АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7256/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Таус М. М. Доповідач - Міхеєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів Гайдук В.І.,
Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 25 червня 2014
року по справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року до суду звернулося
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») із позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та
з урахуванням уточнених у червні 2014
року позовних вимог, позивач просив
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором б/н від 06 квітня
2006 року в сумі 18568,67 грн., яка
складається із заборгованості по
процентам за користування кредитом
16907,53 грн., а також штрафів відповідно до
п. 8.6 Умов та правил надання банківських
послуг 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 1161,14 грн. - штраф (процентна
складова) та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 червня 2014 року
уточнені позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» були задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
25 червня 2014 року та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
через пропуск позивачем строку
позовної давності.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується, що 06 квітня 2006
року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого позивач надав
відповідачу кредит у розмірі 5000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Згідно Заяви позичальника, підписаної
ОСОБА_2, він ознайомився та згоден з
Умовами надання банківських послуг
(далі - Умови), Правилами користування
платіжною карткою (далі - Правила) та
Тарифами банку та виразив свою згоду,
що ця Заява разом із запропонованими
Банком Умовами, Правилами та Тарифами
складає між ним та Банком договір про
надання банківських послуг (а.с. 10-18).

Через неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань,
виникла заборгованість, яка за
уточненим розрахунком банку, з
урахуванням суми, стягнутої судовим
наказом Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 01 листопада 2007
року по справі № 2н-3621/07, станом на 31
січня 2013 року становить 18568,67 грн. та
складається з:

заборгованості по процентам за
користування кредитом в розмірі - 16907,53
грн.,

штрафу (фіксованої частини) в розмірі -
500,00 грн.,

штрафу (процентної складової) в розмірі
- 1161,14 грн. (а.с.4-8, 65, 81-84).

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави, якщо
інше не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Згідно норм статті 526 ЦПК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Задовольняючи позов про стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором, суд першої
інстанції виходив з того, що
зобов'язання перед банком
позичальником не виконано в повному
обсязі та взяв до уваги п.9.12 Умов щодо
автоматичного лонгування Договору на
наступні 12 місяців у разі, якщо жодна із
сторін не проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду не відповідає
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального права з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 3.1.1 Умов строк дії
картки вказується на лицевій стороні
картки (місяць і рік). Картка дійсна до
останнього календарного дня
зазначеного місяця.

Відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в
межах, визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає
щомісячні платежі погашення кредиту та
кінцевий строк повного погашення
кредиту, перебіг позовної давності (ст.
257 ЦК України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
висловленою у постанові від 19 березня
2014 року № 6-14цс14, обов'язковість якої
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України визначена ст. 360-7 ЦПК
України.

У судовому засіданні встановлено та
підтверджується випискою з карткового
рахунку, що останній платіж
відповідачем по Кредитному договору
від 06 квітня 2006 року було здійснено у
листопаді 2007 року (а.с.35-39).

Пунктом 3.1.3 Правил користування
платіжною карткою визначено, що по
закінченню строку дії картки така
перевипускається банком на новий строк
(шляхом надання клієнту картки з новим
строком її дії), якщо раніше (до початку
місяця закінчення строку дії) не
поступила письмова заява держателя про
закриття картрахунку.

В матеріалах справи відсутні докази
повідомлення відповідача про закриття
картрахунку.

Також Банком не надано суду належних
доказів, що ОСОБА_2 було видано нову
картку після спливу дії старої.

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень ст. 257 та ч. 3 ст.
267 ЦК України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
та позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи убачається, що з
позовом Банк звернувся у травні 2013
року.

Ленінським районним судом м.
Дніпропетровська 14 червня 2013 року
ухвалювалося заочне рішення, яке за
заявою відповідача ухвалою від 06
травня 2014 року було скасовано (а.с.
40,41,59).

Відповідач у заяві про перегляд
заочного рішення від 11 квітня 2014 року
посилався на позбавлення його судом
першої інстанції можливості
застосування строку позовної давності
до вимог позивача, тобто, фактично
заявив про застосування строку
позовної давності (а.с. 50).

На зазначене суд уваги не звернув,
фактичні обставини не встановив, не
застосував закон, що регулює
правовідносини, що виникли між
сторонами, у зв'язку з чим, відповідно
до п.п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні уточнених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 25 червня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні уточнених позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
б/н від 06 квітня 2006 року відмовити у
повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді