cправа №2/489/2275/14
Рішення

Іменем України

06 жовтня 2014 року
м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Миколаївської міської ради про
визнання права власності у порядку
спадкування за заповітом

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом в якому просив визнати
за ним право власності у порядку
спадкування за заповітом на 23/100 частки
житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1.

У обґрунтування позову вказав, що після
смерті брата ОСОБА_3 залишилося
спадкове майно до складу якого входить
23/100 часток житлового будинку з
відповідною частиною господарських
будівель і спору, які належали
померлому на підставі договору
дарування частки житлового будинку від
22.05.2009.

За життя спадкодавець склав заповіт,
яким заповів свою частку в нерухомому
майні, на його користь. Спадщину
позивач прийняв в установлений законом
строк але в її оформленні державним
нотаріусом відмовлено через
самочинне будівництво іншим
співвласником, що не надає можливості
визначити склад спадкового майна.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання
представника не направив, до суду надав
письмову заяву в якій, з посиланням на
завантаженість, просив розглядати
справу за відсутності його
представника.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи й оцінивши
зібрані у ній докази, вважає, що позов
не підлягає задоволенню на підставі
наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що на
підставі нотаріально посвідченого
договору дарування житлового будинку
від 22.05.2000 ОСОБА_3 прийняв в дар 23/100
частки житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, з
відповідними господарськими будівлями
та спорудами. В цілому житловий будинок
літ. А камяний, житловою площею 51,0 кв.м.,
загальною площею 89,3 кв.м, до нього
прилягають: Т-вбиральня; Д- вбиральня; У
- душ; Ф-котельня4 Хпд - погріб; 9,5,6, 8, 10-12 -
огорожі; 3, 7, І, ІІ - споруди.

Реєстрація права власності ОСОБА_3 на
23/100 частки домоволодіння підтверджена
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно за № 23488401 від 04.08.2009.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1.

За життя спадкодавець склав заповіт
від 15.06.2010, відповідно до якого заповів
свою частку в житловому будинку на
користь а користь брата - позивача у
справі.

Із матеріалів спадкової справи № 398/2012,
заведеної Другою Миколаївською
державною нотаріальною конторою 20.07.2012,
встановлено, що спадщина прийнята
позивачем в строк, установлений
законом.

Як пояснила представник позивача та
встановлено судом із матеріалів
справи, в оформленні спадщини позивачу
відмовлено постановою від 21.01.2014 з
підстав неможливості через самочинну
забудову одного із співвласників
будинку встановити склад спадкового
майна.

З листа Комунального підприємства
«Миколаївське міжміське бюро
технічної інвентаризації» від 10.10.2014
№ 2266 видно, що через самочинне
будівництво дійсно змінилася
загальна та житлова площі житлового
будинку. У той же час вказані зміни в
установленому законом порядку не
оформлені, а тому вказані у
правовстановлюючих документах частки
співвласників не змінилися.

У підтвердження вказаного у листі
Комунального підприємства
«Миколаївське міжміське бюро
технічної інвентаризації» надано
копії нотаріально посвідченого
договору дарування частки житлового
будинку від 18.07.2012, відповідно до умов
якого ОСОБА_4 прийняв вдар 34/100 частки
будинку, договору дарування від 22.05.2009
на підставі якого ОСОБА_3 отримав в дар
23/100 частки будинку та договір
дарування від 01.12.2003 про отримання в
дар ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рівних
частинах 43/100 частки житлового будинку.

Таким чином, з правовстановлюючих
документів вбачається, що сума часток
співвласників житлового будинку
складає одну цілу.

Відповідно до статей 1, 3-4, 10-11, 303 ЦПК
України завданнями цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення, в порядку позовного,
наказного та окремого провадження,
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави, що виникають із
цивільних, житлових, земельних,
сімейних. трудових відносин, а також
справ, розгляд яких, в порядку
цивільного судочинства, прямо
передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом
випадках, органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси, мають право в
порядку, встановленому Цивільним
процесуальним кодексом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів; або прав, свобод та
інтересів інших осіб, інтереси яких
вони захищають, державних чи
суспільних інтересів.

Відмова від права на звернення до суду
за захистом є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Як вбачається із змісту позову,
звертаючись до суду позивач вважав, що
обраний ним спосіб захисту порушеного
права відповідає закону, оскільки
оформлення спадщини нотаріусом
неможливе.

Однак, суд з цим не погоджується з
огляду на наступне.

У пункті 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7
«Про судову практику у справах про
спадкування» роз'яснено, що за
наявності умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розглядові
не підлягають. У разі відмови нотаріуса
в оформлені права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Згідно із частиною першою статті 50
Закону України «Про нотаріат»
нотаріальна дія або відмова у її
вчиненні, нотаріальний акт
оскаржуються до суду. Право на
оскарження нотаріальної дії або
відмови у її вчиненні, нотаріального
акта має особа, прав та інтересів якої
стосуються такі дії чи акти.

Як слідує із змісту постанови
держаного нотаріуса фактичною
підставою відмови в оформленні
спадкових прав є неможливість
визначити склад спадкового майна через
самочинну забудову одного з
співвласників житлового будинку.
Правовою підставою для такої відмови
вказано статтю 69 Закону України «Про
нотаріат», пункт 4.15 глави 10 розділу ІІ
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 N 296/5, відповідно до якого
видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна, а також статей 331, 375
ЦК України, якими врегульовано
відносини з виникнення права
власності на новостворене нерухоме
майно та забудову земельної ділянки.

Між тим, як вбачається із положень
наведених норм та статті 376 ЦК України
вони не містять обмежень для
оформлення спадкових прав одного із
співвласників спільної часткової
власності, право власності якого
підтверджено належним
правовстановлюючим документом на
частку в спільному нерухомому майні, за
умови зміни часток іншим
співвласником внаслідок самочинного
будівництва, не оформленого в
установленому законом порядку.

Суд вважає, що у даному випадку,
самочинне будівництво не має правового
значення для позивача, так як частка
спадкодавця в нерухомому майні
підтверджена належним
правовстановлюючим документом, а
також і відповідно для нотаріуса,
оскільки у співвласника, який здійснив
самочинне будівництво, не виникло
право власності на таке майно.

За таких обставин, враховуючи, що
позивач обрав невірний спосіб захисту
порушеного права, а законодавство
України не наділяє суди
повноваженнями з вирішення питань,
віднесених до вирішення нотаріусів, за
відсутності спору, підстави для
задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 14, 60, 62, 212-214
ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Миколаївської міської ради про
визнання права власності у порядку
спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Повний текст рішення

підписано 09.10.2014.