Справа №461/7198/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року Галицький
районний суд м.Львова

в складі:
головуючого судді Волоско І.Р.

при секретарі Гром'як О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про часткове скасування наказу
про звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу, та стягнення
моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Головного управління міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про визнання незаконним та
скасуваня наказ ГУМВС України у
Львівській області № 630 від 25.04.2014 року
"Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників центру
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів з обслуговування Яворівського,
Мостиського та Городоцького районів
ГУМВС" в частині щодо звільнення його з
роботи; поновлення на роботі на посаді
провідного фахівця центру надання
послуг, пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів з
обслуговування Яворівського,
Мостиського та Городоцького районів
ГУМВС; стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу; та
стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000
грн.

В подальшому, позивач уточнив позовні
вимоги, відповідно до заяви про
збільшення позовних вимог просить суд
ухвалити рішення, яким частково
скасувати наказ Головного управління
МВС України у Львівській області № 630
від 25.04.2014 року "Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників центру надання послуг,
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів з
обслуговування Яворівського,
Мостиського та Городоцького районів
ГУМВС" в частині його звільнення;
скасувати наказ Головного управління
МВС України у Львівській області від
19.06.2014 року № 233 о/с про його звільнення
з посади згідно п.2 ст. 40 КЗпП України;
поновити на роботі, на посаді
провідного фахівця центру надання
послуг пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів, з
обслуговування Яворівського,
Городоцького та Мостиського районів ГУ
МВС України у Львівській області;
зобов'язати роботодавця внести зміни в
запис в трудовій книжці про звільнення;
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу на день ухвалення
рішення та стягнути моральну шкоду в
розмірі 5000,00 грн.; допустити негайне
виконання рішення суду; судові витрати
покласти на відповідача.

В обґрунтування заявленого позову та
його уточнення покликається на те, що з
2002 року працює в ГУМВС України у
Львівській області на посаді
провідного фахівця центру надання
послуг пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів, з
обслуговування Яворівського,
Городоцького та Мостиського районів ГУ
МВС України у Львівській області. Однак
згідно наказу №630 від 25.04.2014 ркоу його
було безпідставно звільнено з посади
провідного фахівця центру надання
послуг пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів, з
обслуговування Яворівського,
Городоцького та Мостиського районів ГУ
МВС України у Львівській облас. Даний
наказ був вручений йому 19.06.2014 року, із
зазначенням прававої підстави
звільнення - порушення п.15 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших?прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 р. №1388, Інструкції про
порядок здійснення підрозділами
Державтоінспекції МВС державної
реєстрації, перереєстрації та обліку
транспортних засобів, оформлення і
видачі реєстраційних документів,
номерних знаків на них, затвердженої
Наказом МВС №379 від 11.08.2010 та вказівки
МВС України від 07.07.2010 року №567 "Про
організацію перевірок транспортних
засобів за обліками міждержавного
інформаційного банку та Інтерполу", а
саме зняття 05 лютого 2014 року з обліку
автомобіль "БМВ 535", який розшукується
правоохоронними органами інших держав.
В ході розгляду справи йому стало
відомо про існування іншого наказу - №
233 о/с від 19.06.2014 року про звільнення з
посади згідно п.2 ст.40 КЗпП України -
виявленої невідповідності працівника
займаній посаді.

Вважає, що при проведенні звільнення
відповідач порушив його права та норми
чинного законодавства, оскільки з
15.04.2014 року до 23.052014 року перебував на
стаціонарному лікуванні, а з 27.05.2014 року
до 14.06.2014 року - на амбулаторному
лікуванні, ніяких наказів йому не
доводилось, пояснень з приводу
порушень у нього не відбиралось.
Оскільки жодних порушень не вчиняв,
просить позов задовольнити у повному
обсязі.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, давши
аналогічні пояснення, просять позов
задовольнити.

Представник відповідача ГУМВС України
у Львівській області в судовому
засіданні проти позову заперечив та
пояснив, що звільнення позивача із
займаної посади було правомірним та
таким, що відбулось без порушення вимог
законодавства. По факту порушення
ОСОБА_1 Інструкціїї про порядок
здійснення підрозділами ДАІ МВС
державної реєстрації була проведена
службова перевірка, якою встановлено,
що звільнення позивача відбулося
правомірно. Просить відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідиши
інші матеріали справи, суд вважає, що
позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1
працював в ГУ МВС України у Львівській
області на посаді провідного фахівця
центру надання послуг пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування
Яворівського, Городоцького та
Мостиського районів ГУ МВС України у
Львівській області на підставі
безстрокового трудового договору
згідно наказу №292 від 18.07.2013р.

Наказом ГУ МВС України у Львівській
області №630 від 25.04.2014 року ОСОБА_1
звільнено з займаної посади. Як
зазначається в означеному наказів
підставою для застосування
дисциплінарного стягнення у виді
звільнення звільнення з роботи
слугувало порушення працівником п.15
Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 року №1388, Інструкції
про порядок здійснення підрозділами
Державтоінспекції МВС державної
реєстрації, перереєстрації та обліку
транспортних засобів, оформлення і
видачі реєстраційних документів,
номерних знаків на них, затвердженої
Наказом МВС №379 від 11.08.2010 року та
вказівки МВС України від 07.07.2010 року №567
«Про організацію перевірок
транспортних засобів за обліками
міждержавного інформаційного банку та
Інтерполу", а саме зняття 05.02.2014 року з
обліку автомобіля марки «БМВ 535», який
розшукується правоохоронними органами
інших держав.

В наказі не зазначено норма
трудового права, на підставі якої
розірвано трудовий договір з
працівником.

Відповідно до норми ст.40 КЗпП
України, трудовий договір , укладений
на невизначений строк, а також
строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише за
умови, визначених даною правовою
нормою і за наявності підстав, з якими
закон пов»язує виникнення у власника
чи уповноваженого органу права на
розірвання трудового договору.

Як вбачається із трудової
книжки ОСОБА_1 він звільнений з роботи
за порушення службової та
реєстраційної дисципліни; вимог
наказів МВС України №379 від 11.08.2010р.;
№567 від 07.07.2010р. та ПКМ України №1388 від
07.09.1998 р.

Як вбачається із приєднаних до
справи листків непрацездатності
ОСОБА_1 на час видачі оскаржуваного
наказу хворів : з 15.04. по 14.06.2014р.; з
16.06.2014р. приступити до роботи а.с.6-8.

Наказ ГУ МВС України у
Львіській області № 630 від 25.04.2014р. не
скасовувався; дата звільнення у
зв»язку із перебуванням ОСОБА_1 на
листку непрацездатності не
переносилась.

Наказом ГУ МВС України у
Львівській області №233 о/с від 19.06.2014
року позивача ОСОБА_1 звільнено з
посади провідного фахівця центру
надання послуг пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування
Яворівського, Городоцького та
Мостиського районів ГУ МВС України у
Львівській області згідно п.2 ст.40 КЗпП
України - виявленої невідповідності
працівника займаній посаді. Підставою
для звільнення в новому наказі було
зазначено наказ ГУМВС від 25.04.2014 року №
630.

Як випливає із оскаржуваних
наказів позивач двічі звільнений з
роботи, різними наказами , фактично з
різних правових підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.40 КЗпП
України, розірвання трудового договору
за ініціативою власника або
уповноваженого ним органу у випадку
виявленої невідповідності працівника
займаній посаді або виконуваній
роботі, внаслідок недостатньої
кваліфікації або стану здоров'я, які
перешкоджають продовженню даної
роботи, відтак, підставою для
розірвання трудового договору є саме
виявлена невідповідність, якою може
бути неякісне виконання робіт,
неналежне виконання трудових
обов»язків через недостатню
кваліфікацію.

Способами виявлення невідповідності
працівника згідно п.2 ч.1 ст.40 КЗпП
України займаній посаді чи виконуваній
роботі є непроходження іспитів,
атестацій, втрата права керування ТЗ за
рішенням суду тощо, але такі обставини
не були встановлені роботодавцем та
відсутні в обгрунтуванні звільнення
позивача з роботи.

Крім цього, виходячи із аналізу
п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України,для звільнення
працівника за цією нормою важливо, щоб
неналежне виконання трудових
обов»язківа було результатом
недостатньої кваліфікації або стану
здоров»я,що свідчить про відсутність
вини працівника в неналежному
виконанні трудових обов»язків і не
може бути підставою для його
звільнення за п.3 ст.40
КЗпП.Обставини,які свідчать про вину
працівника, не можуть наводитись як
аргумент, що обгрунтовує необхідність
звільнення за п.2 ст.40 КЗпП. Якщо власник
має докази винного неналежного
виконання трудових обов»язків
працівником з його вини, він вправі
притягти його до дисциплінарної
відповідальності аж до звільнення з
роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП.

Постанова Пленуму Верховного
Суду України "Про практику розгляду
судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992
року, зазначає , що суд може визнати
правильним припинення трудового
договору в тому разі, якщо встановить,
що воно проведено на підставі
фактичних даних, які підтверджують, що
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я (стійкого зниження
працездатності) працівник не може
належно виконувати покладених на нього
трудових обов'язків чи їх виконання
протипоказано за станом здоров'я або
небезпечне для членів трудового
колективу чи громадян, яких він
обслуговує, і неможливо перевести, за
його згодою, на іншу роботу" п.21. У
справах про поновлення на роботі осіб,
звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно
з'ясовувати, в чому конкретно
проявилось порушення, що стало
приводом до звільнення, чи могло воно
бути підставою для розірвання
трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 та
п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником
або уповноваженим ним органом
передбачені ст. ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП
правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи не застосовувались вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника п.2.2.

Згідно ст. 235 ч. 2 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України «Про оплату праці» за
правилами, передбаченими Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п.
2 вищевказаного Порядку,
середньомісячна заробітна плата за час
вимушеного прогулу працівника
обчислюється, виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
виплата, тобто, що передують дню
звільнення працівника з роботи.

Ураховуючи, що звільнення позивача
відбулося 19.06.2014 року, середньомісячна
заробітна плата позивача повинна
обчислюватися з виплат, отриманих ним
саме за квітень - травень 2014 року, що
згідно довідки про середню заробітну
плату ОСОБА_1, в сумі становить 6300,00 грн.

Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті за час
вимушеного прогулу, є середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника, яка згідно з п.8 цього
Порядку визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством календарних днів за цей
період. Після визначення
середньоденної заробітної плати як
розрахункової величини для
нарахування виплат працівнику,
здійснюється нарахування загальної
суми середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, яка обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати на середньомісячне
число робочих днів у розрахунковому
періоді.

Оскільки календарних днів у квітні 2014
року та травні 2014 року було 61, то
середньоденна заробітна плата
становить 103,2 грн., а тому за час
вимушеного прогулу, який на день
ухвалення рішення у справі становить 125
календарні дні, середній заробіток
складає: 103,2 грн.* 125 дні =12 900,00 грн.

З огляду на викладене, оскільки
звільнення позивача відбулось з
порушенням норм трудового права, він
підлягає поновленню на роботі ; та на
його користь слід стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

В задоволенні позовної вимоги про
стягнення моральної шкоди слід
відмовити, оскільки відновлення
порушеного трудового права в цьому
випадку є достатньою сатисфакцією.
Крім того, позивачем не надано доказів
та обґрунтування причиненої моральної
шкоди, її характеру, розміру та
тривалості.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити частково, скасувати наказ
ГУМВС України у Львівській області №630
від 25.04.2014 року в частині звільнення
позивач; скасувати наказ ГУМВС України
у Львівській області №233 о/с від 19.06.2014
року; поновити позивача на роботі, та
стягнути з відповідача середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 208, 209, 212-216, 218
ЦПК України, ст.ст. 21, 22, 36, 40, 42, 235, 237-1,
238КЗпП України, Законом України №108/95-ВР
від 24.03.1995 року "Про оплату праці", з
наступними змінами, Постановою Пленуму
Верховного Суду України №9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів", з наступними змінами,
Постановою Кабінету Міністрів України
№100 від 08.02.1995 року "Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати", з наступними
змінами, суд ,-

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити частково.

Скасувати наказ т.в.о. начальника
Головного управління міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області Маруняк С.Р. № 630 від 25.04.2014 року
«Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників центру
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів з обслуговування Яворівського,
Мостиського та Городоцького районів
ГУМВС» в частині звільнення ОСОБА_1 -
провідного фахівця центру надання
послуг пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів, з
обслуговування Яворівського,
Городоцького та Мостиського районів
Головного управління міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області.

Скасувати наказ начальника Головного
управління міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області
Загарія Д.Д. № 233 о/с від 19.06.2014 року про
звільнення ОСОБА_1 на підставі п.2 ст.40
КЗпП України з посади провідного
фахівця центру надання послуг
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів, з
обслуговування Яворівського,
Городоцького та Мостиського районів
Головного управління міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді
провідного фахівця центру надання
послуг пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів, з
обслуговування Яворівського,
Городоцького та Мостиського районів
Головного управління міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області.

Стягнути з Головного управління
міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області на користь ОСОБА_1
12 900,00 грн. середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Головного управління
міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області на користь
держави 243,60 грн. судового збору.

Рішення в частині поновлення на
роботі та виплати заробітної плати за
один місяць в розмірі 3150,00гривень
допустити до негайного виконання.

В позовних вимогах про стягнення
моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
І.Р.Волоско.