Ухвала іменем україни 17 вересня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А. суддів:
Мазур Л.М., Маляренка А.В., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
Комунального підприємства «Харківські
теплові мережі» до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення
заборгованості за послуги з
теплопостачання, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 25 листопада 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 16 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, в якому з
урахуванням уточнень просив суд
стягнути з відповідачів солідарно
заборгованість у розмірі 4 184 грн 89 коп
за період з 01 лютого 2003 року по 31 липня
2011 року, посилається на те, що
відповідачі не в повному обсязі
сплачували кошти за надані послуги з
теплопостачання, у зв'язку з чим
утворилася вказана заборгованість,
просив суд задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 25 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 16 січня 2014 року, позов задоволено,
стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 солідарно на користь
Комунального підприємства «Харківські
теплові мережі» ( далі -КП «Харківські
теплові мережі») заборгованість за
послуги з теплопостачання у сумі 2 441
грн 99 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити у справі нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Зазначеним вимогам закону рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд,
задовольняючи позовні вимоги,
керуючись положеннями ст. ст. 64, 162 ЖК
Української РСР, виходив із того, що
хоча відповідачі користуються
пільгами, які передбачені
законодавством та гарантуються
державою, однак позивач не повинен
фінансувати зазначені пільги за свій
рахунок, а тому дійшов висновку, що
нарахована заборгованість в повному
обсязі повинна бути стягнута на
користь позивача з відповідачів
солідарно.

Однак, погодитись з такими висновками
не можна.

Судами встановлено, що квартира
АДРЕСА_1, належить відповідачам на
праві приватної власності та їм
надавалися послуги з теплопостачання,
які вони вчасно не сплачували.

КП «Харківські теплові мережі»,
звертаючись із позовом як на підставу
позовних вимог, посилалося на
положення ст. ст. 64, 67, 68, 156, 162 ЖК
Української РСР, тобто на норми
житлового законодавства, якими
регулюються відносини щодо
користування жилими приміщеннями у
будинках державного та громадського
житлового фонду.

Відповідно до положень п. 4 ст. 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Разом з тим матеріали справи не містять
відомостей, хто є власником квартири
АДРЕСА_1, а також відсутня інформація
про те, хто зареєстрований та проживає
у вказаній квартирі.

Суд, встановивши, що квартира належить
відповідачам на праві приватної
власності, одночасно застосував норми
матеріального права, зокрема ст. 64 ЖК
Української РСР, що регулюють
правовідносини у сфері користування
жилими приміщеннями в будинках
державного і громадського житлового
фонду, та положення ст. 164 ЖК
Української РСР, яка регулює
правовідносини у сфері користування
жилими приміщеннями в будинках
(квартирах) приватного житлового фонду.

Статтею 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
обов'язки споживача
житлово-комунальних послуг. Зокрема,
обов'язком споживача є укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору, а також оплата
житлово-комунальних послуг у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» у разі,
коли жиле приміщення належить особі на
праві приватної власності, то
учасником правовідносин з приводу
надання житлово-комунальних послуг
щодо такого приміщення є саме ця особа.

Участь інших осіб, які проживають у
жилому приміщенні, у таких випадках
визначається його власником і
обов'язки по оплаті вказаних послуг
виникають у них лише перед останнім (ст.
156 ЖК Української РСР).

На порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК
України суди на зазначені положення
закону уваги не звернули; заперечень
відповідачів належним чином не
перевірили; стягуючи з ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в солідарному
порядку на користь позивача
заборгованість за отриманні послуги,
не перевірили, хто є учасником
правовідносин з приводу надання
житлово-комунальних послуг, зокрема,
хто є власником квартири АДРЕСА_1, та
дійшли передчасного висновку про
солідарну відповідальність
відповідачів.

Також судами при визначенні розміру
заборгованості не було перевірено
чинності тарифів, за якими вона була
нарахована, з урахуванням доводів та
заперечень сторін з цього приводу, не
звернули уваги суди також на те, що
позивач як на підставу позову також
посилався на положення ст. 625 ЦК
України, питання про застосування якої
до спірних правовідносин судами
взагалі не обговорювалось.

Крім того, судам слід звернути увагу, що
відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
інвалідам війни та прирівняним до них
особам (стаття 7) надаються такі пільги,
зокрема, 100-процентна знижка плати за
користування комунальними послугами
(газом, електроенергією та іншими
послугами) та скрапленим балонним
газом для побутових потреб в межах
середніх норм споживання. Площа житла,
на яку надається знижка, при
розрахунках плати за опалення
становить 21 кв. метр опалювальної площі
на кожну особу, яка постійно проживає у
житловому приміщенні (будинку) і має
право на знижку плати, та додатково 10,5
кв. метра на сім'ю.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, не врахував зазначене вище та
дійшов помилкового висновку щодо
залишення суду рішення суду першої
інстанції без змін.

За таких обставин суди не виконали
своїх обов'язків, визначених законом,
повно, всебічно й об'єктивно не
з'ясували усіх обставин справи та не
надали їм належної оцінки, не
визначились з характером спірних
правовідносин та нормою матеріального
права, що їх регулює, ухвалили рішення,
які не можна визнати законними та
обґрунтованими, у зв'язку з чим вони
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 25 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 16 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Г.В. Юровська