Справа № 573/2171/14-ц
Номер провадження 2/573/540/14
РІШЕННЯ

іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської
області в складі:

головуючої судді:
Свиргуненко Ю. М.,

при секретарі: Федорченко Г.
В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Білопіллі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Кальченківської сільської ради
Білопільського району Сумської
області, третя особа: Білопільська
державна нотаріальна контора Сумської
області про визнання права власності
на земельну частку (пай) в порядку
спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Кальченківської
сільської ради Білопільського району
Сумської області про визнання права
власності на земельну частку (пай) в
порядку спадкування за заповітом. Свої
вимоги позивачка мотивувала тим, що її
батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Разом
із матір'ю в с. Воронине Білопільського
району проживала її сестра ОСОБА_3.
Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Після смерті тітки відкрилась спадщина
на земельну частку (пай) для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва у землях
сільськогосподарського
акціонерно-пайового товариства
закритого типу «Кальченківське»
розміром 4,14 в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі. ОСОБА_5 як спадкоємець
другої черги фактично прийняла
спадщину після сестри, але юридично її
не оформила. ІНФОРМАЦІЯ_3 року її мати
померла. Таким чином, після смерті
останньої відкрилась спадщина, в тому
числі й на вищевказану земельну частку
(пай). Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_1 звернулась до суду з даним
позовом, в якому просила визнати за нею
право власності на земельну частку
(пай) для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва у
землях сільськогосподарського
акціонерно-пайового товариства
закритого типу «Кальченківське»
розміром 4,14 умовних кадастрових га без
визначення меж цієї частки в натурі, в
порядку спадкування за заповітом після
матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

23 жовтня 2014 року від представника
позивачки за довіреністю ОСОБА_6 до
канцелярії суду надійшла заява про
уточнення позовних вимог, в якій
останній просив суд визнати за ОСОБА_1
право власності на земельну частку
(пай) у землі, яка перебуває у
колективній власності
сільськогосподарського
акціонерно-пайового товариства
закритого типу «Кальченківське»,
розміром 4,14 в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі (на місцевості),
посвідчену сертифікатом на право на
земельну частку (пай) серії №004129,
виданим Білопільською районною
державною адміністрацією 09 квітня 1996
року на підставі рішення Білопільської
райдержадміністрації від 05 квітня 1996
року №106, в порядку спадкування за
заповітом після матері.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не
з'явилась. Представник останньої за
довіреністю ОСОБА_6 надав письмову
заяву про розгляд справи без його
участі.

Представник відповідача -
Кальченківської сільської ради
Білопільського району Сумської
області в судове засідання також не
з'явився. Сільський голова листом
повідомив, що з позовом згодний, просив
розглянути справу без участі
представника сільради.

Представник третьої особи -
Білопільської державної нотаріальної
контори Сумської області в судове
засідання не з'явився, надіслав
письмову заяву про розгляд справи без
його участі.

У зв'язку з неявкою сторін, третьої
особи, суд розглядає справу без їх
участі, на підставі наявних у справі
доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197
ЦПК України без фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши
матеріали справи та оцінивши їх в
сукупності, суд приходить до наступних
висновків.

Суд вважає, що до даних правовідносин
слід застосовувати норми Цивільного
кодексу Української РСР 1963 року, який
діяв на час їх виникнення, а також норми
нині діючого Цивільного кодексу
України.

Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963
року спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки воно
не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом
відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця, а при оголошенні
його померлим - день, зазначений в
статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК Української РСР
спадкоємцями можуть бути особи, що були
живими на момент смерті спадкодавця, а
також діти померлого, зачаті при його
житті і народженні після його смерті.

У відповідності до ст. 530 ЦК Української
РСР в редакції закону 1963 року при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
другої черги, або при неприйнятті ними
спадщини, а також в разі, коли всі
спадкоємці першої черги не
закликаються до спадкування,
успадковують у рівних частках: брати і
сестри померлого, а також дід та бабка
померлого як з боку батька, так і з боку
матері (друга черга).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину: якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що
спадкоємці, закликані до спадкоємства,
можуть одержати в нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини свідоцтво
про право на спадщину.

Судом встановлено, що матір'ю позивачки
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 була ОСОБА_5 (а. с.
7-8).

Рідною сестрою матері позивачки була
ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами
справи (а. с. 9).

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року
(а. с. 11).

Відповідно до наявної в матеріалах
справи копії сертифіката на право на
земельну частку (пай) серії СМ №004129,
виданого Білопільською районною
державною адміністрацією 09 квітня 1996
року на підставі рішення Білопільської
райдержадміністрації від 05 квітня 1996
року №106, ОСОБА_3 належало право на
земельну частку (пай) у землі, яка
перебуває у колективній власності
сільськогосподарського
акціонерно-пайового товариства
закритого типу «Кальченківське»,
розміром 4,14 в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі (на місцевості),
нормативною грошовою оцінкою 46 976
грн.(а. с. 11, 13).

З довідки Кальченківської сільської
ради від 07 серпня 2014 року вбачається, що
ОСОБА_3 постійно до дня смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 року проживала та була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1
разом зі своєю сестрою ОСОБА_5. Заповіт
від імені ОСОБА_3 виконкомом
Кальченківсьї сільської ради не
посвідчувався. Після смерті ОСОБА_3,
ОСОБА_5 розпорядилась особистими
речами померлої та фактично прийняла
спадщину після неї, але юридично її не
оформила (а. с. 12).

У відповідності до інформаційної
довідки зі Спадкового реєстру від 22
жовтня 2014 року спадкова справа після
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
не заводилась (а. с. 27).

Таким чином, у судовому засіданні
доведено, що мати позивачки ОСОБА_5
набула право на земельну частку (пай) у
землі, яка перебуває у колективній
власності сільськогосподарського
акціонерно-пайового товариства
закритого типу «Кальченківське»,
розміром 4,14 в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі (на місцевості) в
порядку спадкування за законом, шляхом
фактичного прийняття спадщини сестри
ОСОБА_3, але свідоцтво про право на
спадщину в нотаріальній конторі не
отримала.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 (а. с. 10).

У відповідності до заповіту,
посвідченого Кальченківською
сільською радою 08 лютого 2002 року за
реєстровим №12, ОСОБА_5 все своє майно
заповіла ОСОБА_1 - позивачці у справі (а.
с. 30)

Згідно довідки Кальченківської
сільської ради від 01 жовтня 2014 року
ОСОБА_5 постійно до дня смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 року проживала та була
зареєстрована в АДРЕСА_1 разом із своєю
донькою ОСОБА_1. Заповіт від імені
ОСОБА_5 посвідчувався виконкомом
Кальченківсьї сільської ради 08 лютого
2002 року за №12, реєстраційний номер у
Спадковому реєстрі 40889522. Заповіт не
змінювався і не відмінявся. Після
смерті ОСОБА_5 донька останньої ОСОБА_1
розпорядилася предметами домашнього
вжитку та особистими речами померлої
та фактично прийняла спадщину після
матері (а. с. 12).

Відповідно до свідоцтв про право на
спадщину за заповітом, виданих
державним нотаріусом Білопільської
державної нотаріальної контори 29
жовтня 2004 року, зареєстрованих в
реєстрі за №1379, спадкоємцем майна
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
за заповітом, посвідченим
Кальченківської сільською радою
Білопільського району Сумської
області 08 лютого 2002 року за реєстровим
№ 12, є ОСОБА_1 - позивачка у справі (а. с.
23).

Згідно інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру від 22 жовтня 2014 року
спадкова справа після ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, заведена за
заявою позивачки (а. с. 26).

Статтею 1216 ЦК України 2003 року
визначено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця) до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 нині діючого
Цивільного кодексу України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті
особи або день, з якого вона
оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач
може призначити своїми спадкоємцями
одну або кілька фізичних осіб,
незалежно від наявності у нього з цими
особами сімейних, родинних відносин, а
також інших учасників цивільних
відносин.

У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК
України спадкоємець, який прийняв
спадщину, може одержати свідоцтво про
право на спадщину. Відсутність
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України 2003
року правом власності є право особи на
річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України 2004 року визначено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. При цьому право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК
України право власності на землю
(земельну ділянку) набувається і
здійснюється відповідно до закону.
Право власності на земельну ділянку
поширюється на поверхневий (ґрунтовий)
шар у межах цієї ділянки, на водні
об'єкти, ліси, багаторічні насадження,
які на ній знаходяться, а також простір,
що є над і під поверхнею ділянки,
висотою та глибиною, які необхідні для
зведення житлових, виробничих та інших
будівель і споруд.

За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного
кодексу України громадяни України
набувають право власності на земельні
ділянки на підставі прийняття
спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п. 11
своєї постанови «Про судову практику
справах про спадкування» від 30 травня
2008 року роз'яснив, що при вирішенні
спору про спадкування права на
земельну частку (пай) основним
документом, що посвідчує таке право, є
сертифікат про право на земельну
частку (пай).

Згідно п. 17 Перехідних положень
Земельного кодексу України від 25
жовтня 2001 року сертифікати на право на
земельну частку (пай), отримані
громадянами, вважаються
правовстановлюючими документами при
реалізації ними права вимоги на
відведення земельної частки (паю) в
натурі (на місцевості) відповідно до
законодавства.

Сертифікати на право на земельну
частку (пай) є дійсними до виділення
власникам таких часток (паїв) у натурі
(на місцевості) земельних ділянок та
видачі їм державних актів на право
власності на землю.

Аналогічні положення закріплені і в п.
24 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 16 квітня 2004 року «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» зі змінами і
доповненнями.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позивачка має
право на земельну частку (пай) для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
сільськогосподарському
акціонерно-пайовому товаристві
закритого типу «Кальченківське»
розміром 4,14 в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі, що залишилась після
смерті матері ОСОБА_5 Однак, вона
позбавлена можливості отримати у
нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину за заповітом і вільно
розпоряджатися спадковим майном у
зв'язку з тим, що оригінал сертифікату
на право на земельну частку (пай)
втрачений.

Таким чином, суд вважає за можливе
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та
визнати за останньою право власності
на земельну частку (пай) у землі, яка
перебуває у колективній власності
сільськогосподарського
акціонерно-пайового товариства
закритого типу «Кальченківське»,
розміром 4,14 в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі (на місцевості) в
порядку спадкування за заповітом після
матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 524, 525, 527, 530, 549, 560 Цивільного кодексу
Української РСР 1963 року, ст. ст. 316, 328, 373,
1216, 1218, 1220, 1223, 1233, 1235, 1296 ЦК України 2004
року, ст. ст. 81 Земельного Кодексу,
Постанова Пленуму Верховного Суду
України №7 від 16 квітня 2004 року «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» зі змінами і
доповненнями, Постанова Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику справах про спадкування» від
30 травня 2008 року, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209,
212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Кальченківської
сільської ради Білопільського району
Сумської області, третя особа:
Білопільська державна нотаріальна
контора Сумської області про визнання
права власності на земельну частку
(пай) в порядку спадкування за
заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за заповітом після матері
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
право власності земельну частку (пай) у
землі, яка перебуває у колективній
власності сільськогосподарського
акціонерно-пайового товариства
закритого типу «Кальченківське»,
розміром 4,14 в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі (на місцевості),
посвідчену сертифікатом на право на
земельну частку (пай) серії СМ №004129,
виданим Білопільською районною
державною адміністрацією 09 квітня 1996
року на підставі рішення Білопільської
районної державної адміністрації від 05
квітня 1996 року №106 на ім'я ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
через Білопільський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: