Провадження №2/761/5969/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарях Булах Л.В., Гаркуші Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства "Інформаційний центр"
Міністерства юстиції України про
стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач,
ОСОБА_1) звернулася до суду із
зазначеним позовом до Державного
підприємства "Інформаційний центр"
Міністерства юстиції України(далі -
відповідач), в якому просить стягнути з
відповідача 80 000,00 грн. середнього
заробітку за період вимушеного прогулу
з 30.10.2013 року до 30.06.2014 року.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що у травні 2013 року
між ОСОБА_1 та Державним підприємством
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України було укладений
безстроковий трудовий договір, за яким
вона обіймала посаду головного
бухгалтера підприємства. Наказом від 30
жовтня 2013 року за № 219-к ОСОБА_1 було
звільнено з займаної посади за власним
бажанням. Незважаючи на неодноразові
усні та письмові вимоги ОСОБА_1 трудову
книжку їй до сьогоднішнього дня видано
не було відповідачем. Враховуючи
відсутність у ОСОБА_1 трудової книжки
через неправомірні дії відповідача,
вона не в змозі працевлаштуватись,
отримувати заробітну плату, утримувати
родину, у т.ч. малолітнього сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Враховуючи затримку у
видачі трудової книжки з вини
відповідача, позивач просить виплатити
їй середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 23.09.2014 року відкрито
провадження у справі та призначено
справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 підтримав позовні
вимоги, з мотивів викладених в позовній
заяві та просив їх задовольнити. У
судовому засіданні, яке відбулося
04.12.2014 року представник позивача подав
заяву про збільшення позовних вимог та
просить стягнути 81 583,13 грн. середнього
заробітку за 163 дні в період з 01.11.2013
року до 30.06.2014 року.

Представник відповідача Платова Ю.П. у
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення заяви. У письмових
запереченнях зазначала, що починаючи з
25.09.2013 р. позивач не вийшла на роботу, та
не з'явилася до моменту прийняття
Наказу про її звільнення. Даний факт
також пояснюється також тим, що ОСОБА_1
з 15.10.2013 р. перебувала у розшуку за
підозрою у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191
КК України у кримінальному провадженні
№0000345, відомості про яке внесені
до ЄРДР від 19.09.2013 р., що підтверджується
листом старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС
України Шевціва В.М. №13/9/1-10132д від 26.11.2013
року. 23.10.2013 р. на адресу відповідача
надійшов запит старшого слідчого в ОВС
ГСУ МВС України Шевціва В.М. № 13/9/1-8384д
від 23.10.2013 р., відповідно до якого в
порядку ст. 93 КПК України було
витребувано у відповідача оригінали
особової справи (в тому числі трудової
книжки), копії наказів про призначення,
посадових інструкцій, характеристик на
ОСОБА_1. На виконання вищевказаного
запиту, відповідачем було надано
оригінал особової справи та трудової
книжки ОСОБА_1, що підтверджується
листом Вих. № 01-15/4482 від 08.11.2013 р. з
підписом старшого слідчого в ОВС ГСУ
МВС України Шевціва В.М. про отримання.
Таким чином, трудова книжка була
витребувана ОВС ГСУ МВС України в
порядку ст. 93 КПК України та
знаходиться в матеріалах
кримінального провадження №0000345.
Отже, видача трудової книжки позивача
була унеможливлена рядом факторів,
серед яких: відсутність встановленого
місця проживання чи місця проживання
ОСОБА_1, з огляду на її перебування у
розшуку, підтвердженим органами
слідства; відсутність затримки у
видачі трудової книжки, оскільки
трудова книжка знаходиться у
матеріалах кримінального провадження
№ 0000345, відомості про яке внесені
до ЄРДР від 19.09.2013 р.; відсутність вини
Підприємства стосовно невидачі
трудової книжки позивачу.

Вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню, враховуючи наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідно до наказу № 59-К «Про
прийняття на роботу» від 15.05.2013 р.
ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ДП
"Інформаційний центр "Міністерства
юстиції України" на посаду головного
бухгалтера в період з 15.05.2013 року до
14.08.2013 року(а.с. 29).

Згідно із наказом № 219-К від 30.10.2013 року
ОСОБА_1 було звільнено за власним
бажанням, за ст. 38 КЗпП України(а.с. 30).

Відповідно до заяви від 15.10.2013 року,
ОСОБА_1 просила т.в.о. генерального
директора ДП "Інформаційний центр
"Міністерства юстиції України"
переслати трудову книжку поштою у
зв'язку із звільненням за адресою:
АДРЕСА_1, відповідно до п. 4.2 Інструкції
про порядок ведення трудових книжок
працівників(а.с. 60).

Факт надсилання даної заяви
відповідачу підтверджується копією
опису вкладення у цінний лист від 15.10.2013
року, копією фіскального чеку від 13.02.2014
року та копією рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення відповідачу 21.10.2013
року(а.с. 62).

Згідно із п. 4.2 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 року № 58, якщо працівник відсутній
на роботі в день звільнення, то власник
або уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою з доставкою на зазначену
адресу допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

Згідно із ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Отже, приймаючи до уваги те, що на день
звільнення ОСОБА_1 була відсутня на
роботі, відповідач був зобов'язаний
надіслати поштою трудову книжку
позивача на зазначену нею адресу, а
саме: АДРЕСА_1.

Проте, відповідач дій по пересиланню
трудової книжки поштою з доставкою на
зазначену адресу позивача так і не
здійснив.

Як вбачається із матеріалів справи,
23.10.2014 року на адресу відповідача
надійшов лист від Головного слідчого
управління МВС № 13/9/1-8384д, відповідно до
якого старший слідчий в ОВС ГСУ МВС
України Шевців В.М. на підставі ст. 93 КПК
України просив у зв'язку із
розслідуванням кримінального
провадження № 0000345, відомості про
яке внесені до ЄРДР від 19.09.2013 р., за
ознаками кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 та ч. 2
ст. 361 КК України, надати невідкладно
оригінали особової справи(в тому числі
трудової книжки) ОСОБА_1(а.с. 34).

Відповідно до листа від 08.11.2013 року №
01.15/4482, відповідач надав старшому
слідчому в ОВС ГСУ МВС України Шевців
В.М. оригінал особової справи та
трудової книжки ОСОБА_1, завірені копії
наказів про призначення та копію
посадової книжки(а.с. 35).

Суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України,
сторона обвинувачення здійснює
збирання доказів шляхом проведення
слідчих (розшукових) дій та негласних
слідчих (розшукових) дій, витребування
та отримання від органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, службових та фізичних
осіб речей, документів, відомостей,
висновків експертів, висновків ревізій
та актів перевірок, проведення інших
процесуальних дій, передбачених цим
Кодексом.

Отже, за загальним правилом, відповідно
до даної статті слідчий має право
збирати докази шляхом витребування та
отримання від органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ та організацій,
службових та фізичних осіб речей,
документів та ін.

Проте, суд зауважує, що доступ особи до
речей і документів, які містять
охоронювану законом таємницю
здійснюється в порядку, визначеному
законом, а саме порядком визначеним у
ст.ст. 159-166 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 КПК України,
сторони кримінального провадження
мають право звернутися до слідчого
судді під час досудового розслідування
чи суду під час судового провадження із
клопотанням про тимчасовий доступ до
речей і документів, за винятком
зазначених у статті 161 цього Кодексу.

Згідно із ст. 162 КПК України, до
охоронюваної законом таємниці, яка
міститься в речах і документах,
належать: 1) інформація, що знаходиться
у володінні засобу масової інформації
або журналіста і надана їм за умови
нерозголошення авторства або джерела
інформації; 2) відомості, які можуть
становити лікарську таємницю;3)
відомості, які можуть становити
таємницю вчинення нотаріальних дій; 4)
конфіденційна інформація, в тому числі
така, що містить комерційну таємницю; 5)
відомості, які можуть становити
банківську таємницю; 6) особисте
листування особи та інші записи
особистого характеру; 7) інформація, яка
знаходиться в операторів та
провайдерів телекомунікацій, про
зв'язок, абонента, надання
телекомунікаційних послуг, у тому
числі отримання послуг, їх тривалості,
змісту, маршрутів передавання тощо; 8)
персональні дані особи, що знаходяться
у її особистому володінні або в базі
персональних даних, яка знаходиться у
володільця персональних даних; 9)
державна таємниця. Відповідно до
ч. 6 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд
постановляє ухвалу про надання
тимчасового доступу до речей і
документів, які містять охоронювану
законом таємницю, якщо сторона
кримінального провадження, крім
обставин, передбачених частиною п'ятою
цієї статті, доведе можливість
використання як доказів відомостей, що
містяться в цих речах і документах, та
неможливість іншими способами довести
обставини, які передбачається довести
за допомогою цих речей і документів.

Як вбачається із матеріалів справи,
слідчий не звертався до суду із
клопотання про надання тимчасового
доступу до документів з можливістю
вилучення трудової книжки ОСОБА_1, в
свою чергу, документи які були надані
слідчому відповідачем містять
охоронювану законом таємницю, а саме:
конфіденційну інформацію.

Так, відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 20.01.2012
року у справі № 1-9/2012, Конституційний
Суд України, даючи офіційне тлумачення
частин першої, другої статті 32
Конституції України, вважає, що
інформація про особисте та сімейне
життя особи (персональні дані про неї) -
це будь-які відомості чи сукупність
відомостей про фізичну особу, яка
ідентифікована або може бути конкретно
ідентифікована, а саме: національність,
освіта, сімейний стан, релігійні
переконання, стан здоров'я,
матеріальний стан, адреса, дата і місце
народження, місце проживання та
перебування тощо, дані про особисті
майнові та немайнові відносини цієї
особи з іншими особами, зокрема членами
сім'ї, а також відомості про події та
явища, що відбувалися або відбуваються
у побутовому, інтимному, товариському,
професійному, діловому та інших сферах
життя особи, за винятком даних стосовно
виконання повноважень особою, яка
займає посаду, пов'язану зі здійсненням
функцій держави або органів місцевого
самоврядування. Така інформація про
фізичну особу та членів її сім'ї є
конфіденційною і може бути поширена
тільки за їх згодою, крім випадків,
визначених законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Відповідно до положень п. 2.2 Інструкції
про порядок ведення трудових книжок
працівників затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року №
58 До трудової книжки вносяться:
відомості про працівника: прізвище,
ім'я та по батькові, дата народження;
відомості про роботу, переведення на
іншу постійну роботу, звільнення;
відомості про нагородження і
заохочення: про нагородження
державними нагородами України та
відзнаками України, заохочення за
успіхи в роботі та інші заохочення
відповідно до чинного законодавства
України; відомості про відкриття, на
які видані дипломи, про використані
винаходи і раціоналізаторські
пропозиції та про виплачені у зв'язку з
цим винагороди.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про
інформацію", інформація про фізичну
особу (персональні дані) - відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована. Не
допускаються збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та захисту прав людини. До
конфіденційної інформації про фізичну
особу належать, зокрема, дані про її
національність, освіту, сімейний стан,
релігійні переконання, стан здоров'я, а
також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України
"Про захист персональних даних" від 1
червня 2010 року № 2297-VI, не допускається
обробка даних про фізичну особу, які є
конфіденційною інформацією, без її
згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Згідно із ч.1 ст. 25 Закону України Про
захист персональних даних" від 1 червня
2010 року № 2297-VI, обмеження дії статей 6, 7
і 8 цього Закону може здійснюватися у
випадках, передбачених законом,
наскільки це необхідно у
демократичному суспільстві в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту або захисту
прав і свобод суб'єктів персональних
даних чи інших осіб.

Приймаючи до уваги те, що до трудової
книжки працівника вносяться відомості,
які містять конфіденційну інформацію,
суд вважає, що відповідач безпідставно
надав старшому слідчому в ОВС ГСУ МВС
України Шевців В.М. оригінал трудової
книжки ОСОБА_1 на підставі запиту
слідчого, оскільки, доступ особи до
речей і документів, які містять
охоронювану законом таємницю
здійснюється лише в порядку,
визначеному законом, а саме порядком
визначеним у ст.ст. 159-166 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, у
разі затримки видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові виплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Приймаючи до уваги те, що відповідач в
порушення ст.ст. 47, 235 КЗпП України в
день звільнення не видав позивачу
трудової книжки, шляхом направлення її
поштою за адресою зазначеною ОСОБА_1 у
заяві, суд вважає, що з відповідача
підлягає стягненню середній заробіток
за весь час вимушеного прогулу.

Проте, суд вважає вірним нарахування
середнього заробітку починаючи з 04.11.2013
року по 30.06.2014 року, оскільки, слід
враховувати час пересилання трудової
книжки з м. Києва до м. Запоріжжя. А тому,
позов в частині стягнення середнього
заробітку за період з 01.11.2013 року по
03.11.2013 року не підлягає до задоволення.

Доводи представника відповідача щодо
відсутності вини не приймаються судом
до уваги, оскільки, на думку суду
відповідач безпідставно надав
старшому слідчому трудову книжку
ОСОБА_1

Доводи представника відповідача з
приводу того, що видача трудової книжки
була унеможливлена рядом факторів,
серед яких: відсутність встановленого
місця проживання чи місця проживання
ОСОБА_1, з огляду на її перебування у
розшуку, не приймаються судом до уваги,
оскільки, позивач у заяві зазначила за
якою адресою їй надіслати трудову
книжку, що не було здійснено
відповідачем.

Доводи представника відповідача з
приводу того, що поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, можливе в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та захисту прав людини, суд
вважає за необхідне зазначити те, що
таке поширення дозволяється у
випадках, визначених законом, а саме, у
порядку ст.ст. 159-166 КПК України.

Розподіляючи судові витрати, суд
керується положеннями ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 209,
212-215, 223 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Інформаційний центр" Міністерства
юстиції України на користь ОСОБА_1 81 082
грн. 62 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
"Інформаційний центр" Міністерства
юстиції України на користь державного
бюджету 810 грн. 83 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя: