АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2477/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19,20 Олійник М. Ф.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. УХВАЛА
24 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДемченка В.
А.суддівПодороги В. М. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А. В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу Арбітражного керуючого
(ліквідатора) Левченка Василя
Миколайовича на рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 15 квітня 2014 року
у справі за позовом ВАТ "Трест
Уманьпромжитлобуд", в особі
арбітражного керуючого (ліквідатора)
Левченка Василя Миколайовича, до
ОСОБА_7 про визнання правочину
в с т а н о в и л а :
ВАТ «Трест Уманьпромжитлобуд», в
особі арбітражного керуючого
(ліквідатора) Левченка В.М., звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_7 про
визнання правочину недійсним.
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначав, що ним під час
виконання обов'язків ліквідатора
встановлено, що 25.12.2003 року між ВАТ
«Трест «Уманьпромжитлобуд»
(«продавець») та ОСОБА_7 («покупець») був
укладений договір купівлі-продажу
недобудованого житлового будинку.
Відповідно до умов договору продавець
продав, а покупець придбав
незакінчений житловий будинок по
Відповідно до п.2 договору, ціна за
які покупець зобов'язався сплатити
продавцю впродовж 36 місяців з моменту
підписання договору (п. 3.1 договору).
Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
Після укладення даного договору
покупець використав майно на власний
розсуд, проте кошти за нього не сплатив.
Даний правочин (спірний договір
купівлі-продажу) не був спрямований на
реальне настання правових наслідків.
Те, що сторони договору не мали на меті
настання реальних правових наслідків,
підтверджується таким:
1) За умовами спірного правочину (п.2 та
п.3.1) розрахунок за даним договором у
здійснений у строк 36 місяців, тобто у
трирічний строк після відчуження майна
за даним договором. Для підприємства
(продавця за договором) це було значною
сумою і позбавлення можливості
користуватися даними грошовими
коштами суперечило основній меті
діяльності підприємства згідно
статуту - підвищення ефективності
господарської і підприємницької
діяльності, отримання прибутку.
покупцем (відповідачем) по справі
здійснена не була, що підтверджується
- відповідач не може підтвердити факт
здійснення ним оплати за договором
належними доказами, які б свідчили про
виконання своїх зобов'язань за
договором, що суперечить ч.3 ст. 10 ЦПК
- згідно з виписками по особовому
рахунку продавця в зазначений проміжок
часу (з 25.12.2013 р. по 25.12.2006 р.) будь-які
грошові кошти як з призначенням
платежу у вигляді оплати за договором
купівлі-продажу, так і з іншим
призначенням від відповідача не
- підприємством (продавцем за
договором) не сплачувалися податки від
продажу вказаного майна.
Усе вищенаведене свідчить про те, що у
як оплата по спірному договору
покупцем не сплачувалися.
З урахуванням специфіки згідно із
законодавством про банкрутство
ліквідатор наділений ширшим колом
повноважень на предмет розшуку активів
боржника, ніж органи управління
майном боржника, повноваження яких
припиняються з введенням
ліквідаційної процедури. Відтак
ліквідатора банкрута у справі не можна
ототожнювати з представником сторони,
яка брала участь у справі в позовному
провадженні. В даному випадку строки
позовної давності, які визначені ЦК
України, розповсюджуються на сторону
спірного правочину, але не
розповсюджуються на ліквідатора
А тому, позивач просив визнати даний
договір купівлі-продажу недійсним.
Рішенням Христинівського районного
суду Черкаської області від 15 квітня 2014
року у задоволенні позову ВАТ «Трест
Уманьпромжитлобуд», в особі
арбітражного керуючого (ліквідатора)
Левченка Василя Миколайовича, до
ОСОБА_7 про визнання правочину
недійсним відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, арбітражний
керуючий (ліквідатор) Левченко В.М.
подав апеляційну скаргу на дане
рішення, в якій просить скасувати
рішення суду, оскільки вважає його
ухваленим із порушенням норм
матеріального права, ухваливши нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта по справі,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Так, за матеріалами справи
встановлено, що 25.12.2003 року між ВАТ
«Трест «Уманьпромжитлобуд» в особі
директора ОСОБА_8, що діє на підставі
статуту, з одного боку («продавець»), та
відповідачем по справі ОСОБА_7 з іншого
боку («покупець»), був укладений
договір № 251203-2 купівлі-продажу
недобудованого житлового будинку ( а. с.
7).

Договір вчинений у письмовій формі,
відповідно до чинного, на час укладення
договору законодавства, договір не
підлягав обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

Згідно з п. 1.1. даного договору
продавець продає, а покупець купує
незакінчений житловий будинок по вул.
Калініна - 6 «а» в м. Христинівка на
умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1. договору ціна
об'єкта складає 20000 грн., в тому числі
ПДВ.

Згідно з п.3.1. договору термін оплати
складає 36 місяців з моменту підписання
договору, а відповідно до п. 4.1. договору
продавець зобов'язаний передати
проданий об'єкт покупцю за актом
передачі протягом 36 місяців з моменту
підписання договору.

Додатковою угодою до договору № 251203-2
купівлі - продажу недобудованого
житлового будинку від 19.01.2004 р. сторони
внесли зміни та доповнення до договору
у зв'язку з допущенням у договорі
технічної помилки, а саме, неправильно
вказаний номер будинку. У п.1.1. договору
зазначено що об'єктом договору є
незакінчений житловий будинок в
АДРЕСА_2

Договір доповнено пунктом 5.4. про те, що
в усіх фінансово - господарських
документах, здійснених на виконання
умов договору до підписання даної
додаткової угоди, назву «Об'єкта» слід
читати: « АДРЕСА_2» ( а. с 75).

На виконання умов договору відповідач
ОСОБА_7 25.12.2003 р. здійснив оплату по
даному договору в повному обсязі
шляхом внесення готівки в сумі 20000 грн.
в касу ВАТ «Трест Уманьпромжитлобуд»,
що підтверджується квитанцією до
прибуткового касового ордера № 1224 від
25.12.2003 р. ( а. с. 51).

В той же день 25.12.2003 року був складений
акт № 251203 прийому - передачі об'єкта
нерухомості, відповідно до якого 25.12.2003
р. ВАТ «Трест Уманьпромжитлобуд»
передав, а ОСОБА_7 прийняв за договором
купівлі - продажу № 251203-2 від 25.12.2003 р.
незакінчений житловий будинок, який є
предметом вказаного договору ( а. с. 52).

Тобто, сторони договору виконали його
умови ще в грудні 2003 року.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та
згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України в п. 7 постанови
N 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 6 листопада
2009 року правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203
ЦК України.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв'язку з чим, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції вірно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з додержанням положень чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Аналізуючи норми матеріального права,
докази у справі, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
впливають на законність судового
рішення, а тому апеляційна скарга
підлягає до відхилення, а рішення суду
першої інстанції до залишення без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, ст. 304. ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315, ст.
317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Арбітражного
керуючого (ліквідатора) Левченка
Василя Миколайовича - відхилити.

Рішення Христинівського районного
суду Черкаської області від 15 квітня 2014
року у справі за позовом ВАТ "Трест
Уманьпромжитлобуд" в особі
арбітражного керуючого (ліквідатора)
Левченка Василя Миколайовича до
ОСОБА_7 про визнання правочину
недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий :

Судді :