Справа № 347/473/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1740/2014
Головуючий у 1 інстанції Гордій В.І. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів
Девляшевського В.А. , Малєєва А.Ю.

секретаря Драганчук
У.М.

з участю: апелянта ОСОБА_2,
його представника ОСОБА_3,

Вербовицького сільського голови-
Павлюка І.М.,

представника ОСОБА_4- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Вербовицької сільської ради,
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні під'їздною дорогою, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Косівського районного суду від 25
червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Косівського районного суду
від 25 червня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 до Вербовицької
сільської ради, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні під'їздною
дорогою - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Зазначає, що наявність спричинення
йому перешкод в користуванні заїзною
дорогою підтверджується рішеннями
Вербовецької сільської ради від 27.11.2013
року, 13.12.2013 року, 27.01.2014 року, 31.01.2014 року,
06.02.2014 року; показаннями свідка ОСОБА_6,
головного архітектора Косівського
району; довідкою Вербовецької
сільської ради від 20.05.2014 року № 194/02.2-18
в якій вказується про відсутність
заїзду в генплані села; поясненнями
сторін по справі. На думку апелянта,
саме такими запереченнями відповідачі
чинять йому перешкоди в користуванні
заїздною дорогою, а тому висновок суду
про відсутність доказів та не
доведення факту чинення перешкод є
неправомірним.

Також апелянт зазначає, що актом виносу
в натурі меж земельної ділянки і
розбивки будівель від 08.02.1983 року та
схемою виносу в натурі меж земельної
ділянки і розбивки будівель від 08.02.1982
року де зазначено конфігурацію і
розмір земельних ділянок, передбачено
і заїзд до його житлового будинку. Те,
що вказаний спірний заїзд не був
внесений з вини сільської ради в
генплан села, не може бути підставою
для передачу у приватну власність
суміжному землекористувачу земельної
ділянки через яку і передбачений
вказаний заїзд.

З цих підстав, рішення суду першої
інстанції, апелянт просив скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
та його представник доводи апеляційної
скарги підтримали з наведених у ній
мотивів.

Представник ОСОБА_4 та Вербовецький
сільський голова доводів скарги не
визнали посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, доводи представників,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонам виник спір з приводу усунення
перешкод в користуванні під'їзною
дорогою до житлового будинку по
АДРЕСА_1. Власником вказаного житлового
будинку на підставі свідоцтва про
право на спадкове майно від 28.05.1996 року
та договору дарування від 29.11.2008 року є
позивач ОСОБА_2

Виходячи із змісту ст. ст. 3, 59, 60 ЦПК
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів; кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Кожна особа, як це передбачає ст.3 ЦПК
України, має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 11, 15 ЦК України
цивільні права і обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства. Кожна особа
має право на судовий захист. Захист
цивільних прав це передбачені законом
способи охорони цивільних прав у разі
їх порушення чи реальної небезпеки
такого порушення.

Відповідно до приписів ст. 125 ЗК України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Разом з тим, документів, які
підтверджували належне оформлення
землекористування ОСОБА_2 в матеріалах
справи немає. Додані до позовної заяви
проект забудови земельної ділянки,
якою на даний час фактично
користується позивач та акт виносу меж
земельної ділянки в натурі оформлені
на попереднього землекористувача -
ОСОБА_7

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2
посилався на той факт, що за рішенням
Вербовецької сільської ради №78 від
13.11.1981 року попередньому власнику
домоволодіння було надано дозвіл на
добудову житлового будинку, а
відповідно до проекту забудови
земельної ділянки було визначено і
заїзд - з вул. Будівельників, який на
даний час хоче приватизувати
відповідач ОСОБА_4 і такий є спірним.

Однак, як обґрунтовано зазначив про це
суд першої інстанції і цим
погоджується колегія суддів
апеляційного суду, в зазначених
документах не вказано площі земельних
ділянок та вулиці на якій вона
розміщена.

Крім того, з викопіровки генерального
плану села Старий Косів вбачається, що
в межах кварталу між вулицями
Будівельників та Зарічної ( а.с. 101)
жодних розривів між земельними
ділянками немає. Заїзд до господарства
ОСОБА_2 є з вулиці Зарічної, а фактично
облаштований заїзд до господарства
позивача з АДРЕСА_1 є частиною
земельної ділянки, що на даний час
перебуває у користуванні ОСОБА_4

Однак жодного рішення про облаштування
на спірній частині земельної ділянки
під'їзду до будинку позивача чи дороги
громадського користування з АДРЕСА_1
сільської радою не приймалося, а
ОСОБА_4, як і попередній домовласник, за
господарством яких ця земельна ділянка
облікована, не давали згоди на її
вилучення.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Крім того, враховуючи вищезазначені
вимоги ст. 60 ЦПК та виходячи з принципу
змагальності незалежно від того,
доводить відповідач відсутність
фактів підстави позову чи ні, загальне
правило розподілу доказових обов'язків
залишається незмінним, і тягар
доказування не переходить від однієї
сторони до іншої, і підставу позову
повинен довести саме позивач.

Таким чином, звертаючись до суду з
позовом, ОСОБА_2 не надав жодних
належних та допустимих доказів, що йому
чиняться перешкоди в користуванні
фактично існуючим заїздом. Більше того,
докази, на які посилається ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі, і якими як він
вважає йому чиняться перешкоди в
користуванні під'їзною дорогою, є
звичайними поясненнями та
запереченнями на підставі яких сторони
доводять відсутність чи визнання
підстав позову.

Що ж до бажання протилежної сторони
(ОСОБА_4) скористатися правом на
приватизацію земельною ділянки, то
можливість набуття у власність
земельної ділянки в такий спосіб
передбачена ст. 116 ЗК України і
перешкодою до його реалізації не може
бути лише бажання позивача мати два
заїзди (з різних вулиць) до власного
господарства.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від
25 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
О.Є. Меленко

Судді:
В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв