Провадження № 2/265/3/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С. С.,

при секретарі
Ковальовій М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі Донецької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним, визнання свідоцтва про
право на спадщину за заповітом
недійсним,

треті особи: приватний нотаріус
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_5; ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_7 про визнання
заповіту недійсним. 18 квітня 2013 року
позивач надав до суду позовну заяву із
збільшенням позовних вимог до ОСОБА_7
про визнання заповіту складеного від
імені ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3
року, недійсним, та визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом після смерті ОСОБА_8 на ім'я
ОСОБА_3, на квартиру номер АДРЕСА_2 в
місті Маріуполі. В обґрунтування
заявлених вимог посилався на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його мати
ОСОБА_8. У встановлений законом
шестимісячний термін він звернувся із
заявою до Першої нотаріальної контори
про прийняття спадщини. Окрім нього, до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини звернулись також
спадкоємці першої черги сини померлої -
ОСОБА_3 та ОСОБА_6. Однак, отримав
свідоцтво про прав на спадщину за
законом тільки ОСОБА_3, оскільки у
квітня 2006 року ОСОБА_8 склала заповіт на
все своє майно на його ім'я. Окрім того,
ОСОБА_8 за своє життя також склала
заповіт на все своє майно на ім'я
позивача ОСОБА_1 та сина ОСОБА_6. Однак,
зазначений заповіт було визнано
недійсним на підставі рішення
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя від 22 грудня 2011 року з
підстав того, що судом було
встановлено, що на час його підписання
померла не могла розуміти значення
своїх дій та не могла керувати ними.
Вважає, що стан його матері у 2006 році
був хворобливий, стан її здоров'я
погіршився у лютому 2005 року у зв'язку
із смертю її чоловіка, а в 2006 році вона
не впізнавала знайомих, у зв'язку із чим
вона не могла розуміти значення своїх
дій та керувати ними і на час складення
заповіту у квітні 2006 року на імя ОСОБА_3,
просив визнати заповіт недійсним.
Також у зв'язку із зазначеними
обставинами, просив визнати недійсним
і свідоцтво про право власності в
порядку спадкування, оскільки воно
було видано на підставі недійсного
заповіту.

У судове засідання позивач з'явилася та
підтримав позовні вимоги. В
обґрунтування своїх позовних вимог
пояснив, що з моменту вселення у
будинок АДРЕСА_1 він мешкав у цій
квартирі. В 2004 році він потрапив у
тюрму. ОСОБА_8 на цей період часу
почувала себе задовільно. Вона писала
листи йому до тюрми, висилала посилки. В
листопаді 2004 року вона приїжджала до
тюрми у Херсон на короткострокове
побачення з ним, та до березня 2005 року
вона продовжувала писати йому листи.
Але листи були дивні, строчки
повторювалися по кілька разів, потім
листи зовсім перестали приходити. В 2005
році до тюрми приїздила ОСОБА_9, та
розповідала що мати хворіє та нікого не
впізнає. В 2006 році ОСОБА_1 звільнився з
місць позбавлення волі та приїхав до
дому. Померла ОСОБА_8 його не впізнала.
Від родичів він дізнався, що мати
ОСОБА_8 після смерті батька ОСОБА_10
захворіла, що вона перестала
усвідомлювати значення своїх дій,
перестала впізнавати людей, постійно
забувала, що вона робила чи говорила. На
той момент, окрім ОСОБА_8, у квартирі
мешкали квартиранти, котрі скаржилися,
що ОСОБА_8 обслуговувати себе не могла,
та постійно з холодильника брала їх
їжу. Після звільнення ОСОБА_1
влаштувався на роботу, почав
піклуватися про хвору матір. Після
перенесеного ОСОБА_8 інсульту, сестра
робила їй крапельниці, після чого її
стан поліпшився. С 2007 року ОСОБА_1
співмешкав з жінкою, котра допомагала
йому піклуватися про хвору матір,
готувала їжу тощо. З 2005 року по 2009 рік
ОСОБА_8 не отримувала пенсії, ОСОБА_3
отримував її на банкоматі та витрачав
її на особисті потреби. Коли мати
отримала нові документи, був складений
заповіт на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Увесь
цей час ОСОБА_3 не з'являвся у квартирі,
не допомагав матері. Вважає, що
внаслідок вказаних обставин, а також
враховуючи похилий вік матері, вона не
розуміла значення своїх дій, склала
заповіт під впливом психічного впливу
з боку відповідача.

Представник позивача ОСОБА_2, діюча на
підставі угоди про надання правової
допомоги, у судовому засіданні
підтримала позовні вимоги та просила
про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнав та пояснив, що він є спадкоємиць
за заповітом. ОСОБА_8 є його матір'ю,
крім нього в неї є ще два сина та донька.
З матір'ю він підтримував відносини на
протязі 2006-2007 років. Про те, що матір
залишила заповіт на його ім'я він знав,
але у момент складання заповіту він
присутнім не був. В цей період часу
здоров'я матері було задовільним, але
на початку 2008 року її самопочуття
погіршилося, вона почала забувати
людей, плутати час. А з кінця 2008 року з
матір'ю почав проживати ОСОБА_1. В цей
період часу вони змінили замки на
дверях, тому він вже не міг потрапити до
квартири. Пізніше йому стало відомо, що
у 2009 року його матір'ю було складено
заповіт на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_6,
зазначений заповіт рішенням
Жовтневого районного суду м.Маріуполя
був визнаний недійсним. Просив у
позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4, діюча
на підставі договору про надання
правової допомоги, проти задоволення
позовних вимог заперечувала.

Третя особа приватний нотаріус
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 до
судового засідання не з'явилась,
направила до суду заяву у якій просила
розглянути справу за її відсутністю.

Третя особа ОСОБА_6 до судового
засідання не з'явився, від нього до суду
надійшла заява з проханням розглядати
справу за його відсутністю.

Свідок ОСОБА_9, допитана у судовому
засіданні, пояснила, що ОСОБА_1 колишній
чоловік її доньки. ОСОБА_8 в останній
раз вона бачила у 2006 році, коли шукала
ОСОБА_1 для того, щоб оформити дозвіл на
виїзд онучки за кордон. Вона дзвонила
ОСОБА_8, але вона не захотіла з нами
розмовляти, тоді вони із чоловіком
поїхали до неї до дому, але вона їх не
впізнала, на питання де знаходиться її
син ОСОБА_1, вона казала, що не знає про
кого йде мова.

Свідок ОСОБА_12, допитаний у судовому
засіданні, пояснив, що ОСОБА_1 колишній
чоловік його доньки, але з 1996 року вони
після розлучення його не бачили. Його
матір ОСОБА_8 в останній раз він бачив в
кінці квітня 2006 року, коли потрібно
було оформлювати дозвіл на виїзд
онучки за кордон треба, до неї вони
звернулися, щоб знайти ОСОБА_1. Коли
вони із дружиною дзвонили ОСОБА_8, вона
кидала слухавку, після чого вони
приїхали до неї до дому з дружиною та
онучкою. ОСОБА_8 відчинила двері, але
нікого із них вона не впізнала.
Розмовляти вона з ними не захотіла,
казала, що їх не знає.

Свідок ОСОБА_13, допитаний у судовому
засіданні, пояснив, що сім'ю ОСОБА_8 він
знав з 1960 року. ОСОБА_1 його племінник, а
ОСОБА_8 сестра його дружини. У січні 2005
року він був у гостях ОСОБА_8, остання
пішла до магазину, але коли повернулася
до дому, то сказала, що не пам'ятає
навіщо вона ходила до магазину. В 2005
році раптово помер чоловік ОСОБА_14, що
стало на його думку великим
потрясінням для неї. На похованні вона
не впізнавала багатьох людей. Після
смерті чоловіка ОСОБА_8 він із дружиною
постійно приходили до неї до дому до
того часу, поки ОСОБА_1 не повернувся до
дому із місць позбавлення волі. Коли ми
приходили до неї вона не пам'ятала як
його зовуть, крім того не могла
зосередити увагу на розмові, забувала,
що розповідала та довго думала перед
тим як відповісти. Вона не раділа і не
сумувала, здавалося що їй все байдуже.
Почалися з'являтися глибокі провали у
пам'яті у неї з лютого 2005 року. До
лікарні ані він, ані його дружина з
приводу поведінки сестри не
зверталися, бо у ОСОБА_8 не було
паспорту. ОСОБА_3 відібрав паспорт у
ОСОБА_1 та перевів її пенсію на
банкомат. ОСОБА_8 вони навідували аж до
самої смерті, та її стан не поліпшився.
Коли звільнився ОСОБА_1 та почав її
лікувати її стан трохи поліпшився.

Свідок ОСОБА_15, допитаний у судовому
засіданні, пояснив, що померла ОСОБА_8
його рідна тітка, а сторони по справі це
його двоюрідні брати. ОСОБА_8 померла у
квітні 2010 року. У 2004 році ОСОБА_1
засудили до позбавлення волі. У 2005 році
ОСОБА_16 зустрічав померлу та намагався
з нею поговорити, та вона нічого не
відповідала. На весні 2005 року він
зустрів її далеко від її дому, було
видно, що вона загубилася, тому він
відвів її до дому. На весні 2006 року
ОСОБА_8 вже не виходила на вулицю, але
часто та довго стояла біля вікна, коли
ОСОБА_17 підходив до неї вона ніяк на
нього не реагувала, хоча раніше вони
спілкувалися, бо жили в сусідніх домах.
До неї до дому ОСОБА_17 не приходив, але
знав, що її навідують сестри. У серпні
2006 року звільнився ОСОБА_1, ОСОБА_17
почав частіше приходити до них у гості,
ОСОБА_8 почала трохи ліпше себе
почуватися, але на вулицю все одно не
виходила.

Свідок ОСОБА_18, допитаний у судовому
засіданні, пояснив, що ОСОБА_8 рідна
сестра його дружини, котру він знав з 1964
року. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 він знав з
народження. Коли чоловік ОСОБА_8 помер,
вона стала себе вести неадекватно. Вони
з дружною приходили до неї до дому,
його вона не впізнавала та постійного
запитувала у сестри з ким вона прийшла.
ОСОБА_8 постійно забувала, що вона
говорила та що робила, вона не могла
контролювати свої думки та
заговорювалася. Вона не могла згадати,
хто такий ОСОБА_1. До неї вони частіше
приходили до часу, поки не звільнився
ОСОБА_1, дружина навідувала її до самої
смерті.

Свідок ОСОБА_19, допитаний у судовому
засіданні пояснив, що ОСОБА_8 його рідна
бабуся. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 його дяді. Він
разом з померлою ОСОБА_8 мешкав по
АДРЕСА_3 до кінця 2005 року. Взимку 2005
року, після смерті чоловіка ОСОБА_10, її
стан погіршився. Вона перестала
впізнавати онука ОСОБА_19, постійно
плутала його, то з ОСОБА_1, то з ОСОБА_6
Вона забувала, що казала. На вулицю
майже не виходила. Бабуся губилася і
самостійно не могла повернутися до
дому, її приводили сусіди, казали, що
зустріли її на ринку, а вона не знала
куди йти. Раніше вона вдома готувала,
прибирала, а після смерті чоловіка
перестала усе це робити.

Свідок ОСОБА_20, допитана у судовому
засіданні, пояснила, що з померлою
ОСОБА_8 з 1972 року мешкали в одному
будинку по АДРЕСА_3 останній 10 років.
Померла ОСОБА_8 мешкала разом с
чоловіком та сином ОСОБА_1. Після того
як ОСОБА_1 був засуджений, а чоловік
ОСОБА_21 помер вона почала хворіти.
Бачитися з померлою ОСОБА_8 вони почали
рідше, бо остання стала замкнутою, на
питання не відповідала, хоча раніше
такого не було. Сестра ОСОБА_8 казала,
що вона хворіє.

Свідок ОСОБА_22, допитаний у судовому
засіданні, пояснив, що ОСОБА_8 він знав з
1972 року з моменту вселення до будинку
по АДРЕСА_3. До смерті чоловіка ОСОБА_8
була дуже енергійною людиною, постійно
їздила до села. А після смерті чоловіка
вона стала замкнутою, байдужою,
перестала їздити до села, казала що їй
нічого не потрібно. Коли на вулиці з нею
віталися, вона не відповідала, а потім
зовсім перестала спілкуватися з
сусідами на вулиці.

Свідок ОСОБА_23, допитаний у судовому
засіданні, пояснив, що ОСОБА_8 та усю її
родину він знав з моменту вселення до
будинку АДРЕСА_1, а саме з 1972 року. Коли
на при кінці зими 2005 року у неї в
квартирі прорвало трубу, та він разом з
сином ОСОБА_6 увійшли до квартири,
ОСОБА_8 мовчки сиділа на ліжку, вона
ніяк не реагувала на те, що трапилося у
неї в квартирі. Прибирати воду вона не
допомагала. Після цього ОСОБА_23
декілька разів приходив до квартири
ОСОБА_8 з метою полагодити труби, вона з
ним навіть не віталася.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, дослідивши письмові матеріали
справи суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню за наступних
підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 померла, про що
Жовтневим відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції в Донецькій області 20 квітня 2010
року зроблений актовий запис № 826.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер чоловік ОСОБА_8 -
ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом
про смерть виданого Жовтневим відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Маріупольського міського
управління юстиції в Донецькій області
01 березня 2005 року копією свідоцтва про
одруження, виданого 23 вересня 1961 року.

04 квітня 2006 року ОСОБА_8 склала заповіт,
відповідно до якого, усе майно, де б
воно не було та з чого б воно складалось
і взагалі все те, що їй буде належати на
день смерті, і на що вона за законом
матиме право, вона заповідає ОСОБА_3.
Заповіт посвідчений приватним
нотаріусом Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за № 521.

16 березня 2009 року ОСОБА_8 склала
заповіт, відповідно до якого, усе майно,
де б воно не було та з чого б воно
складалось і взагалі все те, що їй буде
належати на день смерті, і на що вона за
законом матиме право, вона заповідає
ОСОБА_6 та ОСОБА_1. Заповіт посвідчений
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу ОСОБА_24,
та зареєстрований в реєстрі за № 206.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя від 22 грудня 2011 року
заповіт від 16 березня 2009 року укладений
від імені ОСОБА_8 визнаний недійсним.
Зазначеним рішенням суду встановлено,
що ОСОБА_8 при укладанні заповіту 16
березня 2009 року не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними.

Відповідно до відповіді Першої
маріупольської державної нотаріальної
контори від 18 січня 2013 року, із заявами
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_8 звернулися 02 липня 2010 року
ОСОБА_3, 14 жовтня 2010 року ОСОБА_6 та
ОСОБА_1.

Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом видане Першою
маріупольською державною нотаріальною
конторою 27 грудня 2012 року за реєстром №
1-4743 на користь ОСОБА_3 на квартиру, що
розташована в АДРЕСА_1

Згідно висновку комісійної судово -
психіатричної (посмертної) експертизи
ОСОБА_8 в період укладання нею
юридичної угоди - підписання заповіту 04
квітня 2006 року виявила стійкий
хронічний психічний розлад - органічне
ураження головного мозку (церебральний
атеросклероз), синдром лакунарної
деменції (органічний сосуді ста
деменція - в редакції МКХ-10), за
психічним станом не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними на момент укладання
заповіту від 04 квітня 2006 року.

Згідно ст. 203 ч. 3 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно ст. 225 ч. 1 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно пункту 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 „Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК
України поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо).

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. У разі
недійсності заповіту спадкоємець, який
за цим заповітом був позбавлений права
на спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходе
до висновку про визнання заповіту,
складеного від імені ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, посвідчений 04 квітня
2006 року приватним нотаріусом
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за № 521,
недійсним.

Окрім того, відповідно до ст..1301 ЦК
України свідоцтво про право на
спадщину визнається недійсним за
рішенням суду, якщо буде встановлено,
що особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, а також в інших
випадках, встановлених законом.

На підставі наведеного, суд приходить
до висновку щодо визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом видане Першою
маріупольською державною нотаріальною
конторою 27 грудня 2012 року за реєстром №
1-4743 на користь ОСОБА_3.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд
стягує з відповідача на користь ОСОБА_1
судові витрати у вигляді судового
збору в розмірі 107,30 гривень та витрати
за проведення посмертної
судово-психіатричної експертизи в
розмірі 3595,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним, визнання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від 04 квітня
2006 року, складений ОСОБА_8, померлою
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на користь ОСОБА_3,
посвідчений 04 квітня 2006 року приватним
нотаріусом Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за № 521.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_8, видане Першою Маріупольською
державною нотаріальною конторою 27
грудня 2012 року на квартиру АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі
за № 1-4743.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ін.
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
судові витрати у вигляді судового
збору в розмірі 107,30 гривень та витрати
за проведення посмертної
судово-психіатричної експертизи в
розмірі 3595,00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення, а у разі неприсутності
сторін під час проголошення рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя ________________