Справа №
2 вересня 2014 року Ленінський
районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого - судді Спінчевської
при секретарі - Ковальовій С.В.,
за участю позивачки ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, представників
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення
грошової компенсації за частку у
спільному майні, припинення права
власності, визнання права власності,
У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 (прізвище змінено на ОСОБА_8) про
стягнення грошової компенсації за
частку у спільному майні, припинення
права власності, визнання права
Свої вимоги позивачка мотивувала тим,
що на підставі рішення Ленінського
районного суду м.Миколаєва від 29.07.2010
року їй на праві власності належить 25/100
частин житлового будинку по АДРЕСА_1.
Відповідачці ОСОБА_6 на підставі
вказаного рішення суду належить 64/100
частини вказаного житлового будинку.
Відповідачам ОСОБА_7, ОСОБА_8 на
підставі цього ж рішення належить по
11/200 частин будинку.
З 2004 року повністю житловим будинком
АДРЕСА_1 володіє і користується
відповідачка ОСОБА_6, оскільки їй
належить більша частина будинку.
Спільне володіння і користування
будинком неможливо, оскільки
відповідачка ОСОБА_6 всіляко чинить
перешкоди в користуванні будинком.
Рішенням Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 28 грудня 2012 року, яке
набрало законної сили 7 лютого 2013 року,
в позові про реальний поділ житлового
будинку і визначення порядку
користування земельною ділянкою їй
було відмовлено Посилаючись на ці
обставини, позивачка просила суд
стягнути з відповідачів пропорційно їх
часткам у праві власності на житловий
будинок грошову компенсацію вартості
її частки, припинити її право власності
на 25/100 часток житлового будинку,
пропорційно їх часток.

Ухвалою суду від 19 травня 2014 року за
клопотанням позивачки у справі
призначено судову будівельно-технічну
експертизу для визначення розміру
грошової компенсації, виходячи з
дійсної вартості будинку, проведення
якої доручено експерту ОСОБА_10.

18 серпня 2014 року позивачка ОСОБА_1
позовні вимоги уточнила з врахуванням
висновку судової експертизи, просила
суд стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7
пропорційно належних їм часток майна
у спільній власності житлового
будинку АДРЕСА_1 на її користь грошову
компенсацію вартості 25/100 часток
житлового будинку АДРЕСА_1, що на праві
власності належить їй, ОСОБА_1:

- з ОСОБА_6 з часткою 64/100 у спільній
власності стягнути на її користь 83296
грн.;

- з ОСОБА_7 з часткою 11/200 у
спільній власності стягнути на її
користь 7158 грн.;

- з ОСОБА_8 з часткою 11/200 у
спільній власності на її користь - 7158
грн..

Крім того, позивачка просила
суд припинити її право власності на
25/100 часток

житлового будинку АДРЕСА_1, визнати за
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 право власності
на 25/100 часток житлового будинку
АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали позов, просили
його задовольнити.

Представники відповідачки ОСОБА_6
вказували на те, що відповідачка ОСОБА_6
не чинить жодних перешкод позивачці в
користуванні будинком, а позивачка,
звернувшись з таким позовом до суду про
виділ частки з спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації від
інших співвласників, зловживає своїм
правом, оскільки вона не намагалася
користуватися своєю часткою у
спірному будинку. Крім того, ОСОБА_6 не
працює, доходів не отримує та не має
майнової можливості сплатити
позивачці грошову компенсацію її
частки в майні.

Відповідачі ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та їх
представник посилалися на те, що
зазначеним житловим будинком вони самі
не користуються і не мають намір в
ньому проживати, оскільки їх частка у
праві власності є досить незначною, що
і було підтверджено висновком судової
експертизи, проведеної у справі про
поділ житлового будинку. Вони особисто
ніколи не перешкоджали і не
перешкоджають позивачці користуватися
будинком та самі бажають припинення
своїх часток в житловому будинку з
виділенням їм компенсації їх часток, що
неодноразово пропонували
співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_6 А також
вони пропонують продати будинок та
розподілити кошти між всіма
співвласниками відповідно належних їм
часток у праві власності. До того ж,
майнової можливості сплатити грошову
компенсацію позивачці вони не мають.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи та оцінивши надані
сторонами докази судом встановлено
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до рішення Ленінського
районного суду м.Миколаєва від 29.07.2010
року позивачці на праві власності
належить 25/100 частин житлового будинку
по АДРЕСА_1. Відповідачці ОСОБА_6 на
підставі вказаного рішення суду
належить 64/100 частини вказаного
житлового будинку. Відповідачам
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підставі цього ж
рішення належить по 11/200 частин будинку.

В квітні 2011 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
реальний поділ житлового будинку,
визначення порядку користування
земельною ділянкою.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 28.12.2012 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 5
червня 2014 року ринкова вартість
житлового будинку № 13 з відповідною
часткою господарських та побутових
будівель і споруд по АДРЕСА_1 складає
390448 грн.

Вартість 25/100 часток будинку, що на
праві власності належить ОСОБА_1,
становить 97612 грн.

У силу положень статей 21, 24, 41
Конституції України, статей 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається Главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування та
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди -
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Відповідно до частин першої, другої
статті 364 ЦК України кожен із
співвласників спільної часткової
власності має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який

бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої

матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Як зазначено в правових висновках
Верховного Суду України у справі за №
6-4ц/14 від 19 лютого 2014 року, при вирішенні
справ про стягнення грошової
компенсації вартості частки квартири,
що знаходиться у спільній частковій
власності, крім вказаної спеціальної
норми суду слід врахувати і загальні
засади цивільного законодавства
(стаття 3 ЦК України) щодо
справедливості, добросовісності та
розумності з врахуванням прав та
інтересів усіх співвласників. При
цьому суду слід ретельно вивчити
обставини справи з метою з'ясувати, чи
не зловживає позивач, який бажає виділу
частки зі спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості частки в майні та чи
реалізація цього права не порушить
прав інших осіб, які не мають змоги
сплатити співвласнику грошову
компенсацію вартості його частки.

Отже, враховуючи вище викладені
обставини, позивачці необхідно
довести крім обставин дійсної вартості
майна, його наявності і те, що лише
відповідачки фактично володіють та
користуються спірним будинком, що вони
мають можливість сплатити позивачці
вказану нею компенсацію та не має
можливості поділити майно між
співвласниками..

Як встановлено було при розгляді даної
справи відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8
спірним будинком не користуються,
позивачці користуватися будинком не
перешкоджають.. Як пояснювали ці
відповідачі та їх представник в
судовому засіданні вони не мають намір
проживати в будинку у зв'язку з чим
категорично заперечували проти
виплати компенсації на користь
позивачки.

Крім того, усі відповідачі у справі
посилалися на відсутність майнової
можливості сплатити компенсацію
вартості частки позивачки.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

В той же час, вказаних вище обставин
позивачка не довела. Тоді як вони мають
суттєве значення, оскільки правовий
режим спільної часткової власності має
враховувати інтереси всіх її учасників
і забороняє обмеження прав одних
учасників за рахунок інших.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
виділ частки із спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості частки в майні та реалізація
цього права позивачкою порушить права
інших співвласників, а тому приходить
до висновку, що позов задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И
Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про стягнення грошової
компенсації за частку у спільному
майні, припинення права власності,
визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Ленінський районний суд м.Миколаєва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які беруть участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.А. Спінчевська