Справа № 200/2180/14-ц
Провадження № 2/200/1500/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року Бабушкінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

Головуючого судді - Циганкова В.О.,

при секретарі - Сабій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми та визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, Білоцерківської міської ради, третя особа Реєстраційна служба Білоцерківського управління юстиції Київської області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 лютого 2014 року звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, у якому просила:

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь 50 000,00 грн.;

- звернути стягнення на нерухоме майно що належить ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на зазначене нерухоме майно за ОСОБА_1

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 15 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір, відповідно до умов якого позивач зобов'язувалась в строк до 15 червня 2013 року передати відповідачу право власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель та споруд, а також земельної ділянки, розташованих за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_2 повинна була до 25 травня 2013 року сплатити ОСОБА_1 25 000,00 грн., у разі порушення строків укладення основного договору, винна сторона сплачує іншій штраф у розмірі 25 000,00 грн., а також у разі порушення виконання умов попереднього договору з боку ОСОБА_2 ОСОБА_1 має право звернути стягнення (шляхом визнання права власності) на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 та розташовано за адресою: АДРЕСА_1. У визначений строк ОСОБА_2 своїх зобовязань за попереднім договором не виконала, що і стало підставою для звернення до суду.

На адресу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 03 березня 2014 року надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2, яка була прийнята судом. З урахуванням уточнень від 05 березня 2014 року ОСОБА_2 предявляє зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_3, Білоцерківської міської ради, третя особа Реєстраційна служба Білоцерківського управління юстиції Київської області, у якому просить:

- припинити право власності ОСОБА_4 на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0319 га з кадастровим номером :02:033:0007, яка розташована за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0319 га з кадастровим номером :02:033:0007, яка розташована за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33, в цілому;

- визнати, що право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,0319 га з кадастровим номером :02:033:0007, розташована за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33, підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області.

В обґрунтування заявлених уточнених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що 31 травня 2013 року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 належну їй ? частку житлового будинку, надвірних будівель та споруд, розташованих за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33. Проте, ОСОБА_1 ухиляється від передачі ОСОБА_2 права на земельну ділянку, на якій розміщені ? частка житлового будинку, надвірних будівель та споруд, розташованих за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33. Окрім цього ОСОБА_2 зазначає, що їй стало відомо, що ОСОБА_1 не зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33, і земельна ділянка до цього часу зареєстрована за померлою ОСОБА_4

В судове засідання сторони чи їх представники не з'явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від ОСОБА_3 05 березня 2014 року надішли на адресу суду письмові заперечення, у яких зазначено, що попередній договір від 15 травня 2013 року не створював для неї прав та обов'язків, ОСОБА_1 не ставить питання визнання договору дійсним, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 50000,00 грн. та визнання права власності на нерухоме майно за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гопнер, 3а/9, не підлягають задоволенню.

На адресу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 11 березня 2014 року надійшли клопотання від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи без їх участі.

Відповідно змісту ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на викладене, судом ухвалено про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

З матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2004 року ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, склала заповіт, яким зробила наступне розпорядження на випадок своєї смерті: «Усе моє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належать на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2». Даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_4 20 листопада 2012 року ОСОБА_1 отримала наступні Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які посвідчені державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_6:

- на ? часки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд під № 33, що знаходиться по вул. Гвардійській в місті Біла Церква, Київської області;

- на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0319 га, розташованої по вул. Гвардійській, 33, в місті Біла Церква, Київської області, кадастровий номер :02:033:0007.

Між ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_2, з іншої сторони, 15 травня 2013 року було укладено Попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов'язуються до 15 червня 2013 року укласти договір щодо передачі права власності на ? частину житлового будинку та надвірних будівель та споруд, а також земельної ділянки, розташованих за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33, що належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20 листопада 2012 року державним нотаріусом Першої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_6 ? частина будинку, розташована на земельній ділянці площею 0,0319 га з кадастровим номером :02:033:0007.

Відповідно до вимог п. 5 Попереднього договору, виконання зобов'язання з боку ОСОБА_2 забезпечується заставою ОСОБА_3

Згідно п. 6 Попереднього договору, в разі порушення виконання умов попереднього договору з боку ОСОБА_2 ОСОБА_1 має право звернути стягнення (шляхом визнання права власності) на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 та розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що вищевказаний договір складений у простій письмовій формі та не посвідчений нотаріально.

ОСОБА_1 надано суду копії листів до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 28 травня 2013 року та 15 червня 2013 року, з приводу сплати коштів у розмірі 25 000,00 грн., проте, суду не надано доказів отримання адресатами даного звернення.

Між ОСОБА_1 (далі по тексту Дарувальник), з однієї сторони, та ОСОБА_2 (далі по текст Обдарована), з іншої сторони, 31 травня 2013 року було укладено Договір дарування жилого будинку, який посвідчено державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7

Відповідно до умов п. 1 Договору дарування жилого будинку, Дарувальник подарувала, а Обдарована прийняла у дар ? частку жилого будинку з відповідними частками надвірних будівель та споруд, що розташовано під номером 33 по вулиці Гвардійській, в місті Біла Церква Київської області, реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 3. На вказаній земельній ділянці за кадастровим номером :02:033:0007 розташовано: жилий будинок, зазначений у платі літерою А, загальною площею 103,4 кв.м., в тому числі жилою площею 62,3 кв.м., та надвірні будівлі і споруди: сарай літня кухня з прибудовами сараями та погрібом, позначені у плані літ. «Б, б/пг, б1,б2, б3», сарай з прибудовою, позначений у плані циф. « 5», колонка питна, позначена у плані циф. « 6».

З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 травня 2013 року за № 4224390 судом встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на ? частину житлового будинку, який розташований за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вулиця Гвардійська, буд. 33, на земельній ділянці кадастровий номер :02:033:0007.

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯМ № 635752, право власності на земельну ділянку площею 0,0319 га., яка розташована за адресою Київська обл., м. Біла Церква, вулиця Гвардійська, буд. 3, зареєстроване на ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, з приводу позовних вимог ОСОБА_1 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ч. 1 ст. 209 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У ст. 220 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Суд зазначає, що норма частини другої статті 220 Цивільного кодексу України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 Цивільного кодексу України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже, не створюють прав та обовязків для сторін.

В абз.абз. 1, 4 ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

16 березня 2010 набув чинності Закон України від 11 лютого 2010 року №1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмеження» та інші законодавчі акти України», яким встановлюється обов'язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно, які виникають, зокрема, і на підставі укладених договорів.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмеження» від 01.07.2004 № 1952-IV, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 № 4152-VI) передбачено, що з 01.01.2013 державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється в порядку, визначеному цим Законом.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Абзацом 3 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмеження» встановлено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно є єдиною державною інформаційною системою, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про обєкти та субєктів цих прав.

У 1.1 Інструкції про ведення Державного реєстру правочинів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 18.08.2004 № 86/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 року за № 1022/9621, визначено, що державна реєстрація правочинів здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України

Державний реєстр правочинів єдина комп'ютерна база даних, яка містить інформацію про правочини, що підлягають державній реєстрації, забезпечує її зберігання, видачу та захист від несанкціонованого доступу (п. 1.3 Інструкції про ведення Державного реєстру правочинів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір про передачу права власності на нерухоме майно підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, у звязку з чим, в силу вимог абз. 4 ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України, попередній договір, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15 травня 2013 року, також підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У звязку з тим, що сторонами не виконано вимоги законодавства щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації попереднього договору, суд приходить до висновку, що такий договір є нікчемним, тобто таким, що не створює для сторін жодних прав та обовязків.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

З приводу зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

З огляду на викладене суд вважає, що право на земельну ділянку загальною площею 0,0319 га з кадастровим номером :02:033:0007, яка розташована за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33, підлягає визнанню за ОСОБА_2, як за власницею житлового будинку, що розташований на даній земельній ділянці.

Щодо позовних про припинення права власності ОСОБА_4 на ? частку земельної ділянки загальною площею 0,0319 га з кадастровим номером :02:033:0007, розташовану за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33, суд вважає за необхідне зазначити, що у звязку зі смертю ОСОБА_4 її право власності на земельну ділянку припинилось в силу п. 11 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Пунктом 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на обєкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки проводиться після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державна реєстрація прав на земельну ділянку є обов'язковою, у звязку з чим, право власності на земельну ділянку площею 0,0319 га з кадастровим номером :02:033:0007, яка знаходиться за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33, повинно бути зареєстровано Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2).

Відповідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 64, 79, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми та визнання права власності відмовити.

Судові витрати, сплачені ОСОБА_1 при поданні позовної заяви, віднести за її рахунок.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, Білоцерківської міської ради, третя особа Реєстраційна служба Білоцерківського управління юстиції Київської області про визнання права власності задовольнити.

Визнати припиненим право власності ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 08 квітня 2009 року, земельну ділянку загальною площею 0,0319 га з кадастровим номером :02:033:0007, яка розташована за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0319 га з кадастровим номером :02:033:0007, яка розташована за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33.

Визнати, що право власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на земельну ділянку загальною площею 0,0319 га з кадастровим номером :02:033:0007, яка розташована за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Гвардійська, 33, підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, Білоцерківської міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В.О. Циганков