АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8806/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Чулінін Д.Г. Доповідач - Петренко
І.О. Категорія 55
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Першого заступника
прокурора Дніпропетровської області в
інтересах ОСОБА_2 на ухвалу
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 серпня 2014 року
про відмову в прийнятті заяви Першого
заступника прокурора м.
Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_2
про видачу судового наказу щодо
стягнення з Державного підприємства
Дніпропетровського державного
проектного інституту житлового і
цивільного будівництва
«Дніпроцивільпроект» нарахованої, але
не виплаченої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2014 року перший заступник
прокурора м. Дніпропетровська
звернувся в інтересах ОСОБА_2 про
видачу судового наказу щодо стягнення
з Державного підприємства
Дніпропетровського державного
проектного інституту житлового і
цивільного будівництва
"Дніпроцивільпроект" нарахованої, але
не виплаченої заробітної плати.

Ухвалою судді Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
13 серпня 2014 року заяву повернено.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Дніпропетровської області
Виноградова С. просить скасувати
ухвалу судді та справу направити до
суду першої інстанції для вирішення
питання про прийняття заяви про видачу
судового наказу..

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Повертаючи першому заступнику
прокурора м. Дніпропетровська заяву
про видачу судового наказу в інтересах
ОСОБА_2 про стягнення нарахованої, але
не виплаченої заробітної плати у сумі
284,43 грн., суд першої інстанції зазначив,
що з січня 2013 року розпочав свою
діяльність Дніпропетровський
обласний центр з надання безоплатної
вторинної правової допомоги при
Головному управлінні Міністерства
юстиції України в Дніпропетровській
області , що виключає можливість
прокурора звертатись до суду з підстав
неспроможності громадянина захищати
свої права через скрутне матеріальне
становище.

Окрім того , підстави для звернення
прокурор не лише не підтвердив
відповідними доказами, а й не вказав.

Однак , з такими висновками суду
погодитися не можливо.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про
практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження» у
випадках, встановлених законом, до суду
із заявою про видачу судового наказу
можуть звертатись органи та особи, яким
надано право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб (ч.1 ст. 45, ч.2 ст. 95
ЦПК України).

У разі подання заяви про видачу
судового наказу особами, які діють на
захист прав, свобод та інтересів іншої
особи, у заяві повинні бути зазначені
підстави такого звернення (п.5
Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 14 від 23 грудня 2011 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» в редакції Закону
України № 5288-VI від 18.09.2012 «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України з питань удосконалення
діяльності прокуратури» підставою
представництва в суді інтересів
громадянина є його неспроможність
через фізичний стан, недосягнення
повноліття, похилий вік,
недієздатність або обмежену
дієздатність самостійно захистити
свої порушені чи оспорювані права або
реалізувати процесуальні
повноваження.

При цьому, ч. 4 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
№5288-УІ від 18.09.2012 «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
питань удосконалення діяльності
прокуратури» визначено, що на
території
адміністративно-територіальних
одиниць, на яких центри з надання
безоплатної вторинної правової
допомоги не розпочали надання такого
виду правової допомоги, органи
прокуратури можуть здійснювати
представництво у суді інтересів
громадян з такої підстави, як
неспроможність громадянина через свій
матеріальний стан самостійно
захистити свої порушені чи оспорювані
права або реалізувати процесуальні
повноваження.

Так, згідно з п.1 ч. 1 ст. 14 Закону України
«Про безоплатну правову допомогу»
право на безоплатну вторинну правову
допомогу згідно з цим Законом та іншими
законами України мають особи, які
перебувають під юрисдикцією України,
якщо середньомісячний сукупний дохід
їхньої сім'ї нижчий суми прожиткового
мінімуму, розрахованого та
затвердженого відповідно до Закону
України "Про прожитковий мінімум" для
осіб, які належать до основних
соціальних і демографічних груп
населення, інваліди, які отримують
пенсію або допомогу, що призначається
замість пенсії, у розмірі менше двох
прожиткових мінімумів для
непрацездатних осіб, - на всі види
правових послуг, передбачені частиною
другою статті 13 цього Закону.

Водночас відповідно до п. 6 Прикінцевих
та перехідних положень Закону України
«Про без оплатну правову допомогу» ( зі
змінами і доповненнями) надання
безоплатної вторинної правової
допомоги всім категоріям осіб ,
зазначеним у ст. 14 цього Закону, в
повному обсязі забезпечується з
забезпечується з 1 липня 2015 року.

Таким чином, не зважаючи на створення в
м. Дніпропетровську
Дніпропетровського обласного центру з
надання безоплатної вторинної
допомоги при Головному управлінні
юстиції Міністерства юстиції України у
Дніпропетровській області, вказаним
центром не розпочато надання такого
виду правової допомоги, як захист
громадян, що не можуть захистити
порушені права внаслідок тяжкого
матеріального стану, в раках
цивільного судочинства.

Тому прокурор має право до 01.07.2015
здійснювати представництво інтересів
громадян з такої підстави, як
неспроможність громадянина через свій
матеріальний стан самостійно
захистити свої порушені чи оспорювані
права або реалізувати процесуальні
повноваження.

На вказані вище норми прокурор
послався в заяві про видачу судового
наказу, однак судом безпідставно не
взято до уваги вказані законодавчі
акти та зроблено висновок про
необґрунтованість підстав звернення
прокурора до суду із заявою про видачу
судового наказу.

Повертаючи заяву прокурора суд вказав
на порушення ст.ст. 3, 45 ЦПК України щодо
неможливості прокурора здійснювати
представництво заявника без доручення,
що, на думку суду, є підставою
повернення заяви прокурора на підставі
ч. 3 ст. 100 ЦПК України.

Вказані доводи суду є такими, що
суперечать вимогам діючою
процесуального законодавства,
оскільки ні ст.3, ні ст. 45 ЦПК України не
містять положень щодо необхідності
надання доручення від громадянина на
здійснення прокурором представницької
функції.

В свою чергу п. 10 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 2 від 12.06.2009
роз'яснено, що згідно зі статтею 121
Конституції України ч. 2 ст. 45 ЦПК і
ст.ст. 35, 361-1, 56 Закону України "Про
прокуратуру" прокурором, який може
шляхом пред'явлення позову в суді
першої інстанції або на будь-якій
стадії цивільного процесу здійснювати
представництво громадян у випадках,
передбачених законом, і представництво
держави, підстави якого обґрунтовує
сам, є: Генеральний прокурор України та
його заступники, підпорядковані
прокурори та їх заступники, старші
помічники і помічники прокурора,
начальники управлінь і відділів, їх
заступники, старші прокурори та
прокурори управлінь і відділів, які
діють у межах своєї компетенції.

Повноваження такого прокурора на
участь у судовому засіданні, коли він
діє на виконання конституційної
функції представництва,
підтверджуються службовим
посвідченням.

З огляду на те, що перший заступник
прокурора м. Дніпропетровська,
звертаючись до суду з заявою в
інтересах громадянки ОСОБА_2, діяв в
межах своїх повноважень та виконував
конституційну функцію представництва
інтересів громадянина, надання
доручення в такому випадку законом не
вимагається.

Крім того, відповідно до п. 3

ч. 1 ст. 100 ЦПК України суддя повертає
заяву про видачу судового наказу, у
разі якщо наявні обставини, зазначені у
п.п. 2-4 ч. 3 ст. 121 цього Кодексу.

В свою чергу п.п. 2-4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України
визначають, що заява повертається у
випадках, коли заяву подано
недієздатною особою (п. 2), заяву від
імені позивача подано особою, яка не
має повноважень на ведення справи (п. 3),
справа не підсудна цьому суду (п. 4).

Як вбачається з оскаржуваної ухвали
жодна з вищевказаних підстав судом не
зазначена та не обґрунтована, що
свідчить про безпідставність та
незаконність повернення заяви
прокурора.

Поміж іншого безпідставним є також
посилання суду на відсутність в заяві
про видачу судового наказу на користь
ОСОБА_2 відомостей про заподіяння
шкоди, внаслідок кримінального
правопорушення третій особі ОСОБА_4,
яка не є стороною у справі, оскільки
такі відомості не мають жодного
відношення до даної справи.

Крім того, закон не пов'язує можливість
звернення до суду із заявою про видачу
судового наказу з необхідністю
встановлення факту невиплати
заробітної плати в рамках
кримінально-процесуального закону.

В оскаржуваній ухвалі судом також
вказано на невідповідність довідки, що
долучена до заяви вимогам постанови
Кабінету Міністрів України № 949 від
18.07.2007, щодо форми та змісту довідки як
боргового документу.

Вказані твердження суду суперечать
нормам матеріального права.

Так, постановою Кабінету Міністрів
України від 18.07.2007 № 949 затверджено
форму довідок про середню заробітну
плату, тоді як предметом заяви
прокурора було стягнення нарахованої,
але не виплаченої заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Тоді як середня заробітна плата - це
економічний показник, який
характеризує розмір нарахованої
заробітної плати, яка припадає на
одного працівника підприємства,
організації; визначається поділом
загальної суми нарахованої заробітної
плати на середню кількість робочих
днів та застосовується для визначення
розміру соціальних виплат, визначення
розміру виплат особам, що перебувають у
відпустці, розміру вихідної допомоги
при звільненні, витрат на відрядження
тощо(п. 1 Постанови Кабінету Міністрів
України № 100 від 08.02.1995)

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №14 від 23.12.2011 року «Про практику
розгляду судами заяв у порядку
наказного провадження» до заяви про
стягнення нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати має бути
додано докази перебування заявника у
трудових відносинах із боржником, а
підтвердженням суми, яка стягується,
може бути будь-який належно оформлений
документ, що вказує на розмір
нарахованої заробітної плати та
компенсації за порушення строків її
виплати, яка відповідно до ЗУ «Про
оплату праці» входить до структури
заробітної плати, зокрема, довідка
бухгалтерії боржника, розрахунковий
лист чи копія платіжної відомості тощо.

З урахуванням вказаних вимог
законодавства та судової практики
прокурором додано до заяви про видачу
судового наказу в якості доказів копії
наказів про прийняття на роботу,
переведення на займану посаду,
трудової книжки громадянки ОСОБА_2 та
довідку Дніпропетровського державного
проектного інституту житлового і
цивільного будівництва
«Дніпроцивільпроект» про
заборгованість з заробітної плати за
підписом в.о. директора та головного
бухгалтера вказаного підприємства.

Оскільки відповідно до вищевикладеної
правової позиції Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ підтвердженням розміру
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати може бути відомість
із зазначенням нарахованих сум
заробітної плати всім працівникам
підприємства, надання прокурором
довідки довільної форми щодо
заборгованості з заробітної плати
відносно всіх працівників
підприємства також є належним та
допустимим доказом наявності
заборгованості з заробітної плати.

Відповідно до положень ст. 24 ЗУ «Про
оплату праці» та ст. 115 КЗпІІ України
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом,
органом, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів, та не пізніше семи днів після
закінчення періоду, за який
здійснюється виплата.

Нарахована, але не сплачена у
встановлені вказаними нормами
законодавства заробітна плата є
заборгованістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про оплату
праці» роботодавець зобов'язаний
забезпечити достовірний облік
виконуваної працівником роботи і
бухгалтерський облік витрат на оплату
праці у встановленому порядку.

Згідно з ст. 31 ЗУ «Про оплату праці»
відомості про оплату праці працівника
надаються будь-яким органам чи особам
лише у випадках, передбачених
законодавством, або за згодою чи на
вимогу працівника.

Таким чином, довідка про наявну
заборгованість з заробітної плати,
надана прокурором до заяви є
відомостями про нараховану
роботодавцем, але невиплачену в
установлений законом строк заробітну
плату.

Таким чином, оскаржувана ухвала є
незаконною та немотивованою, а тому
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Першого заступника
прокурора Дніпропетровської області в
інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 13 серпня 2014
року скасувати та справу направити до
суду першої інстанції для вирішення
питання про прийняття заяви про видачу
судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення , однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
- І.О. Петренко

судді
- М.М. Романюк

- С.П.Котушенко