Ухвала

іменем україни

09 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом костьолу
римсько-католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя до Виконавчого
комітету Старокостянтинівської
міської ради Хмельницької області,
ОСОБА_3, третя особа - Благодійне
Братство Менших Братів Капуцинів при
Житомирській дієцезії
Римо-католицької церкви, про визнання
незаконними та скасування
розпорядження відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області, свідоцтва про
право власності на квартиру та
визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и л а:

Костьол римсько-католицької парафії
Святого Іоанна Хрестителя звернувся до
суду з позовом до Виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області, ОСОБА_3, третя
особа - Благодійне Братство Менших
Братів Капуцинів при Житомирській
дієцезії Римо-католицької церкви, про
визнання незаконними та скасування
розпорядження відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області, свідоцтва про
право власності на квартиру та
визнання права власності на квартиру.

При цьому позивач посилався на те, що
рішенням виконавчого комітету
Хмельницької обласної ради народних
депутатів від 16 жовтня 1991 року № 173
громаді Римсько-католицької церкви м.
Старокостянтинів передано у власність
культову будівлю, пам'ятку архітектури
-будівлю костьолу із монастирем та
господарськими спорудами.

Рішенням виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
від 15 березня 2012 року позивачу
відмовлено у безоплатному поверненні
квартири АДРЕСА_1 через відсутність
доказів належності спірної квартири
конфесії в минулому та через
реєстрацію права власності на цю
квартиру за ОСОБА_4

Зазначав, що будівлі зі спірною
квартирою по по АДРЕСА_1 були
побудовані для обслуговування
головної речі - Костьолу Святого Іоанна
Хрестителя і пов'язані з нею спільним
призначенням, тому є її приналежністю.

Вважав, що орган приватизації
Старокостянтинівської міської ради не
мав права надавати дозвіл на
приватизацію спірної квартири в
культовій будівлі монастиря, оскільки
ця квартира підлягала поверненню
релігійній громаді, тому розпорядження
про передачу спірної квартири у
власність та свідоцтва про право
власності на квартиру є незаконними та
підлягають скасуванню.

Ухвалою Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 12 березня 2014 року до участі в справі
залучено ОСОБА_3, яка є
правонаступником ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 29 квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 11 червня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі костьол
римсько-католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя просить зазначені
судові рішення скасувати, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Судом установлено, що костьол Іоанна
Хрестителя і при ньому монастир Ордену
Менших Братів Капуцинів були
побудовані в м. Старокостянтинів у
1751-1778 роках для задоволення духовних
потреб у релігійній службі для
християн римо-католицького визнання.
Зазначені культові будівлі діяли до 1935
року.

Оскільки відповідно до ст. 366
Адміністративного кодексу Української
PCP 1927 року все майно церковних і
релігійних громад в Україні було
визнано державною власністю, костьол
Святого Іоанна Хрестителя разом з
монастирем та іншими господарськими
спорудами вибув з володіння парафії та
використовувався не за призначенням.

Так, будівля костьолу знаходилась на
балансі відділу культури виконавчого
комітету Старокостянтинівської
районної ради народних депутатів і в
ній розміщався районний Будинок
культури, а дві будівлі монастиря були
переобладнані під житлові будинки та
передані на баланс
Старокостянтинівській ЖЕК.

До прийняття Закону України «Про
свободу совісті та релігійні
організації» виконавчий комітет
Старокостянтинівської районної ради
народних депутатів своїми рішеннями
від 14 червня 1989 року № 103, від 19 грудня
1989 року № 213, від 26 квітня 1990 року № 93
спочатку передав безкоштовно общині
римсько-католицької церкви приміщення
шахового клубу площею 75 кв. м, зал
костьолу і службове приміщення для
служителя, а потім все приміщення
районного Будинку культури.

Рішенням виконавчого комітету
Хмельницької обласної ради народних
депутатів від 16 жовтня 1991 року № 173
зареєстровано статут громади
Римсько-католицької церкви м.
Старокостянтинів та зобов'язано відділ
культури виконавчого комітету
Старокостянтинівської районної ради
передати зі свого балансу у власність
громади Римсько-католицької церкви м.
Старокостянтинів культову будівлю,
пам'ятку архітектури.

У період з 1991 року до 2009 року виконавчий
комітет Старокостянтинівської міської
ради більшість жилих приміщень, що
знаходились в будівлі по АДРЕСА_1, зняв
з балансу ЖЕК і передав до власності
громади Римсько-католицької церкви м.
Старокостянтинів.

Згідно зі свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно, виданим
виконавчим комітетом
Старокостянтинівської міської ради 16
лютого 2004 року, за
Старокостянтинівською громадою
Римо-католицької церкви м.
Старокостянтинів зареєстровано право
власності на нежитлову будівлю -
будівлю костьолу з монастирем та
господарські споруди по АДРЕСА_1.

З 11 грудня 2011 року загальними зборами
громади Римсько-католицької церкви м.
Старокостянтинів змінено назву
релігійної організації на костьол
Римсько-Католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя.

Згідно з довідкою управління культури,
туризму і курортів Хмельницької
обласної державної адміністрації від 27
серпня 2012 року № 02-1696 лише костьол
Іоанна Хрестителя в м.
Старокостянтинів Хмельницької області
є пам'яткою архітектури та
містобудування національного
значення. Приміщення монастиря та мури
на обліку як об'єкти культурної
спадщини не перебувають.

Будинок по АДРЕСА_1 знаходиться на
балансі Старокостянтинівської ЖЕК, що
підтверджується повідомленням від 10
квітня 2013 року № 206.

Частину житлових приміщень, в тому
числі спірну квартиру АДРЕСА_1 комітет
Старокостянтинівської міської ради
відмовився передати позивачу через те,
що ця квартира перебуває у власності
ОСОБА_4

Зазначені обставини підтверджуються
матеріалами справи, а також
встановлені рішенням
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 06 грудня 2013
року в цивільній справі № 2/683/47/2013 за
аналогічними позовними вимогами
костьолу римсько-католицької парафії
Святого Іоанна Хрестителя до
Виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
незаконними та скасування
розпоряджень відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради і
свідоцтв про право власності на
квартири.

Судом установлено, що на підставі
рішення виконкому
Старокостянтинівської міської ради
народних депутатів від 24 березня 1993
року № 45 проведено поділ особового
рахунку квартири АДРЕСА_1 на два
особових рахунка: ізольовану житлову
кімнату площею 10,75 кв. м і кухню площею
5,25 кв. м залишено за ОСОБА_4, а
двокімнатну частину квартири площею 33
кв. м і кухню площею 10 кв. м залишено за
ОСОБА_7

ОСОБА_4 з 06 жовтня 1987 року значилась
зареєстрованою у АДРЕСА_1.

Розпорядженням відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради
від 16 грудня 2002 року № 5753 у приватну
власність ОСОБА_4 передано квартиру
АДРЕСА_1. На підставі вказаного
розпорядження 10 січня 2003 року їй видано
свідоцтво про право власності на
вказану квартиру та проведено державну
реєстрацію права власності.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, єдиною її
спадкоємицею, яка у встановленому
законом порядку прийняла спадщину, є її
донька ОСОБА_3

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, відмовляючи
в позові, посилався на те, що на момент
приватизації квартира АДРЕСА_1
знаходилась у житловому фонді
Старокостянтинівської міської ради,
тому відділ приватизації
Старокостянтинівської міської ради
правомірно прийняв розпорядження про
передачу цієї квартири у власність
ОСОБА_4 та видав свідоцтво про право
власності на цю квартиру.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що зазначені судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права;
наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу костьолу
римсько-католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя відхилити.

Рішення Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 29 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 11 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
О.І. Євтушенко

В.І. Журавель