АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4390/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мірошниченко Н. В. Доповідач -
Повєткін В.В. Категорія 51
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 20 березня 2014
року

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Айболит»
про стягнення заробітної плати,
компенсації за невчасно виплачену
заробітну плати, компенсацію за
затримку розрахунку і відшкодування
моральної шкоди, -

В с т а н о в и в :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Айболит» про
стягнення заробітної плати,
компенсації за невчасно виплачену
заробітну плати, компенсацію за
затримку розрахунку і відшкодування
моральної шкоди посилаючись на те, що
він працював на посаді фельдшера в ТОВ
«Айболит» з 05.09.2011 року за усною
трудовою угодою. 30.04.2013 року він
звернувся до керівника з вимогою
погасити заборгованість по заробітній
платі, але керівник звільнив його. При
звільненні та на даний час розрахунок
не проведено. Позивач просив суд
стягнути на його користь з відповідача
заробітну плату за березень та квітень
в розмірі 1326,00 грн.; компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі 870,20
грн.; середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 01.05.2013 р.
по 14.02.2014 р. в розмірі 5002,80 грн. і до часу
ухвалення рішення та моральну шкоду в
розмірі 10.000,00 грн. та судові витрати
(а.с.1-3,104-105).

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 березня 2014 року
в задоволенні позовних вимог -
відмовлено (а.с.156-157).

В апеляційній скарзі (а.с.169-171) ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, ухвалите нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- суд безпідставно дійшов до висновку
про виплату відповідачем заробітної
плати позивачу, не надаючи оцінки
документам, що були надані
представником відповідача;

- суд не надав оцінки наказам № 46 від 27
травня 2013 року та № 52 від 26 липня 2013
року, якими було задепоновано
заробітну плату відповідача, а не
компенсацію за невикористану
відпустку, що свідчить про наявну
заборгованість;

- в останній робочій день 30.04.2013 року
були здані всі матеріальні цінності,
ніяких претензій до працівників не
було;

- заробітну плату за лютий-квітень
позивач не отримував, підписи у
відомостях не його, змоги оплатити
проведення почеркознавчої експертизи
він не має.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що позивач знаходився в трудових
відносинах з відповідачем за
сумісництвом та при звільненні за
заявою позивача виник спір щодо
розрахунку по та компенсації за
невикористану щорічну відпустку;
відповідачем за березень та квітень 2013
року нараховано та виплачено позивачу
заробітну плату в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст.102-1 КЗпП України
працівники, які працюють за
сумісництвом, одержують заробітну
плату за фактично виконану роботу.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі наказу відповідача № 23 від
01.10.2011 року позивач був прийнятий на
посаду фельдшера за сумісництвом з
оплатою праці згідно відпрацьованого
часу (а.с.95).

Згідно з наказом № 49-к від 24.05.2013 року
(а.с.66), п.2 якого змінено наказом № 50-к
від 25.05.2013 року (а.с.67), позивача
звільнено за власним бажанням за ст.38
КЗпП України з проведенням нарахування
та виплати компенсації за
невикористану щорічну відпустку за
період роботи з 01.10.2011 року по 24.05.2013
року.

Відповідно до наданих відповідачем
відомостей про нарахування та виплату
заробітної плати за період з
січень-квітень 2013 року позивачу було
виплачено заробітну плату в повному
обсязі (а.с.82-87).

За наслідками перевірки цього питання
Управлінням праці та соціального
захисту населення Красногвардійської
районної у місті ради встановлено, що
заробітна плата, а також компенсація за
невикористану щорічну відпустку за
період роботи з 01.10.2011 року по 24.05.2013
року нараховані в повному обсязі;
заборгованості із виплати заробітної
плати немає; нарахована сума
компенсації за невикористану щорічну
відпустку складає 870,20 грн.; утримано
податків - 160,09 грн.; до виплати - 710,11
грн.(а.с.73).

Не можуть бути враховані доводи
апеляційної скарги з посиланням на
накази № 46 від 27 травня 2013 року та № 52
від 26 липня 2013 року щодо депонування
заробітної плати позивача в травні 2013
року та утримання з заробітної плати
позивача в липні 2013 року за спецодяг,
оскільки ці питання не стосуються
спору про виплату заробітної плати в
березні та квітні 2013 року (а.с.71,72).

Додатковим рішенням Самарського
районного суду Дніпропетровської
області від 27 березня 2014 року з
відповідача на користь позивача
стягнуто компенсацію за невикористану
щорічну відпустку в розмірі 710,11 грн.
(а.с.164).

На цей час вказане судове рішення
сторонами не оскаржене.

Не є підставою для скасування судового
рішення доводи апеляційної скарги щодо
відсутності підпису позивача на
відомостях про отримання заробітної
плати за в березень та квітень 2013 року.

Судом першої інстанції позивачу
роз'яснено, що відповідно до вимог ч.2
ст.59 ЦПК України такі обставини мають
бути доведені висновком
почеркознавчої експертизи, однак
позивач відмовився заявляти
клопотання про призначення такої
експертизи та наполягав на задоволенні
позовних вимог саме з підстав і саме у
такий спосіб, розпорядившись своїми
правами на власний розсуд.

Тому доводи апеляційної скарги щодо
неналежного позивачу підпису на
вказаних відомостях з посиланням на
відсутність змоги оплатити проведення
почеркознавчої експертизи, не можуть
бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач доказів на підтвердження
позовних вимог не надав, надані
відповідачем докази не спростував.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції є безпідставними, оскільки
зводяться до переоцінки доказів.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 березня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: