Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом, в якому просить суд: розірвати
шлюб між ним та ОСОБА_2 Свої позовні
вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03
серпня 2012 року між ним та ОСОБА_2 був
укладений шлюб. Від даного шлюбу вони
мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Одруження з відповідачкою виявилося
невдалим. Вони втратили почуття любові.
Шлюбні відносини між ними припинені. За
час перебування в шлюбі вони не змогли
встановити відносини довіри та
взаємопорозуміння. Вони проживають
окремо з вересня 2013 року, не ведуть
сумісне господарство, не мають
спільного бюджету.

Позивач в судове засідання не з`явився,
подав до суду заяву, в якій просив суд
розглянути справу у його відсутність,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з`явилася, подала до суду заяву, в якій
просила суд розглянути справу у її
відсутність, позов визнає, проти його
задоволення не заперечує.

Вивчивши матеріали справи, доводи
поданих сторонами заяв, оцінивши
наявні у справі докази, що містяться в
матеріалах справи, суд приходить до
наступного.

Згідно з положенням ст. 112 Сімейного
кодексу України, суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
дошлюбне прізвище - ОСОБА_2,
зареєстрували шлюб у Відділі
реєстрації актів цивільного стану
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві 03 серпня 2012 року, про
що у книзі реєстрації зроблено
відповідний актовий запис за № 869 (а.с.4)

Сторони від шлюбу мають малолітню
дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Згідно положення частини 2 статті 36 та
статті 51 Сімейного кодексу України,
шлюб не може бути підставою для надання
особі пільг чи переваг, а також для
обмеження її прав та свобод, які
встановлені Конституцією України.
Дружина та чоловік мають рівне право на
повагу до своєї індивідуальності,
своїх звичок та уподобань.

За правилом частини 2 статті 104
Сімейного кодексу України, шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного
кодексу України, шлюб припиняється
внаслідок його розірвання за позовом
одного з подружжя на підставі рішення
суду, відповідно до статті 110 цього
Кодексу.

Проголошена Конституцією України
охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони не
проживають разом з 21 вересня 2013 року, з
цього часу не підтримують
сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть
спільне господарство, не мають
спільного бюджету. Позивач категорично
наполягає на розірванні шлюбу,
переконаний, що примирення з
відповідачем не відбудеться.

Шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, який ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка. За таких
обставин, коли обов'язки дружини та
чоловіка зі спільного піклування про
побудову сімейних відносин на почуттях
взаємної любові, поваги, дружби,
взаємодопомоги припинені, подальше
збереження шлюбу є не можливим.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що причини з яких позивач
наполягає на розірванні шлюбу є
обґрунтованими, подальше спільне життя
подружжя і збереження сім'ї стали не
можливим, оскільки сторони проживають
окремо, не підтримують сімейно-шлюбних
стосунків, спільного господарства не
ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні
відносини позивач наміру не має,
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, а тому позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу
України, особа, яка змінила своє
прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу,
має право після розірвання шлюбу
надалі іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу
України, у разі розірвання шлюбу судом
шлюб припиняється у день набрання
чинності рішенням суду про розірвання
шлюбу.

Керуючись ст. ст. 36, 51, 104, 105, 112, 114
Сімейного кодексу України ст.ст. ст.ст.
10, 3, 4, 10, 11, 15, 57, 59-61, 208, 209, 212-215, 218, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві 03 серпня 2012 року
(актовий запис № 869) - розірвати.

Після розірвання шлюбу відновити
дошлюбне прізвище дружини, змінивши
його з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2», прізвище
чоловіка залишити «ОСОБА_2».

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: