Справа № 8-18/13 Головуючий у І інстанції
Мостовий Р.П.Провадження № 22-ц/780/6000/14
Доповідач у 2 інстанції
Ігнатченко Н.В.Категорія 22
УХВАЛА

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Обухівського районного суду
Київської області від 10 вересня 2014 року
у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 10 вересня 2010 року
у зв'язку з нововиявленими обставинами
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Козинської селищної ради
Обухівського району Київської області,
ОСОБА_2 за участю третіх осіб
управління земельних ресурсів
Обухівського району Київської області,
Київської обласної філії Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру», про визнання
недійсними рішень селищної ради та
договору оренди земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом, у якому
просили визнати недійсними рішення
Козинської селищної ради Обухівського
району Київської області від 26.12.2008
року, від 4.10.2007 року та від 17.10.2007 року
щодо передачі в оренду ОСОБА_2
земельної ділянки розміром 0,04 га для
рекреаційних цілей та договір оренди
вказаної земельної ділянки, укладений
між Козинською селищною радою і ОСОБА_2
1.04.2009 року, посилаючись на те, що при
передачі спірної земельної ділянки в
оренду відповідачу порушені їх права,
оскільки вони також подавали
відповідні заяви у селищну раду та
отримували відповідь про те, що
земельна ділянка не може бути передана
у власність чи оренду, так як це порушує
інтереси територіальної громади.

Рішенням Обухівського районного суду
від 22 квітня 2010 року позов задоволено.
Визнано недійсними рішення Козинської
селищної ради Обухівського району
Київської області від 26.12.2008 року, від
4.10.2007 року 340/70 та від 17.10.2007 року №32/75
щодо передачі в оренду ОСОБА_2
земельної ділянки розміром 0,04 га для
рекреаційних цілей та договір оренди
вказаної земельної ділянки укладений
1.04.2009 року між Козинською селищною
радою та ОСОБА_2

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із заявою про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 22 квітня 2010 року,
посилаючись на те, що з листа від 17.09.2013
року отриманого з Козинської селищної
ради вбачається, що після 2005 року
ОСОБА_3 самовільно зайняла земельну
ділянку із земель запасу, розміром 0,04
га, яка межує з її власною земельною
ділянкою і є прибережною смугою
загального користування і саме про цю
земельну ділянку, а не про спірну
ділянку на яку претендував він, йдеться
у відповіді, покладеній в основу
рішення суду, про що йому не було відомо
під час розгляду цивільної справи.

Справа слухалась судами неодноразово.

Ухвалою Обухівського районного суду
Київської області від 10 вересня 2014 року
заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, 15
вересня 2014 року заявник подав
апеляційну скаргу, яку в подальшому
доповнив та в якій просить її
скасувати, з мотивів порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права та невідповідності висновків
суду обставинам справи, та переглянути
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 22 квітня 2010 року,
скасувати його і ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 316 ЦПК України,
підставами для перегляду рішення,
ухвали суду чи судового наказу у
зв'язку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав
законної сили, завідомо неправдиві
показання свідка, завідомо
неправильний висновок експерта,
завідомо неправильний переклад,
фальшивість документів або речових
доказів, що потягли за собою ухвалення
незаконного або необґрунтованого
рішення;

3) скасування судового рішення, яке
стало підставою для ухвалення рішення
чи постановлення ухвали, що підлягають
перегляду;

4) встановлена Конституційним Судом
України неконституційність закону,
іншого правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконане.

Відповідно до положень п. 7 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012
року «Про застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами»
обставини, які відповідно до пункту 1
частини другої статті 361 ЦПК є
підставою для перегляду судового
рішення, це юридичні факти, які
існували на час розгляду справи, але не
були і не могли бути відомі заявнику,
повинні бути істотними, тобто такими,
що могли вплинути на висновки суду при
ухваленні судового рішення і були
встановлені після набрання ним
законної сили.

Питання про те, які обставини можна
вважати істотними, є оціночним, і
вирішується судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
того, чи ці обставини могли спростувати
факти, покладені в основу судового
рішення, та вплинути на висновки суду
під час його ухвалення таким чином, що
якби вказана обставина була відома
особам, які беруть участь у справі, то
зміст судового рішення був би іншим.

Отже, підставою перегляду будь-якого
судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами є те, що на
час ухвалення рішення суд не мав
можливості врахувати істотну
обставину, яка могла суттєво вплинути
на вирішення справи, оскільки заявник
не знав про неї та, відповідно, не міг
надати суду дані про неї.

Такою істотною обставиною, на думку
заявника, є лист Козинської селищної
ради № 852 від 27.08.2013 року, згідно якого
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 повідомляли, що не
заперечують проти вільного доступу до
водойми вздовж земельної ділянки, яка
перебуває у їх власності, тобто по
справі мають місце дві абсолютно різні
земельні ділянки, але скориставшись
однаковим розміром цих земельних
ділянок позивачі вдалися до підлогу.

Залишаючи без задоволення заяву
ОСОБА_2, суд виходив з того, що названі
обставини не є нововиявленими з огляду
на те, що вони не мають істотного
значення для правильного вирішення
справи та не могли спростувати факти,
покладені в основу судового рішення,
або ж вплинути на висновки суду першої
інстанції під час вирішення справи,
оскільки інформація, що викладена в
листі не ідентифікує про яку саме
земельну ділянку йде мова.

Судова колегія погоджується із такими
висновками, так як вони обґрунтовані і
відповідають вимогам закону.

Як убачається зі змісту рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 22 квітня 2010 року, яке
залишене без змін ухвалою Апеляційного
суду Київської області від 22 вересня 2010
року, суд виходив з того, що при
передачі в оренду відповідачу спірної
земельної ділянки були порушені права
позивачів, які також подавали заяви до
селищної ради про передачу їм спірної
земельної ділянки.

Вказані судові рішення переглядалися в
касаційному порядку та ухвалою колегії
суддів Верховного Суду України від 17
березня 2011 року залишені без змін.

Згідно ст.ст. 60, 212 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу, а суд лише оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином зважаючи, що в листі
Козинської селищної ради № 852 від 27.08.2013
року не зазначено дані про площу
земельної ділянки,
правовстановлюючого документа на неї
та жодним чином не ідентифіковано її
ніж як за двома межами земельних
ділянок, в суду першої інстанції не
було правових підстав вважати, що
позивачі не претендували саме на
спірну земельну ділянку, яка була
надана в оренду відповідачу, а на таку ж
саму земельну ділянку, що розташована
вздовж земельної ділянки, яка
знаходиться у їх власності.

Окрім вищевказаного листа, матеріали
справи не містять інших доказів, які б
давали підстави вважати, що позивачі,
звертаючись з відповідними заявами до
селищної ради, мали на увазі земельну
ділянку, що перебуває у їхній
власності.

Отже ті обставини, які наводить
заявник, не можуть вважатись
нововиявленими обставинами, оскільки
таке не впливає на юридичну оцінку
обставин, здійснену судом першої
інстанції в ухваленому ним судовому
рішенні, а тому суд, виконуючи вказівку
апеляційного суду, обґрунтовано
прийшов до висновку, що наведені в
заяві обставини не можуть бути
підставою для перегляду рішення у
зв'язку з нововиявленими обставинами
відповідно до ст. 361 ЦПК України і
правильно відмовив у задоволенні
заяви.

При цьому докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

У відповідності п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

За таких обставин ухвала суду про
відмову в задоволенні заяви про
перегляд рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами
постановлена з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для її скасування при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 312 - 315, 361 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Обухівського районного суду
Київської області від 10 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: