Справа № 452/2064/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"30" жовтня 2014 р.
м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд
Львівської області

у складі:
головуючого - судді Галина В.П.

при
секретарі Задорожній В.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Самборі
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Овертранс» до ОСОБА_1 про
відшкодування майнової шкоди в порядку
регресу,-

в с т а н о в и в:

ТзОВ «Овертранс» в особі директора
ОСОБА_2 звернулось до суду з цим
позовом посилаючись на те, що
відповідно до наказу № 95-к від 17.05.2013
року відповідач ОСОБА_1 був прийнятий
на посаду водія автотранспортних
засобів у вказане товариство. 20.05.2013
року для виконання покладених на водія
обов'язків між ТзОВ «Овертранс» та
ОСОБА_1 укладено договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність, згідно якого
відповідач прийняв на себе повну
матеріальну відповідальність за
забезпечення збереження ввірених йому
підприємством матеріальних цінностей
у відповідності до ст. 135-1 КЗпП України.

26.05.2014 року ОСОБА_1 було направлено у
відрядження з метою виконання
внутрішніх та міжнародних вантажних
перевезень на автомобілі марки VOLVO FH42T
реєстраційний номер НОМЕР_3 з нпричепом
SCHWARZMULLER S-1, реєстраційний номер НОМЕР_2
за маршрутом:

- Україна ( м. Львів на підприємство ПАТ
«Карлсберг Україна» - Україна (м.
Мукачево на підприємство СОХ ТОВ
«Закарпатська підгрупа" );

- Україна ( м. Мукачево на підприємство
ЕНО Меблі ЛТД) - Королівство Нідерланди
( м. Oosterhout на підприємство ІКЕА Distribution
Center BeneIux NV );

- Королівство Нідерланди ( м. VenIo на
підприємство Access Business Group InternationaI B.V. ) -
Україна ( м. Київ на підприємство ТОВ
«Емвей Україна»);

- Україна ( м. Київ на підприємство ТзОВ
«Промислово-фінансова група
«Нафтохім») - Україна ( с. Хильчиці,
Золочівського району, Львівської
області на підприємство ТзОВ «Д-МІКС
Україна» та с. Жорниська, Яворівського
району, Львівської області. На
підприємство ТзОВ «Провімі»).

02.06.2014 року працівниками поліції
Королівства Нідерланди об 11 год. 25 хв. у
м.Моердік було здійснено перевірку на
дорозі та виявлено у діях водія ОСОБА_1
порушення п.8 ст. 15 Постанови Ради ЄЕС №
3821/85: Забороняється фальсифікувати,
приховувати чи знищувати дані, які
записані на плівці запису,
зберігаються на записуючому пристрої,
на картці водія чи на роздруківці із
записуючого пристрою, як зазначено в
ОСОБА_4 Те саме стосується будь-яких
маніпуляцій із записуючими пристроями,
плівками запису чи картками водія, що
можуть сфальсифікувати, приховати чи
знищити дані і/або інформацію в
друкованому вигляді. Заборонено
встановлювати на транспортному засобі
будь-які пристрої,

які можна використати з цією метою» та
застосовано санкцію - адміністративний
штраф у розмірі 5900,00 (п'ять тисяч
дев'ятсот ) Євро.

З метою стягнення суми штрафу з винного
водія, відповідача по справі,
працівниками поліції Королівства
Нідерланди було застосовано по
відношенню до ТзОВ «Овертранс»
тимчасове вилучення його
майна-транспортних засобів VOLVO FH42T
реєстраційний номер НОМЕР_3 з нпричепом
SCHWARZMULLER S-1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

06.06.2014 року ТзОВ «Овертранс» здійснило
оплату адміністративного штрафу
ОСОБА_1 у вказаній сумі, сплативши при
цьому комісію за перевід коштів у сумі
250 грн. (двісті п'ятдесят гривень) 00 коп.

20.06.2014 року наказом № 99-К було звільнено
ОСОБА_1 з посади водія ТзОВ «Овертранс»
у відповідності до поданої ним заяви.

Із врахуванням наведених обставин,
просять стягнути із відповідача у
користь ТзОВ «Овертранс» вартість
матеріального збитку заподіяного
товариству, яка становить 94 910 грн. 20
коп., а також 250 грн. сплаченої комісії
за перевід коштів в іноземній валюті і
сплачений ними судовий збір.

В подальшому представником позивача
02.09.2014 року представлено заяву про
збільшення позовних вимог, де
зазначено, що з відповідача ОСОБА_1 слід
стягнути у користь ТзОВ «Овертранс»
матеріальну шкоду в розмірі 105785 грн. 19
коп., завдану ним під час виконання
трудових обов'язків (з врахуванням
інформації про офіційний курс гривні
по відношенню до іноземної валюти
станом на 29.08.2014 р.) та судовий збір у
повному обсязі.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_5 підтримав позов у
повній мірі у відповідності до поданої
заяви про збільшення позовних вимог,
просив позов задовольнити. Додатково
пояснив, що відповідача було прийнято
на посаду водія, який здійснює
міжнародні вантажні перевезення і
відповідно 20.05.2013 року для виконання
покладених на нього обов'язків водія, з
ним укладено договір «Про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність» у відповідності до
ст. 135-1 КЗпП України. У відповідності до
Постанови Держкомпраці СРСР,
Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1997 року №
447/24 затверджено перелік посад і робіт,
з якими можуть укладатись договори про
повну матеріальну відповідальність.
Даний договір із відповідачем укладено
у чіткій відповідності до
законодавства України.

З моменту прийняття відповідача на
роботу та до моменту його звільнення,
за ним був закріплений транспортний
засіб. Жоден працівник за цей період не
виконував зовнішніх і внутрішніх
вантажних перевезень цим автомобілем.
Даний автомобіль було обладнано
цифровим тахографом у заводській
комплектації. Підприємством вчасно
проведено його перевірку, що свідчить
протокол перевірки технічного стану
транспортного засобу від 26.03.2014 року.

02.06.2014 року було здійснено перевірку
транспортного засобу відповідача. В
діях водія працівниками поліції
Королівства Нідерланди було виявлено
порушення. Документи ним були
підписані без зауважень і застережень.

На підприємстві є наказ, де
передбачено, що транспортний засіб
яким керував відповідач, закріплений
за ним. Технічне обслуговування
здійснюється після кожного рейсу.
Перед виїздом на лінію є інженерна
служба - інженер - механік. Підпис на
шляховому листі, здійснений інженером -
механіком, підтверджує технічну
справність автомобіля. Цифровий
тахограф відображає режим роботи. Його
пошкодив відповідач.

Відповідач ОСОБА_1 пред'явлений до
нього позов не визнав. Додатково
пояснив, що 26.05.2014 року він був
відправлений позивачем у відрядження в
м. Мукачево на завантаження в сторону
Україна-Голандія. Завантажившись він
відправився в рейс. 02.06.2014 року в
понеділок зранку розвантажившись на
даній фірмі, де було передбачено, він
рухався на завантаження, згідно
повідомлення, наданого логістом на
його мобільний телефон. Транспортна
поліція Голандії, яка здійснює там
патрулювання автомобілями та
мотоциклами, звела його для перевірки.
Такі перевірки здійснюються вибірково.
Приїхавши на спеціальну стоянку, став у
чергу. Також там були присутні робочі
із сервісного обслуговування.

Документи на вантаж, всі ліцензії,
перевіряла транспортна поліція. Також
була здійснена перевірка всього
технічного стану автомобіля їхніми
робочими.

Після цієї перевірки до нього підійшов
інспектор, представившись запитав якою
мовою вони будуть спілкуватись. Був
присутній перекладач, який володів
російською мовою.

Найперше було перевірено його чіп
(карточку водія) і з'ясували як він їхав,
коли відпочивав, чи не перевершив час
водіння. За кордоном ці показники дуже
суворо перевіряються. Зчитували дані
«тахо», яке пише роботу автомобіля, а
карточка - роботу водія. Карточка
присутня при водієві. Коли водій після
рейсу залишає автомобіль, дану
карточку має забрати із собою. Ця
карточка завжди має бути разом із
водієм. Інформація на ній зберігається
28 днів. На «тахо» зберігається
інформація цілий рік. Пам'ять дозволяє
зчитати «тахо» лише за останні три
місяці ( хто сидів за кермом, як їхав,
коли відпочивав). При зчитуванні
інформації з його карточки водія та з
«тахо», працівники поліції віддалились
для перевірки. Прийшли з ноутбуком і
зчитали електронний блок управління
автомобілем, зробили комп'ютерну
діагностику, після чого знову
віддалились у автомобіль та
проаналізували ці всі дані. Вийшов
інспектор і повідомив про проблеми,
причому не у водія, а у автомобілі. Він
здивувався і намагався все з'ясувати.

Серед тих усіх помилок, що були
виявлені йому пояснили, що ці помилки
не дозволяють даному автомобілю
здійснювати міжнародні перевезення.
Йому потрібно зконтактуватись із
фірмою і вона повинна заплатити штраф,
бо таке у них карається законом і
передбачений штраф. Він зателефонував
у фірму до ОСОБА_6 - це начальник колони
даної фірми і пояснив ситуацію.

При перевірці з'ясовували чи є в
автомобілі вантаж, вантажу не було.
Також просили від'єднати причеп, щоб
могли все з'ясувати. І власне коли він
відчепив причеп, вони зауважили датчик
швидкості, який стоїть на коробці.
Кришка була не на своєму місці. Цей
датчик швидкості який стоїть на
коробці, інформує «тахо» про рух
автомобіля.

На фірмі, яка обслуговує цей
автомобіль, приблизно пів року тому
міняли зчеплення. Можливо самі робочі
недодивились.

Він свою роботу виконував, власної вини
він тут не бачить. Щодо пояснювальної
записки, яка є у матеріалах справи, то
два останні абзаци, які є в ній, він
писав під диктовку начальника колони
ОСОБА_6, оскільки хотів щоб йому вчасно
повернули трудову книжку та всі
розрахункові кошти.

Якби були виявлені порушення в нього,
то на нього би склали окремий протокол,
конкретно на його ім'я.

Після проведеної перевірки і виявлених
порушень інспектор сказав йому
залишити машину і забравши свої
особисті речі, самостійно добиратись
додому. Однак він зателефонував на
фірму, повідомив про інцидент і йому
сказали чекати до п'ятниці. Фірма
оплатила штраф. Підписи він поставив за
те, що отримав квитанції. Квитанція
представлена на фірму, а не на водія.

Представник відповідача ОСОБА_7 позов
заперечила та пояснила, що порушення
працівниками поліції були виявлені на
автомобілі, а не на карточці водія
відповідача. Там не було виявлено
порушень режиму роботи. За стан
прикріплення кришки датчика імпульсів
відповідає виробник. Штраф був
накладений на підприємство. Випуск на
лінію технічно несправного автомобіля
було здійснено підприємством. Водій не
відповідає за такі недоліки.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, свідків,
з'ясувавши всі обставини справи і
перевіривши їх доказами, суд прийшов до
висновку, що позов не підлягає до
задоволення виходячи з наступних
підстав:

Судом встановлено, що згідно копії
наказу № 95-к від 17.05.2013 року про
прийняття на роботу, ОСОБА_1 прийнятий
на роботу у ТзОВ «Овертранс» з 20.05.2013
року у автоколону, назва професії -
водій автотранспортних засобів. ( а.с. 9).

Із копії договору «Про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність» від 20.05.2013 року
вбачається, що з метою збереження
матеріальних цінностей, які належать
ТзОВ «Овертранс», керівник
підприємства ОСОБА_2 та працівник
ОСОБА_1 уклали угоду, де серед
перерахованих пунктів зазначено, що
працівник являється водієм
автотранспортних засобів. ( а.с. 10).

Із копій представлених позивачем
документів, по факту виявленого
правопорушення працівниками поліції
Королівства Нідерланди м. Моердік
вбачається - суть даного
правопорушення, дані пов'язані з його
оформленням, представлений до оплати
штраф, документи пов'язані з його
оплатою. ( а.с. 11-19, 22-23).

Згідно копії пояснювальної записки,
написаної ОСОБА_1, відомо про пояснення
відповідача, датовані 19.06.2014 року. ( а.с.
20).

Із копії наказу № 99-к про звільнення
від 20.06.2014 року представленого ТзОВ
«Овертранс» відомо, що ОСОБА_1, назва
професії - водій автотранспортних
засобів, звільнений за власним
бажанням, ст. 38 КЗпП України на підставі
поданої ним заяви. ( а.с. 21).

Також із представлених позивачем
товарно-транспортних накладних відомо
зокрема, що вантаж наданий у
перевезення у стані, що відповідає
правилам перевезень відповідних
вантажів, наведені інші дані що
стосуються вантажу. ( а.с. 26, 30, 31).

Із копії протоколу № 3/01890 від 26.03.2013
року відомо про дані перевірки та
адаптації тахографа до транспортного
засобу VOLVO, номерний знак НОМЕР_3,
ідентифікаційний номер 8В 508647;
перевізник - ТзОВ «Овертранс». ( а.с. 60).

Із копії диплому спеціаліста серія ВК
№ 17404045 від 31.12.2001 року відомо, що ОСОБА_1
закінчив у 2001 році Національний
університет «Львівська політехніка» і
отримав повну вищу освіту за
спеціальністю «Системи управління і
автоматики» та здобув кваліфікацію
інженера з комп'ютерних систем. ( а.с. 61).

Із копії протоколу № 00003-00233-14 від 25.03.2014
року відомо про перевірку технічного
стану транспортного засобу VOLVO FH42T
реєстраційний номер НОМЕР_3. ( а.с. 73).

Із копії подорожнього листа № 413955
вантажного автомобіля в міжнародному
сполученні від 27.05.2014 р. серія 12 ААБ
відомо про наявні записи: автомобіль
VOLVO FH42T реєстраційний номер НОМЕР_3
технічно справний, виїзд дозволено
механіком підпис; автомобіль в
технічно справному стані прийняв водій
підпис. ( а.с. 85).

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні
пояснив, що являється начальником
автоколони у ТзОВ «Овертранс».
Відповідач являвся його підлеглим. В
подальшому даний свідок надав
пояснення шляхом зачитування
інформації із друкованого аркуша.
Вказаний свідок не міг пояснити суду,
чи перевіряється автомобіль перед
рейсом. Також йому не відомо, чи
проводився ремонт даного автомобіля
перед перевіркою 25.03.2014 р. щодо
технічного стану автомобіля. Не міг
конкретно пояснити, яке порушення було
виявлено працівниками поліції
Королівства Нідерланди.

Згідно п.1 ст. 134 КЗпП України,
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадку, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до статті 135 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність може
бути укладено підприємством,
установою, організацією з працівниками
(що досягли вісімнадцятирічного віку),
які займають посади або виконують
роботи, безпосередньо зв'язані із
зберіганням, обробкою, продажем
(відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей. Перелік таких
посад і робіт, а також типовий договір
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджуються в
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України.

Пленум Верховного Суду України в п. 8
постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками» від 29
грудня 1992 року № 14 роз'яснив, що
розглядаючи справи про матеріальну
відповідальність на підставі
письмового договору, укладеного
працівником з підприємством,
установою, організацією, про взяття на
себе повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості

майна та інших цінностей (недостача,
зіпсуття), переданих йому для
зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134
КЗпП України), суд зобов'язаний
перевірити, чи належить відповідач до
категорії працівників, з якими згідно
зі ст. 135-1 КЗпП України може бути
укладено такий договір, та чи був він
укладений. За відсутності цих умов на
працівника за заподіяну ним шкоду може
бути покладено лише обмежену
матеріальну відповідальність, якщо
згідно з чинним законодавством
працівник з інших підстав не несе
матеріальної відповідальності у
повному розмірі шкоди. (постанова ВСУ
від 25.04.2012 р. у справі № 6-16 цс 12).

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1191 ЦК України,
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного
Суду України N14 від 29.12.92 «Про судову
практику в справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам,
установам, організаціям їх
працівниками» суд у кожному випадку
зобов'язаний з'ясувати: наявність
прямої дійсної шкоди та її розмір;
якими неправомірними діями її
заподіяно і чи входили до функцій
працівника обов'язки, неналежне
виконання яких призвело до шкоди; в
чому полягала його вина; в якій
конкретно обстановці заподіяно
шкоду; чи були створені умови, які
забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника.

Отже, аналізуючи представлені докази
та пояснення учасників судового
розгляду у їх сукупності слід прийти до
наступного висновку.

Відповідач згідно наказу підприємства
про прийняття на роботу, прийнятий лише
на посаду водія автотранспортних
засобів. Не підтверджуються покликання
позивача на те, що за ним був
закріплений конкретний транспортний
засіб. В матеріалах справи немає
наказу, що даний автомобіль
закріплений за відповідачем, лише
голослівні твердження з цього приводу
представника позивача. Не представлено
жодних документів, які б це
підтверджували даний факт.

Є визначення «водій автотранспортних
засобів», яке записане у множині, що і
підтверджує факт відсутності
закріплення конкретного транспортного
засобу за водієм.

Щодо договору «Про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність», то
згідно договору, він укладений із
водієм. На працівника покладається
обов'язок за перевезення або
застосування в процесі виробництва
лише переданих йому матеріальних
цінностей.

Перелік посад і робіт працівників, з
якими підприємством можуть укладатися
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження цінностей,
переданих їм для зберігання, обробки,
продажу (відпуску), перевезення або
застосування у процесі виробництва ,
затверджений постановою Держкомпраці
СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28
грудня 1977 р. №447/24 (зі змінами та
доповненнями, внесеними постановою
Держкомпраці СРСР та Секретаріату
ВЦРПС від 14 вересня 1981 року №259/16-59). Цей
Перелік продовжує діяти в Україні і до
цього часу.

В цьому переліку немає посади і роботи
«водій».

Отже, з працівником, який працює водієм
не може бути укладений договір про
повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно правової позиції, викладеної у
постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
25.04.2012 року, договори про повну
матеріальну відповідальність з
працівниками, чиї посади (виконувана
робота) в зазначеному Переліку не
вказані, юридичної сили не мають і не
можуть бути підставою для матеріальної
відповідальності у повному розмірі
заподіяної з їх вини шкоди.

Із копій представлених позивачем
документів, де зафіксовано - суть
правопорушення, дані пов'язані з його
оформленням, представлений до оплати
штраф, документи пов'язані з його
оплатою, не зафіксовано що дане
правопорушення вчинене саме
відповідачем або з його вини. Претензії
пред'явлені до ТзОВ «Овертранс».

З представлених позивачем квитанції
№004754 про сплату адміністративного
штрафу на суму 1500,00 Євро та квитанції
№004753 про сплату адміністративного
штрафу на суму 4400,00 Євро не вбачається,
що у правопорушенні, за яке
підприємство ТзОВ «Овертранс»
притягнено до адміністративної
відповідальності, винною особою
визнаний водій ОСОБА_1

З даної квитанцій відомо, лише про
порушену статтю закону, як підставу
притягнення до адміністративної
відповідальності підприємства - ст.15 №8
Постанови Ради (ЄЕС) №3281/85 від 20.12.1985
року.

З прикладених квитанцій не
підтверджується факт, що
правопорушення було вчинено за період
водіння транспортного засобу водієм
ОСОБА_1 на території Голандії.

Згідно копії пояснювальної записки,
написаної ОСОБА_1, де нібито він описує
суть правопорушення яке вчинив і
згідний компенсувати нанесені збитки,
то при співставленні даного документа
та документів оформлених у результаті
правопорушення працівниками поліції
Королівства Нідерланди не вбачається
зв'язок, оскільки при ретельному огляді
та перевірці, які були проведені досить
відповідально, як вбачається із
пояснень відповідача, не було
встановлено причинний зв'язок між
діями відповідача і станом наявних
порушень у транспортному засобі. Цього
не зафіксували їхні показники.
Претензії виставлялись конкретно до
фірми і від неї ж вимагали сплати
штрафу. До водія претензій виставлено
не було. Крім того, як зазначає
відповідач два останні абзаци були
написані під диктовку іншої людини, а
саме начальника автоколони, який
являючись працівником фірми, яку
штрафували, був особою зацікавленою зі
сторони позивача.

З даної пояснювальної записки від
19.06.2014 року відомо, що поліція міста
Моердік, Голандія проводила перевірку
автомобіля не лише за період руху на
території Голандії, а за останні 3 (три)
місяці, протягом яких автомобілем
керував не лише водій ОСОБА_1, а й інші
водії, як на території України, так і за
кордоном.

Отже, твердження позивача про те, що
дане порушення вчинив водій ОСОБА_1 є
голослівним, вільним тлумаченням
квитанцій про сплату штрафів і норми
ст.15 №8 Постанови Ради (ЄЕС) і поданими
позивачем доказами не підтверджується.

З представлених позивачем документів
не вбачається, що перед відправкою
автомобіля VOLVO FH42T реєстраційний номер
НОМЕР_3 з нпричепом SCHWARZMULLER S-1,
реєстраційний номер НОМЕР_2 в рейс
26.05.2014 року, за кермом якого перебував
водій ОСОБА_1, по відношенню до даного
транспортного засобу було проведено
повномасштабне обстеження та огляд
відповідними службами.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні
надав пояснення шляхом зачитування
інформації із друкованого аркуша, при
читанні якого, враховуючи запинання
слід прийти до висновку, що написані
вони під чиюсь диктовку і до кінця ним
не вивчені.

Суд не надає віри поясненням свідка
ОСОБА_9 у цій частині, оскільки з них
вбачається його зацікавленість, як
працівника фірми (в даному випадку
позивача) у дачі пояснень які завідомо
підтверджують вину відповідача та
однозначну невинуватість позивача.

З врахуванням пояснень сторін та
наявних у справі доказів, на думку суду,
в діях відповідача немає вини у
правопорушенні, виявленому та
зафіксованому працівниками поліції
Королівства Нідерланди. Це
підтверджують і оформлені ними
документи, з яких не випливає, що штраф
був накладений саме на водія. Також із
пояснень відповідача відомо, що після
виявленого порушення до нього
працівники голанської поліції
претензій не мали, лише до
транспортного засобу, а останній у свою
чергу являється власністю позивача.
Вони не вбачали збитків, які б
конкретно міг заподіяти водій, в
протилежному випадку склали би
протокол і на

водія. А відтак вказані вимоги позивача
не доведені та належним чином
документально не аргументовані, тому
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 209, 212, 213, 215 ЦПК України,
ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, ст.ст. 134, 135-1
КЗпП України, суд -

в и р і ш и в:

У позові Товариства з обмеженою
відповідальністю «Овертранс» до
ОСОБА_1 про відшкодування майнової
шкоди в порядку регресу - відмовити за
недоведеністю позовних вимог.

На рішення суду може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Львівської області протягом 10 днів, з
дня його проголошення.

Суддя
- підпис -

Згідно з оригіналом

Суддя
В.П.Галин