Провадження №4-с/761/226/2014
У Х В А Л А

іменем України

29 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого:
судді - Притули Н.Г.

при секретарі:
Паночко О.М.

за участю представника скаржника:
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за скаргою
ОСОБА_2 на дії та постанову старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м.Києві від 10.06.2014 року про
відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду зі скаргою на постанову
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції м. Києва від 10.06.2014 року про
відкриття виконавчого провадження, в
якій просить: визнати дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
незаконними; скасувати постанову про
відкриття виконавчого провадження від
10.06.2014 року.

В своїй скарзі заявниця посилається на
те, що 24.07.2014 року вона отримала
постанову ВДВС Шевченківського РУЮ в м.
Києві від 10.06.2014 року про відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого листа №2-10112/10 від 26.01.2012
року, виданого Шевченківським районним
судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2
боргу у сумі 2 042 337,94 грн. на користь ПАТ
«Альфа-Банк». Заявлену постанову
заявниця вважає неправомірною, так як
вона була направлена 30.06.2014 року, що
фактично позбавило її самостійно
виконати рішення та на час відкриття
виконавчого провадження були
пропущені строки для пред'явлення
виконавчого листа до виконання.

В судовому засіданні представник
заявника вимоги скарги підтримала та
просила її задовольнити.

Державний виконавець у судове
засідання не з'явився, про день час та
місце розгляду справи повідомлена
належним чином, про причини неявки суд
не повідомила.

Відповідно до вимог ч.1 ст.386 Цивільного
процесуального кодексу України (надалі
- ЦПК України) скарга розглядається у
десятиденний строк у судовому
засіданні за участю заявника і
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, рішення, дія чи бездіяльність
якої оскаржуються.

Разом з тим, враховуючи те, що державний
виконавець належним чином
повідомлений про час місце розгляду
справи, а матеріали справи містять усі
необхідні документи для її розгляду,
суд прийшов до висновку про розгляд
справи за відсутності державного
виконавця.

Вислухавши представника скаржника,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні скарги за наступних
підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
26.01.2012 року Шевченківським районним
судом м. Києва було видано виконавчий
лист по справі №2-10112/10 про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк»
боргу в сумі 2 042 337,94 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві Руденко
Н.В. від 10.06.2014 року відкрито виконавче
провадження за даним виконавчим
листом.

Як зазначено в постанові, Боржнику
надано семиденний строк з моменту
винесення постанови для самостійного
виконання.

Згідно ст.19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Стаття 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначає, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частиною 2 статті 17 Закону передбачено,
що підлягають виконанню державною
виконавчою службою виконавчі листи,
які видаються судами.

Частина 1 статті 22 Закону України «Про
виконавче провадження» визначає, що
інші виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання протягом року,
якщо інше не передбачено законом.

Частина 1 статті 24 Закону України «Про
виконавче провадження» визначає, що
державний виконавець відмовляє у
прийнятті до провадження виконавчого
документа, строк пред'явлення для
примусового виконання якого
закінчився, про що виносить відповідну
постанову.

Частина 1 статті 25 Закону України «Про
виконавче провадження» визначає, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Як пояснила в судовому засіданні
представник заявниці, судом було
продовжено строк на пред'явлення
виконавчого листа до виконання, але в
ухвалі суду не вірно зазначено дата
рішення суду.

Як вбачається з копії ухвали
Шевченківського районного суду м.Києва
від 03.06.2013 року, судом було задоволено
заяву ПАТ «Альфа-Банк» про поновлення
строків пред'явлення виконавчого
документа та поновлено строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, а саме: виконавчого листа
№2-10112/110, виданого на виконання рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 26.01.2012 року про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за договором №800000346 від
11.06.2007 року у сумі 2 040 517,94 грн., судового
збору у сумі 1 700,00 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справі у сумі 120,00 грн.

Так як з ухвали вбачається, що
зазначено вірний номер договору, дата
його укладення та сума, яка стягнута за
рішенням суду, тому суд приходить до
висновку, що пояснення представника
заявниці про те, що дана ухвала
стосується іншої справи не
заслуговують на увагу.

А тому, так як ухвала суду набрала
чинності не раніше 09.06.2013 року (копія
ухвали із відміткою суду про набрання
нею законної сили суду надана не була),
стягувач звернувся із заявою про
примусове виконання рішення суду 06.06.2014
року, що в межах річного строку,
встановленого діючим законодавством,
тому суд приходить до висновку, що
державний виконавець при винесенні
постанови про відкриття виконавчого
провадження діяв в межах Закону
України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення (ч.1 ст.19
Закону України «Про виконавче
провадження»).

Частина 2 статті 25 Закону України «Про
виконавче провадження» визначає, що у
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Як зазначено в постанові, Боржнику
надано семиденний строк з моменту
винесення постанови для самостійного
виконання.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові (ч.5 ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
заявниця, яка є Боржником у виконавчому
провадженні, не зверталась до
державного виконавця із клопотанням
про продовження строків на самостійне
виконання виконавчого листа, не
ознайомлювалась з виконавчим
провадженням. А тому оскільки заявниця
не позбавлена можливості звернутись до
державного виконавця із клопотанням
про продовження строків на самостійне
виконання, судом не встановлено вини
безпосередньо державного виконавця в
направленні копії постанови 30.06.2014
року, тому суд не вбачає підстав для
задоволення скарги ОСОБА_2 в частині
визнання дій державного виконавця
незаконними.

Сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи (ст. 383 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи (ч.2 ст. 387 ЦПК України).

Таким чином, оскільки в судовому
засіданні не встановлено
обґрунтованості скарги, тому суд не
вбачає підстав для задоволення вимог
скарги.

На підставі вище викладеного,
керуючись Законом України «Про
виконавче провадження», ст.ст.3, 57, 58, 60,
208 - 210, 218, 223, 231, 383 - 389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії та
постанову старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.Києві
від 10.06.2014 року про відкриття
виконавчого провадження - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом
п'яти днів з дня її проголошення через
Шевченківський районний суд м.Києва до
Апеляційного суду м.Києва. Сторона, яка
приймала участь у справі, але не була
присутня при проголошенні ухвали може
її оскаржити протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

СУДДЯ:
Н.Г.Притула