Справа №577/776/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Разумова І. Є.Номер
провадження 22-ц/788/948/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В., Маслова В. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк»

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 12 березня 2014 року

у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а
н о в и л а:

10 лютого 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з вказаним позовом,
мотивуючи вимоги тим, що 07 червня 2007
року між банком та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір, згідно
якого позивач надав відповідачу кошти
в сумі 1833,59 грн. на 12 місяців зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Позичальник погодився на те, що
підписана ним заява про надання
кредиту разом з Умовами надання
кредиту фізичним особам «Розстрочка»
складає між ним і банком договір,
підтвердивши це підписом у заяві.
Відповідно до умов договору, погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно Умов.

Позичальник взятих на себе зобов'язань
за кредитним договором не виконав, у
зв'язку з чим станом на 24 січня 2014 року
у нього виникла заборгованість в сумі
30620,53 грн., яка складається з: 713,14 грн. -
заборгованість за кредитом; 9808,96 грн. -
заборгованість по процентах за
користування кредитом; 404,28 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 17759,84 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф
(фіксована частина); 1434,31 грн. - штраф
(процентна складова).

ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з
відповідача на його користь зазначену
заборгованість за кредитним договором
№ КЗXRRX05110061 від 07 червня 2007 року у
розмірі 30620,53 грн. та судовий збір у
розмірі 306,21 грн.

Рішенням Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 12 березня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
про стягнення 30620 грн. 53 коп.
заборгованості за кредитним договором
у зв'язку зі спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

Позивач вказує, зокрема, що судом
першої інстанції не в повній мірі були
досліджені обставини справи, зокрема,
розрахунок заборгованості, з якого
вбачається переривання позовної
давності відповідачем, яким здійснено
погашення заборгованості по
кредитному договору: 26 лютого 2009 року -
8,01 грн. та 08 жовтня 2012 року - 248,27 грн.
Таким чином, сплив позовної давності
починається заново з вказаних дат і
час, що минув до переривання, до нового
строку не зараховується. Строк
позовної давності в 5 років,
передбачений Умовами, закінчується 08
жовтня 2017 року. Позов до суду подано у
лютому 2014 року. Крім того, суд не
врахував, що відповідач по
сьогоднішній день користується
грошима банку, відповідно, термін дії
договору не припиняється,
правовідносини ПАТ КБ «ПриватБанк» з
відповідачем продовжуються.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача, який
підтримав апеляційну скаргу з мотивів,
в ній викладених, представника
відповідача, яка заперечує проти
скарги та вважає рішення суду вірним,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
вказаним вимогам процесуального
закону.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив позовну давність для
звернення до суду за захистом свого
порушеного права.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки він
суперечить нормам матеріального права
та обставинам справи, які неповно
з'ясовані судом.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно договору №КЗXRRX05110061 від 07 червня
2007 року банк надав ОСОБА_3 кредит у
розмірі 1833,6 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 12 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом на строк 12 місяців.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним заява позичальника
разом з запропонованими банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт),
Тарифами складає між ним і банком
кредитно-заставний договір, про що
свідчить його підпис у заяві (а.с.5).

На час укладення кредитного договору
діяли Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) (а. с. 6-9).

Згідно договору, погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається період з 10
по 15 число кожного місяця позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 207,98 грн. для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно
Умов (а.с.5).

Заявою позичальника передбачено, що
згідно п. 4.2 Умов при порушенні
позичальником зобов'язань по погашенню
кредиту, позичальник сплачує банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі 15,17% в місяць, розрахованих від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кредитом.

В заяві позичальника зазначено, що він
доручає банку здійснювати погашення
заборгованості за кредитом у
передбачені строки за рахунок коштів,
розміщених на рахунку №--, що
відповідає платіжній картці № ----,
емітованій ПриватБанком, відповідно до
п. 3,2,5 Умов.

П.3.2.5 Умов передбачає, що позичальник
доручає банку списувати кошти із всіх
своїх поточних рахунків у валюті
кредиту або у валюті, відмінній від
валюти кредиту, при наявності на них
необхідної суми коштів, не наданих у
кредит, у межах сум, які підлягають
сплаті банку за заявою та цими Умовами,
при настанні строків платежів
(здійснювати договірне списання).
Списання коштів здійснюється
відповідно до встановленого
законодавством порядку.

П. 4. 3 Умов передбачає, що кошти,
отримані від позичальника для
погашення заборгованості по кредиту,
насамперед направляються для
відшкодування витрат/збитків банку
згідно п. п. 3.2.11, 3.3.8 цих Умов, далі - пені
згідно розділу 5 цих Умов, прострченої
комісії по кредиту, простроченої
винагороди, прострочених відсотків по
кредиту, простроченої заборгованості
за кредитом, частина суми, що
залишилася (у т.ч. сума, надана
позичальником понад суму щомісячного
платежу), направляється на погашення
заборгованості за кредитом, далі -
комісії, винагороди, відсотків,
кредиту.

Згідно наданих позивачем розрахунків,
внаслідок неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором щодо своєчасного повернення
кредиту, сплати відсотків за
користування грошовими коштами та
інших платежів, станом на 24 січня 2014
року відповідач мав загальну
заборгованість в розмірі 30620,53 грн., з
яких: 713,14 грн. - заборгованість за
кредитом; 9808,96 грн. - заборгованість по
відсотках за користування кредитом;
17759,84 грн. - заборгованість з пені; 404,28
грн. - заборгованість з комісії; 500 грн. -
штраф (фіксована частина), 1434,31 грн. -
штраф (відсоток від суми
заборгованості) (а.с.4).

Згідно п. 5.5 Умов позовна давність за
вимогами про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлена сторонами
тривалістю 5 років (а.с.9).

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ
«ПриватБанк», останній платіж за
договором був здійснений особисто
ОСОБА_3 10 серпня 2007 року (а.с.4).

Отже, з матеріалів справи вбачається,
що між сторонами виник спір, що
випливає з виконання умов кредитного
договору, укладеного між позивачем та
відповідачем, який має борг перед
банком.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язання - це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ч.1 ЦПК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч.1 ст. 1048 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Позикодавець має право на
отримання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором або законом.

Ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачають, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України,
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду про необхідність відмови
в задоволенні позову в зв'язку зі
спливом позовної давності.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу; загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила;
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Ст. 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, і
цього не спростував відповідач, з його
рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» банком
відповідно до п. 3.2.5 Умов були списані 26
лютого 2009 року кошти на погашення пені
в сумі 8, 01 гр., а 8 жовтня 2009 року - 248,27 гр.
списано на погашення кредиту.

Та обставина, що рахунки, з яких
відбулось списання коштів, належать
саме йому, відповідач і його
представник не спростували Навпаки,
представник відповідача підтвердила
пояснення представника банку про те, що
в даному банку, крім рахунків,
відкритих на ім'я відповідача в зв'язку
з наданням кредиту, існували і інші
рахунки, зокрема, по заробітній платі
(а.с.46, 77-80).

Враховуючи, що списання коштів в межах
п'ятирічної позовної давності,
встановленої сторонами, банк здійснив
на підставі і в межах повноважень,
наданих йому позичальником, на
виконання його доручення, відповідно
до умов договору, вчинення таких дій
банком від імені позичальника
перервало перебіг позовної давності,
оскільки підтверджує визнання ним
боргу.

Відповідач погодився з діями банку по
списанню коштів, не оскаржив їх.

Враховуючи, що останнє списання коштів
з рахунку відповідача на погашення
боргу відбулось в жовтні 2009 року, банк
звернувся з позовом до суду 10 лютого 2014
року, висновок суду про сплив позовної
давності за його вимогами, яка
сторонами встановлена в п'ять років, є
безпідставним.

Таким чином, посилання банку в
апеляційній скарзі на безпідставність
застосування судом позовної давності
ґрунтуються на доказах в справі та
вищевказаних нормах матеріального
права.

В той же час колегія суддів вважає
необгрунтованими доводи скарги банку
про наявність підстав для стягнення
нарахованої суми заборгованості у
повному розмірі.

Ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має
право зменшити розмір збитків та
неустойки, які стягуються з боржника,
якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання, або не вжив заходів щодо
їх зменшення.

Колегія суддів бере до уваги той факт,
що банк-позивач протягом тривалого
часу не виконував положення п. п. 3.3.3, 3.3.4
Умов, відповідно до яких банк має право
при порушенні позичальником
зобов'язань за кредитним договором
застосувати певні правові наслідки
такого невиконання; проводити аналіз
кредитоспроможності позичальника,
здійснювати перевірку цільового
використання кредиту, а також
фінансового стану позичальника і стану
предмета застави, на підставі чого
визначати подальші відносини з
позичальником. Проте банк впродовж
багатьох років не заявляв позову до
відповідача, що сприяло збільшенню
неустойки, нарахованої банком в сумі
17759,84 грн.

З врахуванням всіх обставин справи,
колегія суддів вважає за можливе
зменшити розмір пені та визначити її у
сумі 2000 грн.

Згідно з п. 5.3 Умов нарахований
відповідачеві штраф у фіксованому
розмірі в сумі 500 грн. та штраф у розмірі
5% від суми позову (п. 5.3 Умов) є окремими
видами відповідальності, а тому також
підлягають стягненню.

Проте, враховуючи, що розмір штрафу у
вигляді 5% від суми заборгованості
вираховується від загальної суми боргу
за тілом кредиту, процентів, комісії та
пені, сума цієї складової штрафу в
зв'язку зі зменшенням суми пені буде
становити: (713,14 грн. (заборгованість за
кредитом) + 9808,96 грн. (заборгованість по
відсотках за користування кредитом) +
2000 грн. (заборгованість з пені) + 404,28
грн. (заборгованість з комісії ) : 100 % х 5 %
= 646, 32 гр.

Загальна сума заборгованості, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, складає: 713,14 грн.
(заборгованість за кредитом) + 9808,96 грн.
(заборгованість по відсотках за
користування кредитом) + 2000 грн.
(заборгованість з пені) + 404,28 грн. (
заборгованість з комісії) + 500 грн. -
штраф (фіксована частина), + 646, 32 гр. -
штраф (процентна складова) = 14072, 7 гр.

В задоволені позову банку в іншій
частині необхідно відмовити за
необгрунтованістю вимог.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права; норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню;
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

З матеріалів справи вбачається, що при
подачі позовної заяви позивач сплатив
судовий збір в сумі 306,21 гр. і при
оскарженні рішення суду - 121,8 гр. При
оскарженні рішення суду підлягало
сплаті 153, 11 гр.

Враховуючи, що позов банку задоволено
на: 14072, 7 гр. : 30620,53 грн. х 100% = 46%,
відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з відповідача на його користь
підлягає стягненню судовий збір в
сумі (306, 21 гр. + 153, 11 гр.) х 0,46 = 211, 28 гр.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п. 2, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 12 березня 2014
року в даній справі скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № К3XRRX05110061 від 7
червня 2007 року станом на 24 січня 2014 року
в сумі 14 072,7 гр., яка складається з: 713,14
гр. - заборгованість за кредитом; 9808, 96
гр. - заборгованість за процентами, 404, 28
гр. - заборгованість по комісії, 2000 гр. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за кредитним договором, 500
гр. - штраф (фіксована частина), 646, 32 гр. -
штраф (процентна складова).

В задоволенні позову ПАТ комерційний
банк «ПриватБанк» в іншій частині
відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судовий збір в сумі 211, 28
гр.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -