Справа №423/964/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року
Попаснянський районний суд Луганської
області

в складі: головуючого судді
Закопайло В.А.

при секретарі
Соловйовій О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Попасна цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Комишувахської
селищної ради Попаснянського району
про визнання права власності на жилий
будинок, -

встановив:

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько
позивачки ОСОБА_2, після смерті якого
відкрилась спадщина, в тому числі й у
вигляді житлового будинку АДРЕСА_1. При
цьому, на час відкриття спадщини
позивачка, яка є спадкоємцем за законом
першої черги, постійно мешкала разом із
батьком за однією адресою і протягом
шестимісячного терміну з дня відкриття
спадщини не відмовилась від її
прийняття, хоча і не звернулась до
Попаснянської районної державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини.

В дійсний час позивачка звернулась до
Попаснянської районної державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, але державний
нотаріус своєю постановою від 29 квітня
2014 року відмовив позивачці у вчиненні
нотаріальної дії та не видав свідоцтво
про право на спадщину, посилаючись при
цьому на те, що відсутній
правовстановлюючий документ, який би
підтверджував наявність у спадкодавця
ОСОБА_2 будь-який житловий будинок.

Посилаючись на вищезазначені
обставини, а також на те, що вона
фактично є власником вищезазначеного
жилого будинку, але в дійсний час
позбавлена права на власний розсуд
розпоряджатися належним їй нерухомим
майном у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів,
позивачка в поданій заяві просить суд
визнати за нею право власності на жилий
будинок АДРЕСА_1. Справу просив
розглянути без його участі.

Представник відповідача - виконкому
Комишувахської селищної ради
Попаснянського району - відповідно до
наданого листа позовні вимоги визнав
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, справу просив
розглянути без його участі.

Суд, дослідивши письмові матеріали
справи, вважає необхідним позов
задовольнити в повному обсязі з
наступних підстав.

Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. При цьому згідно ч.5 цієї
статті на вимогу власника земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Відповідно до абз.20-33 п.3.1 Листа
ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.05.2013р.
№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» окрім
загального кола обставин, які
встановлюються судом при вирішенні
всіх спорів про право на спадкування,
при вирішенні спорів про визнання
права власності на спадкове нерухоме
майно судам необхідно з'ясовувати:

1) правовий режим земельної ділянки, на
якій розташоване спірне нерухоме майно
(будинок, споруда);

2) чи отримано спадкодавцем дозволи на
спорудження будинку, чи затверджено
проект на спорудження будинку;

3) коли спадкодавцем було завершено
спорудження будинку;

4) чи дотримано при будівництві проекту
на спорудження будинку, вимог
державних протипожежних, санітарних
норм;

5) чи посвідчено право власності на
нерухоме майно в установленому законом
порядку на час виникнення права
власності.

Встановлення судом часу завершення
спорудження будинку визначає
законодавство, відповідно до якого
встановлюється правовий режим
нерухомого майна та документи, якими
посвідчується право власності на це
майно.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від
1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.3
зазначеного Закону права на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
цим Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

При вирішенні спорів про визнання
права власності на спадкове майно
судам слід керуватися законодавством,
яке регулювало виникнення права
власності у самих спадкодавців на
момент закінчення будівництва
будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР
1963 року, Законом України "Про
власність", Законом України від 7 грудня
1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради
народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування", Законом
України від 25 грудня 1974 року "Про
державний нотаріат", постановою Ради
Міністрів Української РСР від 11
березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку
житлового фонду в Українській РСР",
Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 13 квітня
1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 12 травня
1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31 січня 1966 року,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженою наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими
нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

Аналіз узагальнень судової практики в
справах про спадкування та окремих
справ, які надійшли до ВССУ, свідчить,
що в значній кількості справ судами не
перевіряються фактичні та правові
підстави виникнення права власності на
жилі будинки, які збудовані до 2004 року
та на які відсутні правовстановлюючі
документи.

Такими підставами є створення майна,
придбання за договорам
купівлі-продажу, дарування, набуття у
порядку спадкування тощо.

При вирішенні зазначеної категорії
справ позитивною є практика
Турійського районного суду Волинської
області. Рішенням цього суду
визнавалось право власності на будинки
у порядку спадкування за наявності
таких документів:

- виписок із погосподарських книг про
те, що будинок належав спадкодавцеві;

- технічного паспорту на будинок;

- висновку спеціалістів щодо
технічного стану будинку, дотримання
санітарних, протипожежних вимог;

- рішення ради та договору про надання
земельної ділянки у безстрокове
користування для будівництва будинку;

- відмови виконкому місцевої ради в
оформленні права власності;

- постанови нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальної дії.

Враховуючи вищенаведене, судом із
наданих позивачкою доказів (а.с.5-17) було
встановлено, що згідно рішення
Комишувахської селищної ради
Попаснянського району №490 від 21 грудня
1983 року ОСОБА_2, який доводиться
позивачці рідним батьком, отримав
будівельний паспорт на забудову
земельної ділянки загальним розміром
1709 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, яка на той
час знаходилась у фактичному
користуванні ОСОБА_2 Після чого
протягом трьох років ОСОБА_2 за власні
кошти побудував житловий будинок з
дотриманням будівельних, санітарних та
протипожежних норм та правил.

Згідно рішення Комишувахської
селищної ради Попаснянського району
№73 від 14 квітня 1987 року був
затверджений акт готовності
індивідуального житлового будинку
ОСОБА_2 (а.с.12), після чого 29 квітня 1987
року був складений комісійний акт
прийому в експлуатацію закінченого
будівництвом житлового будинку та
господарчих споруд, розташованих за
адресою АДРЕСА_1 (а.с.11).

Крім того, судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 помер і після
його смерті відкрилась спадщина, в тому
числі й у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1. При цьому, на час відкриття
спадщини позивачка, яка є спадкоємцем
за законом першої черги, постійно
мешкала разом із батьком за однією
адресою і протягом шестимісячного
терміну з дня відкриття спадщини не
відмовилась від її прийняття, хоча і не
звернулась до Попаснянської районної
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини.

Разом з тим, в дійсний час позивачка
звернулась до Попаснянської районної
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, але
державний нотаріус своєю постановою
від 29 квітня 2014 року відмовив позивачці
у вчиненні нотаріальної дії та не видав
свідоцтво про право на спадщину,
посилаючись при цьому на те, що
відсутній правовстановлюючий
документ, який би підтверджував
наявність у спадкодавця ОСОБА_2
будь-який житловий будинок (а.с.14).

При таких обставинах суд прийшов до
висновку, що заявлені позовні вимоги є
обгрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст.376 ЦК
України, ст.ст.2-4,12,19,48 Закону України
«Про власність», керуючись
ст.ст.10,60,212-215,292,294 ЦПК України, суд -

Вирішив:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянкою України, право власності
на жилий будинок та господарчі споруди
АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом десяти днів з дня його
проголошення або з дня отримання копії
рішення до судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області через Попаснянський райсуд.

Суддя: