Справа № 539/1075/14-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Гудкова
С. В.

при секретарі - Ануфрієвій Н.М., Яценко
Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Лубнах
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто» про
визнання правочину недійсним та
застосування реституції, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ТОВ «Авто Просто» про
визнання недійсним правочину з моменту
укладання угоди № 361470 від 20.05.2011 року з
усіма додатками, стягнення грошових
коштів в сумі 78 013 грн 69 коп.

Позивач мотивує позов тим, що 20.05.2011
року між ним та відповідачем було
укладено договір № 361470 про надання
послуг спрямованих на придбання
автомобіля через систему придбання в
групах. Предметом угоди є надання особі
послуг з адміністрування системи, яка
базується на створенні груп покупців,
метою яких є придбання автомобілів.
Позивач вважає, що угода укладена під
впливом обману та із застосуванням
нечесної підприємницької практики,
оскільки на момент її укладення
відповідач не роз'яснив позивачу, що
він не продає автомобіль, а надає
послуги з адміністрування системи
придбання автомобіля у групі.

Умови угоди є несправедливими по
відношенню до позивача, оскільки
всупереч принципу добросовісності
цивільних відносин, створюють істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду позивача: угода не
містить строків та термінів отримання
учасником автомобіля; строку після
якого угода припиняє свою дію; умовами
договору встановлені жорсткі обов'язки
споживача, тоді як надання послуги
обумовлене лише власним розсудом
виконавця, оскільки останній не несе
будь-якої відповідальності за
невиконання умов договору; умови угоди
дають відповідачу право збільшувати
ціну автомобіля.

Позивач прохає визнати недійсною угоду
№ 361470 від 20.05.2011 року з усіма додатками
та стягнути на його користь грошові
кошти в сумі 78 013 грн. 69 коп.

В судовому засіданні позивач свій
позов підтримав, прохав його
задовольнити.

Відповідач, надіслав на адресу суду
заперечення проти позову, прохав позов
розглядати без його участі. В
запереченнях вказав, що посилання
позивача на дисбаланс договірних прав
і обов'язків є безпідставними, оскільки
за угодою зобов'язання відповідача
складають 11 пунктів, в той час як
позивача - 7 пунктів. Відповідач
зазначає, що позивач помилково вказує
на відсутність в угоді істотних умов
договору щодо виробника автомобіля,
моделі автомобіля та інших
характеристик автомобіля, строку дії
договору, оскільки предметом договору
є не автомобіль, а послуги спрямовані
на придбання автомобіля. Опис таких
послуг чітко вказано в угоді. Умови
угоди відповідають нормам цивільного
законодавства. Крім того, відповідач
зазначає, що в установленому законом
порядку 15.01.2013 року ним отримано
ліцензію на право надання фінансових
послуг з адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах.
Саме такі послуги і стали предметом
оскаржуваної угоди.

Заслухавши позивача, дослідивши
матеріали, докази справи, суд вважає, що
позов задоволенню не підлягає,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.05.2011 року між
позивачем та відповідачем укладено
угоду № 361470.

За умовами вказаної угоди її предметом
є надання позивачу послуг системи
АвтоТак, спрямованих на придбання
автомобіля. Угода укладається шляхом
підписання сторонами угоди Відповідач
є товариством, що надає послуги,
предметом яких є придбання автомобілів
учасниками через систему придбання у
групах АвтоТак Відповідач
зобов'язується надавати учаснику
системи наступні послуги в порядку та
строки, визначені угодою, включаючи,
але не обмежуючись: включення учасника
до системи АвтоТак шляхом підписання
даної угоди; формування груп учасників
для придбання автомобіля; включення
учасника до групи для придбання
автомобіля; організація та створення
умов для придбання автомобіля
учасниками системи; здійснення оплати
автомобіля виробнику, імпортеру чи
дистриб'ютору за рахунок коштів,
сплачених учасниками системи на умовах
угоди; забезпечення отримання
автомобіля учасником; здійснення
адміністративних процедур, необхідних
для передачі автомобіля учаснику
системи, який одержав право на
отримання автомобіля; формування фонду
для повернення коштів; приймання та
перерахування страхових платежів
відповідній страховій компанії;
адміністрування групи, до складу якої
входить учасник системи протягом
всього строку її існування; надання
всіх інших послуг, визначених в угоді
та додатках до неї; вчинення всіх інших
дій, спрямованих на придбання
учасником автомобіля через систему.

Функціонування системи придбання в
групах регулюється розділом 2 додатку
№ 2 угоди.

Відповідно до п. п. 1.2. розділу 2 угоди
учасник уповноважує відповідача на
організацію та адміністрування
системи АвтоТак. Система функціонує
таким чином, що кількість учасників
групи, яким надається право на
отримання автомобіля, відповідає
кількості автомобілів, яку можливо
придбати за рахунок чистого фонду
групи. Учаснику, який сплатив повну
вартість автомобіля та виконав усі
зобов'язання щодо сплати внесків в
оплату послуг та страхових платежів,
буде надано право на отримання
автомобіля на найближчому
асигнаційному акті, який буде
проводитися у місяці, наступному за
місяцем, в якому учасник повністю
виконав всі зобов'язання за угодою.
Такий учасник користується
пріоритетом в отриманні автомобіля
перед іншими учасниками в групі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Позивач просить визнати недійсною
вказану угоду.

Зазначає, що угода укладена під впливом
обману та із застосуванням нечесної
підприємницької практики, оскільки на
момент її укладення відповідач не
роз'яснив позивачу, що він не продає
автомобіль, а надає послуги з
адміністрування системи придбання
автомобіля у групі.

Згідно з ч. ч 1, 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав
споживачів» нечесна підприємницька
практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика
включає: 1) вчинення дій, що
кваліфікуються законодавством як
прояв недобросовісної конкуренції; 2)
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає
або може спонукати споживача дати
згоду на здійснення правочину, на який
в іншому випадку він не погодився б,
така практика вводить в оману стосовно:
1) основних характеристик продукції,
таких як: її наявність, переваги,
небезпека, склад, методи використання,
гарантійне обслуговування, метод і
дата виготовлення або надання,
поставка, кількість, специфікація,
географічне або інше походження,
очікувані результати споживання чи
результати та основні характеристики
тестів або перевірок товару; 2)
будь-яких застережень щодо прямої чи
опосередкованої підтримки виробником
продавця або продукції; 3) ціни або
способу розрахунку ціни чи наявності
знижок або інших цінових переваг; 4)
потреби у послугах, заміні складових чи
ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав
продавця або його агента, зокрема
інформації про його особу та активи,
кваліфікацію, статус, наявність
ліцензії, афілійованість та права
інтелектуальної або промислової
власності, його відзнаки та нагороди; 6)
права споживача або небезпеки, що йому
загрожує.

Підприємницька практика є такою, що
вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України
обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що під
час укладення угоди позивач отримав
її примірник та додатки до неї, які
містять опис послуг ТОВ "АВТО ПРОСТО".

Відповідно до ст. 10 Угоди підписання
цієї Угоди та додатків до неї є
підтвердженням факту ознайомлення,
розуміння сторонами її умов та згоди
сторін з усіма визначеннями, умовами та
змістом Угоди й додатків до неї.

Згідно з п. 13.8 ст. 13 додатку № 2 до Угоди
учаснику надається 7 днів для того, щоб
він міг детально ознайомитися з Угодою
та прийняти її чи відмовитись від
участі в системі "АвтоТак". При цьому в
разі розірвання Угоди протягом семи
днів з дати її підписання учаснику
повертається сума всіх коштів,
внесених ним на рахунок ТОВ "АВТО
ПРОСТО". Для цього необхідно письмово
повідомити ТОВ "АВТО ПРОСТО" про
розірвання Угоди. Однак, як установлено
судом, позивач із заявою про розірвання
Угоди в семиденний термін до ТОВ "АВТО
ПРОСТО" не звертався, що свідчить про
його розуміння та згоду з усіма умовами
Угоди.

Крім того, позивач зазначає, що умови
угоди є несправедливими по відношенню
до позивача, оскільки всупереч
принципу добросовісності цивільних
відносин, створюють істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
позивача: угода не містить строків
отримання учасником автомобіля; строку
після якого угода припиняє свою дію;
умовами договору встановлені жорсткі
обов'язки споживача, тоді як надання
послуги обумовлене лише власним
розсудом виконавця, оскільки останній
не несе будь-якої відповідальності за
невиконання умов договору; умови угоди
дають відповідачу право збільшувати
ціну автомобіля.

Суд відхиляє такі доводи позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 18 ЗУ «Про
захист прав споживачів» продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови
договору про: 1) звільнення або
обмеження юридичної відповідальності
продавця (виконавця, виробника) у разі
смерті або ушкодження здоров'я
споживача, спричинених діями чи
бездіяльністю продавця (виконавця,
виробника); 2) виключення або обмеження
прав споживача стосовно продавця
(виконавця, виробника) або третьої
особи у разі повного або часткового
невиконання чи неналежного виконання
продавцем (виконавцем, виробником)
договірних зобов'язань, включаючи
умови про взаємозалік, зобов'язання
споживача з оплати та його вимог у разі
порушення договору з боку продавця
(виконавця, виробника); 3) встановлення
жорстких обов'язків споживача, тоді як
надання послуги обумовлене лише
власним розсудом виконавця; 4) надання
можливості продавцю (виконавцю,
виробнику) не повертати кошти на
оплату, здійснену споживачем, у разі
відмови споживача укласти або виконати
договір, без встановлення права
споживача на одержання відповідної
компенсації від продавця (виконавця,
виробника) у зв'язку з розірванням або
невиконанням ним договору; 5)
встановлення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором; 6) надання
продавцю (виконавцю, виробнику) права
розірвати договір із споживачем на
власний розсуд, якщо споживачеві таке
право не надається; 7) надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права не
повертати кошти на оплату ненаданої
продукції у разі розірвання договору з
ініціативи продавця (виконавця,
виробника); 8) надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права розірвати
договір, укладений на невизначений
строк із споживачем без повідомлення
його про це, крім випадків,
установлених законом; 9) установлення
невиправдано малого строку для надання
споживачем згоди на продовження дії
договору, укладеного на визначений
строк, з автоматичним продовженням
такого договору, якщо споживач не
висловить відповідного наміру; 10)
установлення обов'язкових для
споживача умов, з якими він не мав
реальної можливості ознайомитися
перед укладенням договору; 11) надання
продавцю (виконавцю, виробнику) права в
односторонньому порядку змінювати
умови договору на власний розсуд або на
підставах, не зазначених у договорі; 12)
надання продавцю (виконавцю, виробнику)
права в односторонньому порядку
змінювати характеристики продукції, що
є предметом договору; 13) визначення
ціни товару на момент його поставки
споживачеві або надання продавцю
(виконавцю, виробнику) можливості
збільшувати ціну без надання
споживачеві права розірвати договір у
разі збільшення ціни порівняно з тією,
що була погоджена на момент укладення
договору; 14) надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права визначати
відповідність продукції умовам
договору або надання йому виключного
права щодо тлумачення договору; 15)
обмеження відповідальності продавця
(виконавця, виробника) стосовно
зобов'язань, прийнятих його агентами,
або обумовлення прийняття ним таких
зобов'язань додержанням зайвих
формальностей; 16) встановлення
обов'язку споживача виконати всі
зобов'язання, навіть якщо продавець
(виконавець, виробник) не виконає своїх;
17) надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права передавати свої права
та обов'язки за договором третій особі,
якщо це може стати наслідком зменшення
гарантій, що виникають за договором для
споживача, без його згоди.

Перелік несправедливих умов у
договорах із споживачами не є
вичерпним.

Дослідивши зміст угоди, суд не знайшов
підтвердження існування в ній
несправедливих умов.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України
"Про захист прав споживачів", можна
дійти висновку, що для кваліфікації
умов договору несправедливими
необхідна наявність одночасно таких
ознак: по-перше, умови договору
порушують принцип добросовісності;
по-друге, умови договору призводять до
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків сторін; по-третє, умови
договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до п. 8.1. Розділу 2 додатку № 2
угоди відповідач зобов'язується
надіслати постачальнику замовлення на
передачу автомобіля учаснику протягом
5 робочих днів після того, як учасник,
який одержав право на отримання
автомобіля, здійснить відповідні
платежі, і відповідач затвердить
оформлення документів на отримання
автомобіля. Відповідно до Угоди між
відповідачем та виробником
(дистриб'ютором чи імпортером) останній
протягом 30 календарних днів з дня
отримання замовлення зобов'язаний
передати автомобіль учаснику, який
одержав право на отримання автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що умовами угоди встановлено строк
отримання учасником автомобіля та
визначено початок його перебігу.

Посилання позивача на жорсткі
обов'язки споживача та виконання
обов'язків на власний розсуд
відповідачем є необґрунтованими,
оскільки позивач не зазначає у чому
саме полягає несправедливість
положень угоди.

Стаття 3 угоди містить 11 пунктів
обов'язків відповідача, а ст. 5 - 7
пунктів обов'язків позивача. Отже,
чисельна кількість обов'язків
відповідача є більшою. Доводи щодо
того, що обов'язки позивача за своїм
«об'ємом» значно перевищують обов'язки
відповідача, позивачем не наведено.

Аналогічно позивачем не надано докази
того, що відповідальність позивача
значно перевищує відповідальність
відповідача. Слід зазначити, що крім
чітко передбачених випадків
відповідальності сторін угоди,
вказаних в ст. 14, п. 14.1. містить
посилання на те, що випадки не
виконання умов договору, не
передбачені угодою, регулюються
нормами чинного законодавства.

На думку суду, таке формулювання п. 14.1.
угоди урівноважує відповідальність
сторін угоди.

Також суд відхиляє доводи позивача
щодо того, що умовами договору
передбачено можливість змінювати ціну
автомобіля.

Передбачені Угодою умови дозволяють
учаснику сплачувати ціну автомобіля
невеликими щомісячними внесками, які
названі в Угоді "Чисті внески" або
"Внесок в оплату товару".

Відповідно до розд. 1 Визначення
термінів додатку № 2 до Угоди "Цілий
Чистий внесок - це частина щомісячного
повного внеску, який використовується
для оплати Автомобіля. Половинний
Чистий внесок - це половина Цілого
чистого внеску".

Згідно з п. 2.6 ст. 2 додатку № 2 до Угоди
Чисті внески, сплачені учасником у
встановлені строки та відповідно до
поточної ціни автомобіля, дійсної на
момент сплати, зараховуються як
відсоток від вартості автомобіля, що у
свою чергу є оплатою за товар -
автомобіль.

Таким чином, в Угоді чітко передбачено,
що споживач оплачує кожного місяця
частину ціни автомобіля. Крім того,
сплачені Чисті внески перерахунку (у
зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не
підлягають. Після одержання автомобіля
та реєстрації його на своє ім'я
споживач зобов'язаний і надалі
сплачувати кошти за автомобіль до
повної його оплати - 100% від ціни
автомобіля.

Відповідно до додатку № 1 угоди
кількість внесків складає 120, а
щомісячний чистий внесок 0,8333 % ціни
автомобіля, дійсної на момент сплати.

Крім того, відповідно до розд. 1
Визначення термінів додатку № 2 до
Угоди повний внесок щомісячний платіж,
який складається з суми чистого внеску,
щомісячного внеску в оплату послуг та
щомісячного внеску в оплату страхового
внеску.

Відповідно до додатку № 1 угоди
щомісячний внесок в оплату послуг
складає 0,5 % ціни автомобіля, дійсної на
момент сплати.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

Таким чином, в угоді передбачена ціна
послуг, які є предметом цієї угоди, а
також ціна автомобіля, придбання якого
є метою участі позивача в системі
придбання в групах АвтоТак.

Визначення ціни угоди у відсотковому
відношенні до ціни автомобіля на час
здійснення розрахунків не суперечить
цивільному законодавству.

Отже, доводи позивача не дають суду
підстав для висновку, що при умови
угоди суперечать вимогам чинного
законодавства.

Суд також вважає за необхідне
зазначити, що в своїх доводах позивач
намагається підмінити поняття купівлі
автомобілю і користування фінансовими
послугами відповідача.

Незважаючи на однаковість кінцевої
мети обох операцій - отримання у
власність автомобіля, способи її
досягнення для позивача в цих випадках
є різними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Разом із тим, згідно з ч. 5 ст. 1 Закону
України "Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг"
під поняттям "фінансова послуга"
розуміється операція з фінансовими
активами, що здійснюється в інтересах
третіх осіб за власний рахунок чи за
рахунок цих осіб, а у випадках,
передбачених законодавством, - і за
рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року №
3462-ІV "Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг" (введено в
дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.
1 ст. 4 Закону України "Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг" та доповнено п. 111,
відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган) (далі - Нацкомфінпослуг),
затвердила Ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
(розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676
"Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах") (далі -
Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід
зробити висновок про те, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі - це
фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об'єднання цих коштів з метою придбання
та розподілу товарів між учасниками
групи.

Слід зазначити, що ТОВ "АВТО ПРОСТО"
отримало відповідний дозвіл (ліцензію)
на здійснення діяльності (надання
фінансової послуги) щодо "придбання
товарів у групах" у Нацкомфінпослуг, у
встановленому законом порядку, 15.01.2013
року.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що підстави для
задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.18, 19 ЗУ «Про захист прав
споживачів», ч. 5 ст. 1 Закону України
"Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг", ст.ст.203, 215,
632, 655 ЦК України, ст.ст. 10, 15, 60, 88, 212, 213, 214
ЦПК України ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто» про
визнання правочину недійсним та
застосування реституції - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
Полтавської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Гудков С. В.