позивачеві.

При цьому, неправильно обраний спосіб
захисту права власності чи іншого
речового права, може бути самостійною
підставою для відмови в позові.

Як вбачається із спірного договору,
позивачка не була стороною цього
договору, а тому між нею та його
учасниками відсутні зобов'язальні
відносини, для яких є характерним
спосіб повернення майна, переданого за
договором, шляхом визнання останнього
недійсним та повернення сторін
договору до попереднього стану.

Між нею та нинішнім володільцем
підвального приміщення, який за
відплатним договором придбав його у
особи, яка не мала права його
відчужувати, існують речово-правові
відносини щодо права на спірне
приміщення, тому способом захисту є,
відповідний цим правовідносинам,
речово-правовий - витребування майна
(ст.387,388 ЦК України).

Крім того, права позивачки при
визнанні спірного договору недійсним,
стороною якого вона не була, відновлені
не будуть, оскільки в результаті
визнання договору недійсним відчужене
за ним майно повертається його
відчужувачу, а не їй.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у
задоволенні вимог про визнання
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення недійсним слід відмовити у
зв'язку з неправильно обраним
позивачкою способом захисту права
власності.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в цій частині відповідно до
п.4 ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.ст.303,304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 08 листопада 2013 року в
частині вирішення спору про визнання
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення недійсним скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -