У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А.,
Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи:
служба у справах дітей Хортицької
районної адміністрації Запорізької
міської ради, Хортицький районний
відділ у м. Запоріжжі Управління
Державної міграційної служби
Запорізької області, про примусове
виселення з житлового приміщення,
зняття з реєстраційного обліку, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 17 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ
«Альфа-Банк») звернулося до суду з
позовом, в якому зазначало, що 02 квітня
2008 року між банком та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір № 800003537,
згідно з умовами якого останній
отримав кредит у розмірі 44 700 доларів
США на строк до 02 квітня 2023 року зі
сплатою 13,30 % на рік.

Також, 02 квітня 2008 року у забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_4
укладено іпотечний договір № 800003537-И,
відповідно до умов якого останній
передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що
складається з однієї кімнати,
загальною площею 35,27 кв. м та житловою
площею 17,2 кв. м, заставна вартість
предмету іпотеки 265 696 грн.

У порушення умов договору, ОСОБА_4 свої
зобов'язання належним чином не виконав.

03 вересня 2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 вчинено виконавчий напис
на договорі іпотеки, укладеному в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором.

Після вчинення виконавчого напису
нотаріуса банку стало відомо, що в
квартирі, яка є предметом іпотеки,
зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_3. Малолітні ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 на момент передачі спірної
квартири в іпотеку зареєстровані в
зазначеному житловому приміщені не
були. Подальша реєстрація ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 в квартирі, що є предметом
іпотеки, унеможливлює її реалізацію.

Банком було надіслано відповідачам
письмову вимогу про добровільне
виселення з житлового приміщення від 12
вересня 2013 року № 72609-102, яка станом на
день подачі позову залишена без
задоволення.

ПАТ «Альфа-Банк» просило виселити
відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житла зі зняттям їх з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою у ГУ ДМС України

в м. Запоріжжі, стягнути з відповідачів
судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 28 лютого 2014 року у
задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк»
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 17 червня

2014 року Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 28 лютого

2014 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов ПАТ «Альфа-Банк»
задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого житла зі зняттям їх з
реєстраційного обліку. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду апеляційної
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено, що 02 квітня 2008 року між
банком та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № 800003537, згідно з
умовами якого останній отримав кредит
в розмірі 44 700 доларів США на строк до 02
квітня 2023 року із сплатою 13,30 % на рік (а.
с.7−?8).

02 квітня 2008 року у забезпечення
повернення зобов'язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_4
укладено іпотечний договір № 800003537-И,
відповідно до умов якого останній
передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що
складається з однієї кімнати,
загальною площею 35,27 кв. м та житловою
площею 17,2 кв. м, заставна вартість
предмету іпотеки 265 696,00 грн (а. с.13−?18).

Станом на 02 квітня 2013 року
заборгованість ОСОБА_4 за кредитним
договором становила 564 660 грн 51 коп., а
саме:

350 586 грн 89 коп. −? заборгованість за
кредитом, 210 073 грн 62 коп. −?
заборгованість за відсотками за
користування кредитом.

03 вересня 2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 вчинено виконавчий напис
на договорі іпотеки та звернуто
стягнення на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 19).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання,
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку», звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

12 вересня 2013 року банком було надіслано
повідомлення про добровільне
звільнення житлового приміщення, що
підтверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення поштового
відправлення

а. с. 24−?31, 34−?35).

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 14 травня

2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української
РСР, звернення стягнення на передане в
іпотеку житлове приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі виконавчого напису всі
мешканці зобов'язані, на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника, добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Альфа-Банк», суд апеляційної
інстанції, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що відповідно до

п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання», зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування особи
житловим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (правова позиція
Верховного Суду України висловлена в
Постанові від 16 січня 2012 року №6-57цс11).

Посилання ОСОБА_4, ОСОБА_5 на положення
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України»,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті, не можуть бути
застосовані до спірних правовідносин,
оскільки позов про звернення стягнення
на предмет іпотеки не заявлявся.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 17 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А.,
Євтушенко О.І.