У х в а л а

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,
Фаловської І.М., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна юридична
компанія «ІНФОРМАЦІЯ_1» про стягнення
заборгованості плати та середнього
заробітку за час затримки виплати
заробітної плати, за касаційними
скаргами ОСОБА_5 на ухвалу судді
апеляційного суду м. Києва від 17 січня
2014 року та товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна юридична
компанія «ІНФОРМАЦІЯ_1» на рішення
апеляційного суду м. Києва від 18
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 8 вересня 2010 року
до 31 травня 2011 року він працював на
посаді помічника юриста у товаристві з
обмеженою відповідальністю
«Міжнародна юридична компанія
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (далі - ТОВ «Міжнародна
юридична компанія «ІНФОРМАЦІЯ_1»), про
це, зокрема, свідчить укладений між
ними трудовий договір від 8 вересня 2010
року. Наказом № 14-К від 31 травня 2011 року
він був звільнений за прогул згідно п. 4
ст. 40 КЗпП України. В день звільнення
його з роботи відповідач всупереч
нормам чинного законодавства не провів
з ним розрахунок, не видав трудову
книжку, не надав наказ про звільнення. У
жовтні 2012 року він звернувся до
відповідача з письмовою вимогою щодо
сплати невиплаченої заробітної плати,
однак отримав відповідь про те, що
підстав для розрахунку немає, оскільки
він не надав звіт про виконану роботу,
який відповідач вважає підставою для
нарахування заробітної плати, як це
начебто передбачено їхніми
внутрішніми наказами.

У зв'язку з цим позивач у судовому
порядку просив стягнути з ТОВ
«Міжнародна юридична компанія
«ІНФОРМАЦІЯ_1» невиплачену йому
заробітну плату за травень 2011 року у
розмірі 862 грн. 37 коп. та середній
заробіток за весь час затримки виплати
заробітної плати у розмірі 20 696 грн. 88
коп.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 10 вересня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
18 грудня 2013 року рішення районного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про часткове задоволення позову
ОСОБА_4, стягнуто на його користь з ТОВ
«Міжнародна юридична компанія
«ІНФОРМАЦІЯ_1» середній заробіток за
травень 2011 року у сумі 776 грн. 13 коп. та
за затримку розрахунку при звільненні 6
036 грн. 59 коп. У решті позовних вимог -
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

31 грудня 2013 року ОСОБА_5 подав
апеляційну скаргу на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 10 вересня 2013 року.

Ухвалою судді апеляційного суду м.
Києва від 17 січня 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 10 вересня 2013
року повернуто заявнику.

У касаційних скаргах ОСОБА_5 та
товариство з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна юридична
компанія «ІНФОРМАЦІЯ_1» порушують
питання про скасування рішення та
ухвали апеляційного суду, мотивуючи
свої доводи неправильним
застосуванням судами норм
матеріального права та порушенням
норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи оскаржуване у справі судове
рішення, апеляційний суд з дотриманням
вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України,
вірно визначився з характером спірних
правовідносин і дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позову
ОСОБА_4 Разом з тим доводи
касаційної скарги ОСОБА_5 щодо
постановлення апеляційним судом
незаконної ухвали є необґрунтованими й
правильність висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та товариства
з обмеженою відповідальністю
«Міжнародна юридична компанія
«ІНФОРМАЦІЯ_1» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
18 грудня 2013 року та ухвалу судді
апеляційного суду м. Києва від 17 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О., Нагорняк В.А.,
Фаловська І.М.