Номер провадження: 22-ц/785/4455/14
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Процик М.В., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на
стороні відповідача: приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору дарування недійсним,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 25 грудня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА :

08.08.2013року ОСОБА_2 звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа
на стороні відповідача: приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору дарування недійсним.

Позивачка в обґрунтування позовних
вимог посилалася на те, що 22.06.2011 року
був укладений договір дарування 3/4
частини квартири АДРЕСА_1, між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 Договір був посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстровано в реєстрі за № 1823.

17.06.2004 року було видане свідоцтво на
право власності на спірну квартиру на
ім'я батька позивача - ОСОБА_6 В спірній
квартирі позивачка була зареєстрована
разом з батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Після
смерті батька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
відкрилася спадщина, яка складалась з
1/2 частки квартири АДРЕСА_1, 1/2 частки
вказаної квартири належала матері
позивачки - ОСОБА_3

Позивачка вказує, що спірна квартира
находилась в спільному користуванні
всіх власників. Ні угоди про виділення
частки, ні визначення порядку
користування квартирою визначено не
було.

На думку позивача, з 10.10.2006 року після
отримання позивачем та ОСОБА_3
свідоцтва про право на спадщину за
законом, спірна квартира була у
спільній сумісній власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Домовленості між позивачкою та
відповідачем ОСОБА_3 щодо порядку
володіння та

користування майном не було. У договорі
про відчуження одним з учасників
спільної часткової власності належної
йому частки майна порядок володіння та
користування конкретними його
частинами може бути вказаний лише за
наявності відповідної угоди між
учасниками спільної часткової
власності про порядок володіння та
користування майном, або за їх
письмовою згодою чи за наявності
судового рішення про порядок володіння
чи користування майном (конкретними
його частинами),

Як вказує позивачка, в порушенні
зазначеного пункту нотаріусом був
посвідчений оскаржений договір при
відсутності зазначених вище
документів або рішення суду.

Крім того, позивач зазначає, що
договір дарування є мнимою угодою,
оскільки відповідачка ОСОБА_4 в
квартирі не проживає, дарунком не
користується, у зв'язку з чим позивачка
просила суд визнати недійсним договір
дарування 3/4 частин квартири АДРЕСА_1
від 22.06.2011 року, який був укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5

Представник позивачки в судове
засідання не з'явилась, надала заяву
про розгляд справи за її відсутності,
позов підтримала в повному обсязі.

Представник відповідачів в судове
засідання не з'явилась, надала заяву
про розгляд справи за її відсутності,
позов не визнала, просила суд відмовити
у задоволенні позову.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 25 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без
задоволення.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким визнати недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1
від 22.06.2011 року, який був укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального
права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив
з того, що договір дарування ? частин
квартири АДРЕСА_1, укладений 22.06.2011року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відповідності
до вимог закону і підстав для визнання
його недійсним не вбачається.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_3,
відповідачці по справі, на підставі
свідоцтва про право власності від
10.10.2006року та свідоцтва про право на
спадщину від 10.10.2006року належить ?
частин квартири АДРЕСА_1 ( а.с.52,54).
Позивачці по справі ОСОБА_2 в спірній
квартирі належить ? частина згідно
свідоцтва про право на спадщину від
10.10.2006року ( а.с.9-10).

Згідно ст.717 ЦК України за договором
дарування одна сторона ( дарувальник)
передає або зобов;язується передати у
майбутньому другій стороні (
обдарованому) безоплатно майно (
дарунок) у власність.

22.06.2011року був укладений договір
дарування ? частин квартири АДРЕСА_1
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Договір
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстровано в
реєстрі № 1823.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Із роз;ясненнь, вказаних в п. 24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06 листопада 2009року « Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» слідує, що для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь- яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь- яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Із матеріалів справи вбачається, що
на виконання договору дарування
ОСОБА_4 прийняла подарунок, оскільки
проживає без реєстрації в квартирі, на
неї відкрито особовий рахунок на
квартиру , що підтверджено довідкою ЖСК
« Вимпел» від 09.02.2012року ( а.с.8).

Згідно довідки ЖКС « Вимпел» від
06.11.2013року вбачається, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 мешкають в квартирі АДРЕСА_1,
сплата комунальних платежів між ОСОБА_4
та відповідачкою по справі ОСОБА_2
визначена відповідно їх часткам у
квартирі ( а.с. 42).

Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України
правом власності є право особи на річ (
майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Власник
володіє, користується ,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

На підставі наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку, що
ОСОБА_3, яка була власником ? частин
квартири, мала законне право на свій
розсуд розпорядитись своїм майном,
уклавши з ОСОБА_4 договір дарування, а
ОСОБА_4 прийняла дар і користується
ним. Тому підстав для визнання договору
дарування як фіктивного правочину,
тобто правочину без настання правових
наслідків , не вбачається.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що при укладанні договору
дарування було порушено п.58
«Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
, колегією суддів не приймаються до
уваги, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2
володіли квартирою відповідно до вимог
ст.356 ЦК України на праві спільної
часткової власності. Тому згода
ОСОБА_2, яка є власником ? частин
квартири, на укладання договору
дарування ОСОБА_3, яка була власником ?
частин квартири, не потрібна.

Доводи апеляційної скарги про
мнимість угоди та посилання на ст.58 ЦК
України в ред.1963р. є неспроможними,
оскільки угода була укладена
22.06.2011року, коли діяв ЦК в ред. 2003року і
суд розглянув справу у відповідності
до вимог Цивільного кодексу в ред.
2003року.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 25 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко

Судді
М.В. Процик

А.І. Дрішлюк