АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7346/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скрипник К.О. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів - Дерев`янка
О.Г., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 червня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя та за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя, -

В С Т А Н О
В И Л А:

23.01.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із
зазначеним позовом, за яким просив суд
стягнути на користь ОСОБА_2 грошову
компенсацію за 12 частку у праві
спільної сумісної власності на майно:
автомобіль SKODA - FABIA, 2006 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
з урахуванням компенсації 1/2 частини
сплачених ним грошових сум по договору
про надання споживчого кредиту №
0 від 21.08.2006 року за період з 30
січня 2012 року по 22 січня 2013 року;
припинити право спільної сумісної
власності на автомобіль SKODA - FABIA, 2006
року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1; стягнути судові витрати.
В обґрунтування позову посилався на те,
що перебував з ОСОБА_2 в
зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2003
року по 30 січня 2012 року. В період шлюбу
сторонами на підставі договору
купівлі-продажу від 08.08.2006 року набуто
спільне майно - автомобіль SKODA - FABIA, 2006
року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1. Для придбання вказаного
автомобіля ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 0 від 21 серпня
2006 року з АКБ «УкрСиббанк», терміном
дії до 20 серпня 2013 року. Кредит було
надано в іноземній валюті на суму 12 947
дол. США. З метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки. В більшій
частині в період шлюбу ОСОБА_3 ніс
витрати за оплату кредиту, проте,
оскільки автомобіль придбано в період
шлюбу, то він є об'єктом спільної
сумісної власності. Зазначив, що продав
належний йому автомобіль ВАЗ 2101, д/н
НОМЕР_2, і отримані кошти вклав в
купівлю спірного транспортного засобу.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_3
неодноразово намагався в
добровільному порядку вирішити
питання щодо поділу автомобіля. Так,
станом на лютий 2012 року залишок по
договору про надання споживчого
кредиту склав суму в розмірі 4456,16 дол.
США. Згідно договору факторингу,
укладеному 20 квітня 2012 року між ПАТ
«УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт - Фінанс»
відбулося відступлення права вимоги за
кредитним договором від 21.08.2006 року.
Таким чином, з 30 січня 2012 року по 22 січня
2013 року ним за кредитом було сплачено
35709,24 грн., і кредит на сьогодні оплачено
повністю.

11 грудня 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом, який
неодноразово уточнювала, згідно
останньої редакції уточнень зазначила,
що вона з відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2003
року по 30 січня 2012 року. В період шлюбу
сторонами на підставі договору
купівлі-продажу від 08.08.2006 року набуто
спільне майно - автомобіль SKODA - FABIA, 2006
року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, вартість якого становила
72 643 грн. За час спільного сімейного
життя сторонами на виконання умов
кредитного договору було сплачено суму
в розмірі 24 143,16 дол. США. Автомобіль SKODA -
FABIA, 2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 є спільною
сумісною власністю подружжя, однак, з
моменту придбання автомобіля ним
керував та користувався більшу частину
ОСОБА_3 та після розірвання шлюбу
ОСОБА_2 припинила оплату кредиту,
оскільки спірним автомобілем
користувався ОСОБА_3 та категорично
відмовляв в реалізації законного права
спільної сумісної власності. Вважає, що
суд, при визначенні розміру часток в
спільному майні подружжя, має всі
підстави врахувати крім суми сплаченої
по кредиту у період шлюбу і той факт, що
починаючи з лютого 2011 року по червень
2013 року ОСОБА_3 сам одноособово
користувався, володів і розпоряджався
спільною сумісною власністю, а тому
автомобіль «морально» і технічно
старіє, втрачає свою ринкову вартість.
Так, згідно з висновками судової
автотоварознавчої експертизи № 30/5 від
31.05.2013 року вартість автомобіля SKODA - FABIA,
2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на
15.02.2012 року складала 53 520,27 грн., а станом
на 31.05.2013 року - 43 648,88 грн. Просила
стягнути з ОСОБА_3 на свою користь
грошову компенсацію в розмірі 12 частки
від оцінки автомобіля SKODA - FABIA, 2006 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, в сумі 21 824,44 грн., за умови
попереднього внесення вказаної суми на
депозитний рахунок; стягнути судові
витрати.

Ухвалою суду від 13 червня 2014 року
об'єднані в одне провадження цивільні
справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя та за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 червня 2014 року
ухвалено: позови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 -
задовольнити частково; стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову
компенсацію за частку в праві спільної
сумісної власності на майно, а саме, за
автомобіль SKODA - FABIA, 2006 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
в розмірі 8905,51 грн.; припинити право
спільної сумісної власності на
автомобіль SKODA - FABIA, 2006 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1;
в задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на не згоду з рішенням суду
в частині розміру стягнення грошової
компенсації з підстав неповного
з'ясування обставин справи, які мають
суттєве значення для правильного
вирішення справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2003
року по 30 січня 2012 року. Встановлено, що
21 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_3 був укладений договір про
надання споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого останній
отримав кредит в сумі 12947 доларів США та
зобов'язався сплачувати банку відсотки
за користування кредитними коштами у
розмірі 11,00 % річних, та зобов'язався
повернути кредит у повному обсязі в
термін не пізніше 20 серпня 2013 року. В
забезпечення виконання умов
кредитного договору, 21 серпня 2006 року
між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було укладено договір поруки №
0/П/1, згідно умов якого, поручитель
ОСОБА_2 зобов'язалася перед банком
відповідати у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором. У
період сумісного подружнього життя, за
спільні кошти, сторонами був придбаний
автомобіль SKODA - FABIA, 2006 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.
Встановлено, що автомобіль SKODA - FABIA, 2006
року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, перебував в заставі АКІБ
«УкрСиббанк», згідно договору застави
транспортного засобу № 0 від 21
серпня 2006 року. Згідно висновку №
30/05 від 31.05.2013 року про оцінку майна,
автомобіля SKODA - FABIA, 2006 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
судового експерта Дроздова Ю.В.,
вбачається, що ринкова вартість
автомобіля SKODA - FABIA, 2006 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
який перебуває в користуванні ОСОБА_3,
на час розгляду справи в суді складає 43
648,88 грн., вартість вказаного автомобіля
станом на 15.02.2012 року складала 53 520,27 грн.
Після укладання договору про надання
споживчого кредиту № 0, ОСОБА_3
отримав кредит в сумі 12947 доларів США,
що еквівалентно 65382,35 грн. на придбання
спірного транспортного засобу. У
період спільного подружнього життя
сторонами на виконання умов вказаного
договору була частково сплачена сума
заборгованості, що не заперечувалося
сторонами. Однак, встановлено, що після
розірвання шлюбу ОСОБА_2 припинила
погашати заборгованість за кредитним
договором, що нею не заперечувалося в
судовому засіданні. Натомість,
встановлено, що після розірвання шлюбу
з 30 січня 2012 року по 22 січня 2013 року
ОСОБА_3 було сплачено загальну суму по
кредиту в розмірі 35 709,24 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи квитанціями та вказана сума в
судовому засіданні не оспорювалась
відповідачем. У зв'язку з чим, банк
видав ОСОБА_3 довідку про відсутність
заборгованості за кредитним договором
№ 0 від 21 серпня 2006 року та довідку
про те, що автомобіль SKODA - FABIA, 2006 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, в заставі банку не перебуває.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
враховуючі думку сторін, порядок
фактичного користування автомобілем
між ними, вважає за необхідне
погодитись з висновком експертизи,
оскільки не можливо поділити в натурі
вказаний автомобіль, вважає за
необхідне, розділити спільне сумісне
майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яке
складається з SKODA - FABIA, 2006 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.
Суд вважає за правильне взяти до уваги
вартість вказаного автомобіля станом
на 15.02.2012 року, яка за висновком
експерта склала суму в розмірі 53 520,27
грн., а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
необхідно стягнути грошову
компенсацію за частку в праві спільної
сумісної власності на майно, а саме: за
автомобіль SKODA - FABIA, 2006 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в
розмірі 8905,51 грн. У зв'язку з чим,
необхідно припинити право спільної
сумісної власності на автомобіль SKODA -
FABIA, 2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1. Отже, суд,
при визначенні грошової компенсації,
бере до уваги звіт № 30/05 від 31.05.2013 року
про оцінку майна, згідно якого вартість
спірного автомобіля станом на 15.02.2012
року, тобто після розірвання шлюбу,
складала 53 520,27 грн., відраховує
фактично сплачені ОСОБА_3 грошові кошти
на виконання умов договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 21.08.2006
року в розмірі 35 709,24 грн. Таким чином,
вартість спірного майна склала 17 811,03
грн., а відтак грошова компенсація яка
підлягає стягненню на користь ОСОБА_2
складає 8905,51 грн. (17 811,03:2). Натомість,
сума грошової компенсації, яка
визначена ОСОБА_2 є необґрунтованою,
оскільки в судовому засіданні
безперечно встановлено, що ОСОБА_3
одноособово, після розірвання шлюбу
сплачував заборгованість за кредитним
договором, та посилання на те, що з
лютого 2011 року по червень 2013 року
ОСОБА_3 користувався, володів і
розпоряджався спільною сумісною
власністю, та автомобіль «морально» і
технічно старів, втратив свою ринкову
вартість не заслуговують на увагу,
оскільки є безпідставними. Визначену
грошову компенсацію за позовом ОСОБА_3
у розмірі 1104,88 грн. суд також не бере до
уваги, оскільки вважає її заниженою та
такою, що не відповідає дійсній
вартості автомобіля та суперечить
матеріалам справи та зібраним доказам.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції
правильно вирішив спір.

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України,
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

У відповідності до ст.70 Сімейного
кодексу України, у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до статті 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. При цьому статтею 71
СК України визначено, що майно, яке є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Пленум Верховного Суду України в
Постанові № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначив у
п.22, що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ
у натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Судова колегія встановила, та це
підтверджується матеріалами справи, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 08 листопада 2003 року по 30 січня
2012 року. Спільних дітей вони не мають. В
період шлюбу на підставі договору
купівлі-продажу від 08.09.2006 року
придбали спірний автомобіль, вартістю
72 643 грн. Для купівлі вказаного
автомобіля ОСОБА_3 було отримано кредит
в банку в розмірі 12947 доларів США з
терміном повернення до 20.08.2013 року.
Фактично шлюбні відносини між
сторонами у справі припинені з лютого
2011 року, що встановлено рішенням суду
стосовно розірвання шлюбу сторін (а.с.13
том1). Вартість вказаного автомобіля
станом на 15.02.2012 року за висновком
експерта склала суму в розмірі 53 520,27
грн. Суд першої інстанції врахував
фактично сплачені ОСОБА_3 грошові кошти
на виконання умов договору про надання
споживчого кредиту в розмірі 35 709,24 грн.
після припинення сімейних відносин
сторін, що не заперечувалось
відповідачем та підтверджено
належними та допустимими доказами у
справі. Таким чином, вартість спірного
сумісного майна подружжя склала 17 811,03
грн., а відтак грошова компенсація яка
підлягає стягненню на користь ОСОБА_2
складає 8905,51 грн.

З огляду на встановлені обставини у
справі та зазначені положення чинного
законодавства, судова колегія дійшла
висновку про те, що суд першої
інстанції правильно визначив частки у
спільному сумісному майні подружжя,
правильно визначив розмір грошової
компенсації, виходячи із встановлених
обставин та доказів у справі,
призначивши ухвалою суду від 18 березня
2013 року судову авто-товарознавчу
експертизу (а.с.147) та висновок експерта
№30/05 від 31 травня 2013 року судом був
досліджений та прийнятий до уваги при
вирішенні спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що
розмір грошової компенсації повинен
бути в розмірі 21 824,44 грн. та сума
грошової компенсації повинна бути
внесена на депозит суду та її стягнення
можливо лише за згодою того подружжя на
користь якого вона стягується, - судова
колегія вважає неспроможними, оскільки
розмір визначений ОСОБА_2 не є
обґрунтованим, а вимоги ч.5 ст. 71 СК
України позивачем ОСОБА_3 виконані,
оскільки ним внесено на депозит саме ту
суму, яку він визначив в якості
грошової компенсації, що не
заперечувалось сторонами у справі;
щодо згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації, то ч.4
ст. 71 СК України регулює відносини
стосовно нерухомого майна, до якого
спірний автомобіль не відноситься та
крім того, судом розглядається справа
за позовами як одного так і другого
подружжя, за якими вони просили суд
стягнути грошову компенсацію за
спірний автомобіль на користь ОСОБА_2

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі не
спростовують висновків суду та
стосуються переоцінки доказів у
справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що рішення суду
постановлено у відповідності з
вимогами закону та не має підстав для
його скасування, і доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Л.А. Черненкова

Судді
М.Ю.
Петешенкова

О.Г. Дерев’янко