Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Литвиненко Н. В., при секретарі
Ксєломєнос О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення
без надання іншого жилого приміщення
та зняття з реєстраційного обліку, -

В С
Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року позивачки звернулись
до суду із вказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначили, що
згідно свідоцтва про спадщину від
30.01.2012р. ОСОБА_1 належить 10/50 частини
будинку АДРЕСА_1. Згідно договору
дарування від 14.09.2010р. ОСОБА_2 належить
40/50 частини будинку АДРЕСА_1. На
підставі договору дарування від
14.09.2010р. ОСОБА_2 належить земельна
ділянка площею 0,0943 га, яка розташована
по АДРЕСА_1. З дозволу позивачок
відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований
у вказаному будинку. Позивачка ОСОБА_1 є
рідною матір'ю відповідача, який раніше
неодноразово був засуджений за
вчинення злочинів, ніде не працює,
постійно зловживає спиртними напоями,
веде паразитичний спосіб життя,
схильний до вчинення злочинів та
правопорушень. Зазначили, що
відповідач на ґрунті пияцтва влаштовує
дебоші, скандали, ображає позивачок та
застосовує до них фізичне насилля,
пошкоджує їх меблі та майно. ОСОБА_3
неодноразово притягався до
адміністративної відповідальності за
хуліганство та вчинення насилля в
сім'ї, продовжує порушувати спокій
родичів та сусідів. Добровільно
висилитися відповідач відмовляється.
Витрат по сплаті комунальних послуг та
інших витрат по домоволодінню
відповідач не несе, коштів не дає.
Позивачки вказують, що перебування та
реєстрація відповідача в їх будинку
обмежує їх право власності, у зв'язку із
цим просили виселити відповідача із
займаного ним житлового будинку
АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного
обліку.

У судовому засіданні позивачки позовні
вимоги підтримали у повному обсязі,
просили виселити відповідача із
займаного ним житлового будинку, адже
його перебування у ньому перешкоджає
їм вести нормальний спосіб життя.
Вимоги щодо зняття відповідача з
реєстрації просили залишити без
розгляду.

Представник позивачок ОСОБА_4, що діє на
підставі угоди про надання юридичної
допомоги, у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
просив позов задовольнити. Вимоги щодо
зняття відповідача з реєстрації також
просив залишити без розгляду.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та зазначив,
що вселився та зареєструвався у
будинку позивачок з їх дозволу. Почав
проживати разом із матір'ю, інколи у них
із нею виникають сварки, однак він її не
ображає, фізичної шкоди не завдає,
правила співжиття не порушує.
Виселятися із будинку АДРЕСА_1
відмовляється, оскільки у нього немає
іншого житла та місця мешкання, інших
родичів також не має. Просив його не
виселяти, обіцяв сварки із родичами не
влаштовувати.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, виданого 13 січня 2012 року
державним нотаріусом Третьої
Маріупольської державної нотаріальної
контори, та державного акту на право
власності на земельну ділянку від 22
червня 2004 року ОСОБА_1 на праві
власності належить земельна ділянка
АДРЕСА_1, загальною площею 0,0186 га.

У свою чергу, на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
виданого 13 січня 2012 року державним
нотаріусом Третьої Маріупольської
державної нотаріальної контори, ОСОБА_1
на праві власності належить 10/50 частки
житлового будинку АДРЕСА_1.

У відповідності до договору дарування
земельної ділянки, посвідченого 14
вересня 2010 року державним нотаріусом
Третьої Маріупольської державної
нотаріальної контори, та державного
акта на право власності на земельну
ділянку від 01 червня 2004 року ОСОБА_2 на
праві власності належить земельна
ділянка АДРЕСА_1, загальною площею 0,0943
га.

Згідно договору дарування частини
житлового будинку, посвідченого 14
вересня 2010 року державним нотаріусом
Третьої Маріупольської державної
нотаріальної контори ОСОБА_2 на праві
власності належить 40/50 частини
житлового будинку АДРЕСА_1.

Таким чином, на підставі наведених
правовстановлюючих документів
позивачки є власниками зазначеного
житлового будинку та земельної
ділянки, на якій він розташований.

З пояснень обох сторін встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 є членом сім'ї
позивачок, а саме - сином позивачки
ОСОБА_1, з дозволу якої він і вселився до
її житлового будинку. На теперішній час
він продовжує бути членом їх сім'ї та
проживати в їх будинку.

Частиною 1 ст. 156 Житлового кодексу
України закріплено, що члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

На підставі цього, відповідач як член
сім'ї має право користуватися жилим
приміщенням у будинку АДРЕСА_1 нарівні
з власником будинку та проживати в
ньому.

При дослідженні наявності або
відсутності обґрунтованих підстав для
виселення суд керується наступним.

Статтею 8 Європейської «Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод» від 04.11.1950 № ETS N 005,
ратифікованою Законом України від
17.07.1997р. №475/97-ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
закріплено право на житло.

Конституцією України також серед
основних прав і свобод людини й
громадянина проголошено право на
житло.

У ст. 47 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
житло. Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла, інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї
власника будинку передбачені ст.157 та
ч.1ст.116 ЖК України.

Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Виселення згідно із ч.1 ст.116 ЖК може
мати місце, якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу власника
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Позивачкою в якості доказу
систематичного порушення правил
співжиття надано письмові докази,
зокрема згідно двох відповідей
Іллічівського РВ ММУ ГУ МВС України в
Донецькій області від 18.11.2013р. та
20.11.2013р. були розглянуті звернення
ОСОБА_1 за фактом образ та погроз з боку
її сина та повідомлено, що ознак складу
кримінального правопорушення в діях
відповідача не встановлено та
проведено профілактичну бесіду. Факт
наявності двох випадків сімейних
сварок в 2013 році не є свідченням
систематичного порушення правил
співжиття відповідачем або
неможливість реалізації прав
власності позивачами.

Дослідивши надані докази, суд вважає,
що відсутні достатні та переконливі
докази, які б свідчили про факти
систематичного руйнування чи псування
жилого приміщення, використання його
не за призначенням або систематичного
порушення відповідачем правил
співжиття, неможливість для інших
проживання з ним в одному будинку.
Натомість заходи громадського впливу,
які були вжиті після розгляду скарг в
листопаді 2013 р. та проведена
профілактична бесіда працівниками
міліції, свідчать про те, що вказані
заходи запобігання правопорушенням
могли позитивно вплинути на
відповідача та інших правопорушень
після листопада він не вчиняв та
порядку не порушував, що свідчить про
відсутність систематичності порушень
правил співжиття з боку відповідача.

З урахуванням цього, судом не було
встановлено та не підтверджено
належними доказами достатніх обставин,
зазначених в статті 116 Житлового
кодексу України, або наявність
реальних перешкод в реалізації права
власності позивачів, що є підставою для
відмови в позові про виселення.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь
які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги та
заперечення сторін, та інших обставин
справи, які мають значення для справи.

Таким чином, враховуючи викладені
обставини та положення діючого
законодавства, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
відсутність підстав для виселення
відповідача, через недоведеність
позивачами обставин, зазначених в
статті 116 Житлового кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
47 Конституції України, ст. 8
Європейської «Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод»
від 04.11.1950, ст.ст. 6, 9, 116, 156, 157 Житлового
кодексу України, ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виселення без надання
іншого жилого приміщення - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя Донецької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя:
Н. В. Литвиненко