Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2014 р. Дніпровський районний
суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, треті особи: ВГІРФО
Дніпровського району міста Києва,
Служба у справах дітей Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною
позовною заявою, посилаючись на те, що
йому належить 49/100 частини житлової
квартири АДРЕСА_1 згідно договору
дарування від 01.08.2001 року. Відповідно до
встановленого порядку користування
йому належить ідеальна частка
загальною площею 21,3 кв.м. та окрема
житлова кімната, яка перебуває в його
володінні та розпорядженні розміром 14,3
кв.м. Між ним та відповідачем 23.09.1995 року
був укладений шлюб, в травні 2003 року
відповідач була зареєстрована в його
частині житлової квартири, в
подальшому були зареєстровані і їх
діти. 11.03.2006 року шлюб між ним та
відповідачем був розірваний за
рішенням суду, 16.06.2009 року він отримав
відповідне свідоцтво про розлучення. В
грудні 2006 року відповідач забрала всі
свої особисті речі та дітей, виселилася
з частини його квартири і з того часу в
ній не з'являється. Факт непроживання
відповідача та дітей в спірній частині
квартири підтверджується актом
обстеження від 28.09.2007 року та
чисельними заявами самої відповідачки
до ЖРЕО з проханням не нараховувати на
неї комунальні послуги у зв'язку з
непроживанням її та дітей в спірній
квартирі, до цього надавала довідки про
фактичне місце її та дітей проживання -
АДРЕСА_2. Будучи зареєстрованою в
спірній частині квартири, відповідач
не сплачує комунальні послуги, він
(позивач) вимушений платити за
відсутніх відповідачів квартплату та
плату за комунальні послуги, що він не
взмозі робити, виходячи із своїх
фінансових можливостей. Відповідач та
діти мають де проживати, але відповідач
знятися з реєстрації за спірною
адресою у добровільному порядку не
бажає. Дії відповідача порушують його
законні права, перешкоджають йому в
повному обсязі реалізувати своє право
власності щодо належного йому майна,
тому він змушений звернутися до суду. В
судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги, просив їх
задовольнити та визнати відповідача та
чотирьох дітей такими, що втратили
право користування спірною частиною
квартири. Просив врахувати викладені в
позовній заяві обставини та надані до
справи документи.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнала, просила відмовити в
задоволенні позовних вимог та
врахувати її письмові заперечення.
Пояснила, що вона з позивачем має двох
дітей - дочку ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8, має
ще двох дітей, батьком яких не є
позивач; що з грудня 2006 року вона з
дітьми не проживає в спірній квартирі,
всі ці роки живе у своїх батьків в
Полтавській області, там діти
відвідують садок, школу. За вісім років
вона не намагалася вселитися в спірну
квартиру, не зверталася до будь-яких
установ з приводу неможливості
проживання в цій квартирі чи чинення їй
перешкод в проживанні, ключі від
квартири у позивача не просила.
Зазначила, що вона писала заяви до ЖРЕО
з проханням не нараховувати на неї
плату по спірному житлу, оскільки вона
там не проживає. На квартиру вона
ніколи не претендувала, реєстрація в
спірній квартирі є підставою для
перебування її на квартирному обліку.

Третя особа ВГІРФО Дніпровського
району міста Києва в судове засіданні
не з'явилася, надали суду заяву, в якій
просили розглядати справу у
відсутності їх представника.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Дніпровської районної в
місті Києві державної адміністрації в
судовому засіданні вважав, що позовні
вимоги стосовно неповнолітніх дітей не
підлягає задоволенню, оскільки
порушуються права дітей.

Вислухавши пояснення позивача,
відповідача, представника третьої
особи Служби у справах дітей
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації, свідка
ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково.

В суді встановлено, що 23.09.1995 року між
позивачем та відповідачем було
зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони
мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

01.03.2001 року згідно до договору
дарування, нотаріально посвідченого,
позивач ОСОБА_1 є власником 49/100 частин
житлової квартири АДРЕСА_1. Відповідно
до встановленого порядку користування
позивачу належить ідеальна частка
загальною площею 21,3 кв.м. та окрема
житлова кімната, яка перебуває в його
володінні та розпорядженні, розміром
14,3 кв.м. Згідно довідки Ф-3 в зазначену
спірну частину квартири, яка належить
позивачу на праві власності, в 2003 році
були зареєстровані позивач, відповідач
та їх неповнолітні діти: дочка ОСОБА_7
та син ОСОБА_8. В 2004 році, відповідно до
вироку Дніпровського районного суду
міста Києва від 07.05.2004 року, позивач був
засуджений до чотирьох років
позбавлення волі. 06.12.2006 року позивач
був звільнений умовно-достроково.
Згідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу, виданого 16.06.2009 року, слідує, що
шлюб між сторонами було розірвано, про
що було зроблено відповідний актовий
запис №203 від 11.03.2006 року.

В суді встановлено та не оспорено
відповідачем, що ще двоє її дітей -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, батьком
яких не є позивач, були зареєстровані
відповідачем в спірній частині
квартири в 2006, 2007 роках, про що позивач
навіть не знав. Встановленим,
підтвердженим та не оспореним стороною
відповідача є і той факт, що з 2006 року
відповідач та діти не проживають в
спірній квартирі, за ці вісім років (з
2006 по 2014 рік) вселитися не намагалися,
доказів про наявність чинення перешкод
на користування спірним житлом
відповідачем не було надано. Судом
враховуються заяви, адресовані від
імені відповідача до ЖРЕО-414 за 2009, 2010,
2011, 2012 роки, в яких відповідач просила
зняти нарахування на неї показників за
житлово-комунальні послуги, так як вона
з дітьми в спірній частині квартири не
проживає. В одній із заяв зазначено
причиною не проживання - здача
позивачем житла в оренду. Однак жодного
доказу цьому суду не було надано. До
вказаних заяв відповідач додавалися
довідки про те, що вона фактично
проживає з дітьми з 2007 року без
реєстрації в АДРЕСА_2. З Акту від 08.09.2007
року, складеного сусідами,
затвердженого в ЖРЕО, слідує, що
відповідач та діти не проживають в
спірній частині квартири з 03.12.2006 року.
З копії постанови Дніпровського РУГУ
МВС України в місті Києві про відмову в
порушенні кримінальної справи від
19.12.2006 року слідує, що за заявою ОСОБА_3
(відповідача) про зникнення із спірної
частини квартири пальта та грошей, була
здійснена перевірка, в ході якої було
встановлено, що після засудження
позивача в спірній частині квартири
продовжувала проживати відповідач з
дітьми сторін, яка згодом знайшла собі
співмешканця ОСОБА_10, який також
проживав в спірній частині квартири.
Перед звільненням з місця позбавлення
волі позивач телефонував відповідачу,
сусідам та повідомляв, що вертається
додому 06.12.2006 року і відповідач з дітьми
та співмешканцем поїхали в село, щоб не
зустрічатися з позивачем, відповідач
залишила ключі від кімнати, яка є
власністю позивача. Позивач пояснював,
що пальта та грошей він не брав.

З зазначеного вище слідує, що факт
непроживання відповідача і дітей і
спірній частині квартири є
встановленим, визнаним відповідачем.
Жодних доказів про наявність поважних
причин непроживання відповідача та
дітей в спірній квартирі на протязі
восьми років, про чинення перешкод в
проживанні суду не було надано. Станом
на 2006 рік відповідач мала співмешканця,
з яким разом проживала і в період
перебування позивача в місцях
позбавлення волі та після його
звільнення народила ще двох дітей,
батьком яких не є позивач, що
підтвердила в суді відповідач.

Той факт, що відповідач перебуває на
квартирному обліку, у зв'язку з чим їй
необхідна реєстрація в спірній частині
квартири, суд не може прийняти до уваги,
оскільки це не є доказом до предмету
спору.

Не може бути враховано як доказ
заперечень до позовних вимог те, що
відповідач не має власного житла. Судом
враховується те, що в спірній квартирі
є зареєстрованими двоє неповнолітніх
дітей сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, про яких мають
дбати як мати, так і батько. Враховуючи
те, що мати цих дітей (відповідач) житла
не має, суд вважає, що ці діти мають бути
і далі зареєстрованими у батька
(позивача) в спірній частині квартири.
Стосовно відповідача та двох дітей -
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, батьком яких не є
позивач, суд приходить до того, що є всі
підстави для визнання їх такими, що
втратили право користування спірним
житлом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном. Статтею 405 ЦК України
передбачено, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними і власником
житла або законом.

Як було встановлено в суді, реєстрація
відповідача та двох її дітей, батьком
яких позивач не є, порушують право
позивача як власника спірного житла в
повній мірі користуватися, володіти та
розпоряджатися своєю власністю.
Відповідач була зареєстрована в
спірній частині квартири як член сім'ї
власника (позивача), і протягом
останніх восьми років в спірній
квартирі не проживає, доказів про
наявність поважних причин не було
надано.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.60, 212-215,
218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка
діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, треті особи: ВГІРФО
Дніпровського району міста Києва,
Служба у справах дітей Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням - задовольнити
частково.

Визнати ОСОБА_2 та неповнолітніх
ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням - 49/100 частинами квартири
АДРЕСА_1.

В інших частинах позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Дніпровський районний суд міста Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя: