28.10.2014 року Лисичанській
міський суд Луганської області
в складі: головуючої судді
при секретарі судового засідання
розглянувши у попередньому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання втратившим право
користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась з позовом до
відповідача про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням, посилаючись на
те, що їй на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 30.07.1993
року належить квартира АДРЕСА_1. В цій
квартирі , окрім позивача,
зареєстрований її син ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який у лютому 2014 року,
після сварки , забрав свої особисті
речі та пішов з квартири до свого
знайомого ОСОБА_3 і з того часу мешкає
за адресою АДРЕСА_2. З наведених
підстав позивач просить суд визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням,
оскільки він не проживає в спірні
квартирі більше шести місяців без
поважних причини, перешкод у
користуванні квартирою вона йому не
чиніть, за комунальні послуги він не
сплачує, жодного разу з лютого 2014 року
в квартирі не з»являвся.
У судове засідання позивач не
з'явилась, подала заяву, в якій позов
підтримує. Просить розглядати справу
без його участі. Проти винесення
заочного рішення не заперечує.
Відповідач у попереднє судове
засідання не з'явився, подав заяву про
розгляд справи без його участі, позов
визнав та проти його задоволення не
Виходячи з наведеного, суд
вважає, що рішення у справі можливо
постановити при проведенні
попереднього судового засідання.
Відповідно до ст. 130 ч.4 ЦПК
України при визнанні позову
ухвалюється судове рішення в порядку,
встановленому ст. 174 ЦПК України.
Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
Матеріалами справи
встановлено, що відповідно копії
домової книги для прописки громадян,
які проживають у АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою
АДРЕСА_1 ( а.с.6-8).
Із копії свідоцтва про право
власності на житло від 30.07.1993 року
вбачається, що квартира АДРЕСА_1, дійсно
належить на праві спільної власності
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ( а.с. 5).
Відповідно ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або законом.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 не
проживає в АДРЕСА_1, без поважних
причин більше шести місяців, позов
визнав, тому суд вважає, що позов
підлягає задоволенню.
На підставі ст. 391, 405 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10,11,60,130 ч.4,174 ч.4, 212-215,218
ЦПК України, суд,-
Прийняти визнання позову ОСОБА_2.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
втратившим право користування
житловим приміщенням задовольнити.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати таким, що
втратив право користування квартирою
Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Лисичанський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а для осіб, які не були
присутні у судовому засіданні -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Л.Б. Чернобривко