1 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до Машівської селищної ради
Машівського району Полтавської
області про визнання права власності
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Полтавської
області від 17 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом до Машівської селищної
ради Машівського району Полтавської
області про визнання права власності
на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що згідно договору
купівлі-продажу від 7 вересня 2001 року №
Н-170, укладеного за правилами біржової
торгівлі на Українській Універсальній
Біржі, Машівський райунівермаг, в особі
директора Кантлокова Султана
Мухамедовича, через ТОВ «Євротрейд
ЛТД», як брокерську контору

№ 51 УУБ, продав, а вона через ПП
«Науково-методичний центр», як
брокерську контору № 1, придбала 9/50
ідеальні долі нежитлової будівлі, що
розташована на земельній ділянці
Держфонду за адресою: АДРЕСА_1. Згідно
договору купівлі-продажу від 20 вересня
2001 року № Н-179, який також укладено за
правилами біржової торгівлі на
Українській Універсальній Біржі,
ОСОБА_4 через ТОВ «Євротрейд ЛТД», як
брокерську контору

№ 51 УУБ, продала, а ОСОБА_6 через ПП
«Науково-методичний центр», як
брокерську контору № 1, придбала 9/100
ідеальні долі із 9/50 ідеальної долі
вказаної вище нежитлової будівлі.
Згідно договору від 20 жовтня 2001 року,
який укладено між позивачем та
Машівським СП «Коопунівермаг» в особі
директора Кантлокова Султана
Мухамедовича, позивач прийняла
підвальне приміщення, яке розташоване
під придбаним нею за вище зазначеним
біржовим контрактом магазином
«ІНФОРМАЦІЯ_1», яке належало даному
магазину. З часу прийняття підвального
приміщення воно використовується
позивачем для обслуговування її
частини нежитлового приміщення. У
технічному паспорті відсутнє
підвальне приміщення використовуване
з 20 жовтня 2001 року, а тому позивач
просила визнати за нею право власності
на нерухоме майно.

Рішенням Машівського районного суду
Полтавської області від

22 грудня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4
до Машівської селищної ради
Машівського району Полтавської
області про визнання права власності
на нерухоме майно задоволено. Визнано
за

ОСОБА_4 право власності на приміщення,
які знаходяться по

АДРЕСА_1, що складаються з приміщення №
19 площею 1,6 кв. м, приміщення № 19 «а»
площею 0,9 кв. м, приміщення № 18 площею 45,5
кв. м, приміщення № 16 площею 3,9 кв. м,
приміщення № 15 площею 3,6 кв. м,
приміщення № 14 площею 2,9 кв. м,
приміщення № 13 площею 13,2 кв. м, а всього
загальною площею по внутрішньому
обміру 71,5 кв. м та підвального
приміщення, необхідного для їх
обслуговування.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 17 липня 2014 року
рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 22 грудня 2011
року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 до Машівської селищної
ради Машівського району Полтавської
області про визнання права власності
на нерухоме майно відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Полтавської області від 17 липня 2014 року
та залишити в силі рішення Машівського
районного суду Полтавської області від
22 грудня 2011 року, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
підвальне приміщення, яке
використовується позивачем з

20 жовтня 2001 року на підставі договору,
укладеного в простій письмовій формі,
пов'язане з нею спільним призначенням,
а тому є її приналежністю та керувався
загальною нормою матеріального права,
а саме ст. 328 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
яким відмовлено у задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що позовні вимоги є
безпідставними.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що згідно акта
купівлі-продажу від 7 вересня 2001 року
ОСОБА_4 придбала приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1. При
здійсненні акта купівлі-продажу не
було вказано підвальне приміщення, яке
розташоване під магазином
«ІНФОРМАЦІЯ_1» і належить даному
магазину. Згідно договору від 20 жовтня
2001 року Машівське СП «Коопунівермаг»
передає, а ОСОБА_4 приймає підвальне
приміщення.

Даний договір укладено у простій
письмовій формі, між юридичною та
фізичною особою, предметом якого є
підвальне приміщення без зазначення
його площі. Крім того в даному договорі
про передачу підвального приміщення не
зазначено на яких підставах, у оренду
чи у власність, здійснювалась передача
спірного приміщення.

Крім того, виходячи із дати укладання
даного договору, а саме

20 жовтня 2001 року, дані правовідносини
повинні регулюватися нормами ЦК
України у редакції 1963 року.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи
в задоволенні позовних вимог, дійшов
обґрунтованого висновку, оскільки при
ухваленні рішення судом першої
інстанції не встановлено, хто є
власником решти частини нежитлового
приміщення, не притягнуто його до
участі у справі у якості
співвідповідача. Крім цього, рішенням
Машівського районного суду
Полтавської області від 12 березня 2008
року ОСОБА_4 залишено у користування
частину спірних приміщень, однак суд
першої інстанції у даній справі визнав
за позивачем право власності на ці ж
приміщення, однак у меншому розмірі.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 17 липня

2014 року, тому що судове рішення законне
та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 17 липня

2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до
Машівської селищної ради Машівського
району Полтавської області про
визнання права власності на нерухоме
майно залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.І. Журавель Ю.Г.
Іваненко