У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулько
Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на заставлене
нерухоме майно та виселення, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Новобузького районного суду
Миколаївської області від 12 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 19 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із указаним позовом,
у якому з урахуванням уточнень, просило
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 19 жовтня 2006
року в розмірі 158 240 грн 80 коп., звернути
стягнення на будинок НОМЕР_1 загальною
площею 133,10 кв. м, розташований по
АДРЕСА_1; виселити відповідача та інших
мешканців будинку зі зняттям їх з
реєстраційного обліку; стягнути судові
витрати.

В обґрунтування позову зазначало, що
19 жовтня 2006 року між ним та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав грошові кошти у
вигляді невідновлювальної кредитної
лінії у розмірі 78 840 грн для придбання
житлового будинку із кінцевим терміном
повернення до 18 жовтня 2016 року зі
сплатою 16,08 % річних на суму залишку
заборгованості, 1,34 % страхового платежу
щомісячно та 0,20 % винагороди за
надання фінансового інструменту від
суми наданого кредиту. У рахунок
забезпечення виконання зазначеного
договору між ним та ОСОБА_3 19 жовтня 2006
року було укладено договір іпотеки, за
яким останній передав в іпотеку
належний йому на праві приватної
власності житловий будинок з усіма
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 133,10 кв. м, заставною
вартістю 72 тис. грн. ОСОБА_3 взяті та
себе зобов'язання за вказаним
кредитним договором не виконував, у
зв'язку з чим позивач звернувся до суду
за захистом.

Рішенням Новобузького районного
суду Миколаївської області від
12 березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 19 травня 2014
року, у задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, відмовляючи у задоволенні
позову, виходив із того, що банком не
дотримана процедура позасудового
звернення стягнення на предмет
іпотеки, вимога про дострокове
повернення кредиту та попередження про
звернення стягнення на заставлене
майно, а тому заявлені вимоги є
передчасними. Також визначена сума
заборгованості не є обґрунтованою. До
встановлення дійсного розміру боргу,
вимога банка про звернення стягнення
на предмет іпотеки є передчасною.

Проте повністю погодитися із такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Згідно із ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судами установлено, що 19 жовтня 2006
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір за умовами
якого ОСОБА_3 отримав у кредит
кошти у розмірі 78 840 грн строком
користування до 18 жовтня 2016 року та зі
сплатою 16,08% річних. З метою
забезпечення належного виконання
кредитних зобов'язань між банком та
ОСОБА_3 укладено іпотечний договір за
умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку
банка житловий будинок з усіма
господарськими та побутовими
спорудами НОМЕР_1 по АДРЕСА_1. Взяті на
себе зобов'язання належним чином
ОСОБА_3 не виконує.

У матеріалах справи міститься
вимога банку від 24 січня 2013 року
№ 30.1.0./2-632 про повернення боргу у
розмірі 114 448 грн 29 коп., розрахунок
заборгованості станом на 25 лютого 2014
року у розмірі 158 240 грн 80 коп.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Судом не звернуто уваги на посилання
ПАТ КБ «ПриватБанк», що відповідач з
жовтня 2009 року порушував умови
кредитного договору, а з жовтня 2013 року
перестав сплачувати щомісячні платежі.
Невизначення остаточної суми
кредитної заборгованості не є
перешкодою у зверненні стягнення на
заставлене нерухоме майно, оскільки
існує кредитна заборгованість, а
наявність позасудової процедури
звернення стягнення на предмет іпотеки
не виключає право банка звернутися до
суду за захистом своїх прав.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК
України суди на вказані вимоги закону
та обставини справи уваги не звернув.
Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Новобузького районного суду
Миколаївської області від 12
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 19
травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

4

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

Справа № 6-26025св14Головуючий у першій
інстанції Васильченко Н.О.
Доповідач Закропивний О.В.