УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,Касьяна
О.П., Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом, у якому просило стягнути зі
ОСОБА_6 21 807 грн 57 коп. заборгованості за
кредитним договором та судові витрати.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилалось на ті обставини, що 15
січня 2008 року між сторонами укладено
кредитний договір, за яким банк надав
позичальнику 1000 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 36 % річних за
користування коштами з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки, однак відповідач не
виконав взятих на себе зобов'язань,
внаслідок чого станом на 31 серпня 2013
року утворилась заборгованість,
просило задовольнити позов.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 лютого
2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник
позивача просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив строк позовної давності і не
ставить питання про його поновлення, а
відповідач подав заяву про його
застосування.

При цьому перебіг трирічного строку
позовної давності почався з часу, коли
відповідач припинив сплачувати
кредитні кошти - 19 грудня 2008 року, а
позивач, звернувшись до суду з позовом
14 жовтня 2013 року, пропустив цей строк,
крім того, позовна давність
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі
відповідно до Закону України «Про
захист прав споживачів», що є підставою
для відмови у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, погодившись
з висновками суду першої інстанції, та
залишаючи його без змін, виходив з того,
що право на звернення до суду з позовом
виникло у позивача 1 червня 2009 року і з
цього часу почався перебіг трирічного
строку позовної давності, який сплив 1
червня 2012 року.

Проте погодитися з таким рішенням суду
апеляційної інстанції не можна на
таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК
України).

Цим вимогам оскаржуване судове рішення
суду апеляційної інстанції не
відповідає.

Судами встановлено, що
15 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_6 укладено кредитний договір
за яким банк надав, а позичальник
отримав 1000 грн у вигляді
встановленого ліміту на платіжну
картку та зобов'язався повернути кошти
і сплатити 36 % на рік на суму залишку
заборгованості.

При підписанні заяви
на надання кредиту відповідач
ознайомився та погодився з Тарифами
банку, Умовами та правилами надання
банківських послуг, відповідно до п. 9.12
яких договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання.

Взяті на себе зобов'язання відповідач
не виконав, у зв'язку з чим станом на 31
серпня 2013 року утворилась
заборгованість зі сплати основного
боргу у сумі 6 314 грн 44 коп., по
процентах за користування кредитом - 10
933 грн 30 коп., комісії - 3 283 грн 28 коп.,
штрафу - 250 грн (фіксована частина) та
штрафу (процентна складова) - 1026 грн 55
коп., а всього 21 807 грн 57 коп.

Постановляючи ухвалу про залишення
рішення суду першої інстанції без змін,
суд апеляційної інстанції, не виконав
вимоги процесуального права та не
перевірив належним чином законності та
обґрунтованості рішення суду щодо
мотивів для відмови у задоволені
позову у зв'язку із пропуском строку
позовної давності, не перевірив
висновків суду першої інстанції щодо
початку перебігу строку позовної
давності, а пославшись на те, що його
обчислення має проводитись з 1 червня
2009 року, коли позивач дізнався про
порушення своїх прав, не перевірив
строк дії платіжної картки та кінцевий
строк погашення кредиту у повному
обсязі, а відтак не встановив часу
початку перебігу позовної давності.

Разом з тим, не перевірив та не
спростував висновки суду першої
інстанції щодо правомірності
застосування пункту 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів"
щодо заборони вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, не встановив, чи
застосовується це положення закону в
даному випадку, не з'ясував, чи подавав
відповідач заяву про застосування
строку позовної давності відповідно до
ч. 3 ст. 267 ЦК України, постановив
передчасну ухвалу з порушенням норм
процесуального права.

Невиконання судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, що є
підставою для скасування ухвали суду
апеляційної інстанції та направлення
справи на новий розгляд до цього суду,
як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
представника ПАТ КБ «ПриватБанк» -
Шуліки А.В. потрібно задовольнити
частково, ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 лютого
2014 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни
задовольнити частково, ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 4 лютого 2014 року
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. ГорелкінаСудді: О.І.
Євтушенко О.П. Касьян Ю.Г. Іваненко О.М.
Ситнік