Справа № 297/1911/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в особі:
головуючого Гал Л. Л., при секретарі
Боротей А.Е., з участю представника
позивача за довіреністю Артимича М.М.,
представника відповідача за
довіреністю адвоката ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Берегово цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за кредитним договором шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

встановив:

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося
із позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№014/81-1-0-00/1321 від 28.09.2012 року в сумі 762
901,73 гривень шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки - нерухомого майна,
а саме житлового будинку садибного
типу в АДРЕСА_1, шляхом продажу на
прилюдних торгах нерухомого майна з
визначенням початкової ціни
реалізації будинку, не нижче за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки майна під час
проведення виконавчих дій.

Позов мотивований тим, що 28.09.2012 року
між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_4 був укладений кредитний договір
№014/81-1-0-00/1321, згідно якого відповідач
отримав кредит у розмірі 674 860,40
гривень зі сплатою 10,50 % річних за
користування кредитом, строком
користування до 28.05.2022 року. Крім того,
кредитний договір був забезпечений
договором іпотеки від 28.09.2012 року
№014/81-1-0-00/1321 укладеним із ОСОБА_4, згідно
якого останній передав в іпотеку
нерухоме майно - житловий будинок в
АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 14.03.2003
року.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 умови
договору не виконує належним чином,
тому станом на 17.07.2014 року має борг по
кредиту на суму 762 901,73 грн., з яких
заборгованість по кредиту - 624 267,95 грн.,
в тому числі прострочена
заборгованість за кредитом - 32 176,98
грн.; заборгованість по відсоткам - 43
660,37 грн., в тому числі прострочена
заборгованість по відсоткам - 43 480,79,
нарахована пеня - 97 973,41 грн.. Тому
позивач у рахунок погашення
заборгованості в сумі 762 901,73 грн.
просив звернути стягнення на предмет
іпотечного договору.

Представник позивача Артимич М.М. в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав та пояснив, що 28.09.2012 року між
сторонами був укладений кредитний
договорів, згідно якого відповідачу
ОСОБА_4 були надані кошти в сумі 674 860,40
грн.. Вказані кошти були отримані
відповідачем ще у 2007 році в доларах США
та 28.09.2012 року сторони уклали новий
договір кредиту, згідно якого залишок
суми заборгованості в доларах США був
переведений у національну валюту.
Позивачем була дотримана процедура
можливості врегулювання спору до суду,
про що свідчить наслана вимога
відповідачу про дострокове погашення
заборгованості, однак вона була
залишена ним поза увагою. У зв'язку цим
позивач просив позовні вимоги
задовольнити та звернути стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок в
АДРЕСА_1, який належить відповідачу, в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, про місце та час розгляду
справи був належним чином
повідомлений.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав та пояснив, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження належного повідомлення
відповідача з вимогою про дострокове
погашення заборгованості, а наявність
у матеріалах справи самої вимоги, ще не
є доказом отримання його відповідачем.
Представник також зазначив, що
оскільки відповідачем у 2007 році був
отриманий кредит в іноземній валюті - в
доларах США, а у 2012 році вказані кошти
були переведені в гривні та з приводу
цього укладений новий кредитний
договір, тому вважав, що до вказаного
спору слід застосувати вимоги Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», згідно якого на предмет
іпотеки не може бути звернено
стягнення, оскільки це є єдиним місцем
проживання відповідача та іншого
нерухомого майна у його власності не
має.

Заслухавши пояснення представників
сторін та вивчивши матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Так, 28.09.2012 року між ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір №014/81-1-0-00/1321, згідно
якого останній отримав кредит у
розмірі 674 860,40 гривень зі сплатою 10,50 %
річних за користування кредитом,
строком користування до 28.05.2022 року (а.с.
5-18).

15.10.2012 року між сторонами була укладена
додаткова угода №014/81-1-0-00/1321-1 до
кредитного договору, згідно якої
сторони змінили умови кредитування
позичальнику, а саме, що кредитор надав
позичальнику кредит в сумі 671 589,21 грн.
(а.с. 19).

В забезпечення виконання зобов'язання
за договором кредиту між сторонами був
укладений іпотечний договір від 28.09.2012
року №014/81-1-0-00/1321, а 15.10.2012 року договір
№1 про внесення змін до іпотечного
договору, згідно якого відповідач
ОСОБА_4 передав в іпотеку нерухоме
майно - житловий будинок, за адресою
АДРЕСА_1, який належить йому на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, виданого виконавчим
комітетом Берегівської міської ради
14.03.2003 року (а.с. 25-37).

Згідно розрахунку сума заборгованості
за кредитним договором ОСОБА_4 станом
на 17.07.2014 року він має заборгованість
перед банком в розмірі 762 901,73 грн., з
яких заборгованість по кредиту - 624 267,95
грн., в тому числі прострочена
заборгованість за кредитом - 32 176,98
грн.; заборгованість по відсоткам - 43
660,37 грн., в тому числі прострочена
заборгованість по відсоткам - 43 480,79,
нарахована пеня - 94 973,41 грн. (а.с. 8).

Вимогою від 29.04.2014 року позивач
повідомив відповідача ОСОБА_4 по
наявність заборгованості за кредитним
договором та про дострокове виконання
зобов'язань за кредитним договором (а.с.
38).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного Кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
встановлених умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно п. 9.1, п. 13.1 кредитного договору
у разі невиконання чи неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
цим договором банк має право вимагати
дострокового погашення кредиту
позичальником у повному обсязі, разом
зі сплатою всіх сум, належних на дату
пред'явлення вимоги, включаючи
проценти за кредитом (в тому числі
прострочені проценти) пеню та штрафи
відповідно до цього договору.

Відповідно до п. 6.1 іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання забезпечень іпотекою
зобов'язань, а разі їх невиконання -
звернути стягнення на предмет іпотеки
і задовольнити свої вимоги за рахунок
предмета іпотеки у випадку повного або
часткового невиконання або
неналежного виконання всіх або
окремих зобов'язань, що забезпечені
іпотекою.

Згідно п. 6.3.1 іпотечного договору
звернення стягнення на предмет іпотеки
може здійснювати на підставі рішення
суду.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Так, посилання представника
відповідача ОСОБА_2 на те, що позивач не
довів належним доказом, що відповідач
повідомлявся вимогою про дострокове
повернення кредиту вимогою за 30 днів до
подачі позову до суду спростовується
наданим представником позивача в
судовому засіданні поштовим
повідомленням, згідно якого вимога від
29.04.2014 року була вручена відповідачу
ОСОБА_4 07.05.2014 року.

Також, суд констатує, що згідно ст. 1
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника / майнового поручителя
або є об'єктом незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна, яке перебуває в іпотеці, за
умови, що у позичальника або майнового
поручителя у власності не знаходиться
інше нерухоме житлове майно; загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку; не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
інше майно (майнові права), яке
відповідно до законодавства або
кредитного договору підлягає
стягненню з позичальника, зазначеного
у підпункті 1 цього пункту, при
недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки); кредитна
установа не може уступити (продати,
передати) заборгованість або борг,
визначений у підпункті 1 цього пункту,
на користь (у власність) іншої особи.

Отже, оскільки в кредитному договорі
від 28.09.2012 року валютою кредиту була
саме гривня, і предметом вказаного
позову є договір від 28.09.2012 року
№014/81-1-0-00/1321, а не інший договір, який
міг укладатися між сторонами в
іноземній валюті, тому суд вважає, що
норми вищевказаного закону не
підлягають застосуванню у вказаному
спорі, а отже примусове стягнення на
предмет іпотеки за кредитним договором
від 28.09.2012 року №014/81-1-0-00/1321 можливе.

При цьому, суд вважає, що позивачем при
нарахуванні пені за період з 16.10.2012 року
по 31.07.2013 року в сумі 7 216,65 грн. порушено
п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, згідно якої до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

У зв'язку цим, вимога позивача про
стягнення з відповідача ОСОБА_4 пені в
розмірі 94 793,41 грн. підлягає до
часткового задоволення, а саме в
розмірі 87 756,76 грн. (94 973,41 - 7 216,65=87
756,76).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Враховуючи, що розмір неустойки по
кредитному договору є значно меншою за
основною сумою боргу, тому суд вважає,
що розмір такої неустойки зменшенню не
підлягає.

Таким чином, судом встановлено, що
ОСОБА_4 отримав згідно кредитного
договору кредит в розмірі 671 589,21 грн.,
однак вчасно його не повертає та не
сплачує по ньому проценти, тому вимога
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором №014/81-1-0-00/1321 від
28.09.2012 року в сумі 762 901,73 гривень шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
підлягає до часткового задоволення, а
саме в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№014/81-1-0-00/1321 від 28.09.2012 року в сумі 755
685,08 гривень слід звернути стягнення на
предмет іпотеки - нерухомого майна, а
саме житлового будинку садибного типу
в АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних
торгах нерухомого майна з визначенням
початкової ціни реалізації будинку, не
нижче за звичайні ціни на цей вид майна,
на підставі оцінки майна під час
проведення виконавчих дій.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212, 214 ЦПК
України, ст.ст. 526, 530, 589, 590, 610, 1049, 1054 ЦК
України, ст.ст. 33, 34 Закону України «Про
іпотеку»,

рішив:

Позов задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості в
сумі 755 685 (сімсот п'ятдесят п'ять тисяч
шістсот вісімдесят п'ять) гривень 08
копійок, яка складається із
заборгованість по кредиту - 624 267,95 грн.,
в тому числі простроченої
заборгованості за кредитом - 32 176,98 грн.;
заборгованості по відсоткам - 43 660,37
грн., в тому числі простроченої
заборгованості по відсоткам - 43 480,79,
пені - 87 756,76 грн. за кредитним договором
№014/81-1-0-00/1321 від 28.09.2012 року, укладеним
між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_4 звернути стягнення на нерухоме
майно на користь ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Закарпатської обласної
дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
шляхом продажу на прилюдних торгах
нерухомого майна, а саме: житлового
будинку садибного типу, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
виданого виконавчим комітетом
Берегівської міської ради 14.03.2003 року
на підставі рішення виконавчого
комітету Берегівської міської ради від
26.02.2003 року за №87. Витяг про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
виданого Берегівським РБТІ 14 березня
2003 року за №164892. Біля будинку
побудовано: 1- ворота, 2 - огорожа, 3 -
ворота, 4 - криниця (питна вода), 5 -
огорожа, Б - курятник.

Визначити початкову ціну реалізації
будинку, не нижче за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки майна
під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Закарпатської
обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» 3 654 (три тисячі шістсот
п'ятдесят чотири) гривень судового
збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі якщо рішення було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя Гал Л. Л.