Номер провадження: 22-ц/785/4840/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої
О.С.

суддів
Косогор Г.О., Ісаєвої Н.В.

при
секретарі Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Державного
підприємства «Український
науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів» на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 18 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Державного
підприємства «Український
науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів» про
стягнення невиплаченої заробітної
плати,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з
позовом до ДП «Український
науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів» про
стягнення невиплаченої заробітної
плати, посилаючись на те, що вони
працюючи повний робочий день, та
виконуючи належним чином покладені на
них трудові обов'язки, отримали за
грудень-серпень 2012 року заробітну
платню у неповному обсязі, а за
травень-червень 2013 року заробітна
платня взагалі не була нарахована. 01 та
02.07.2013 року позивачі, отримали від
керівництва ДП НДІБМВ попередження про
наступне скорочення усього сектору та
28 серпня 2013 року, згідно наказу №77-к
були звільнені у зв'язку зі скороченням
штату працівників ( п.1 ст. 40 КЗпП
України). Лише після чисельних звернень
позивачів про порушення їх прав у
вересні 2013 року їм були видані витяги з
наказу про звільнення та трудові
книжки, та не проведений повний
розрахунок. В зв'язку з чим просили суд
стягнути з відповідача невиплачену їм
заробітну плату.

У судовому засіданні ОСОБА_3, діючий від
свого імені та як представник ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, представник ОСОБА_2 позов
підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача ДП
«Український науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів»
позов не визнали у повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 18 березня 2014 року позов
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ДП
«Український науково- дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів про
стягнення невиплаченої заробітної
плати задоволений в повному обсязі.

Визнані порушення керівництвом ДП
«Український науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів»
відносно позивачів законодавства про
працю, колективного договору та їх
трудових договорів в частинах
неповноти виплат заробітної платні та
термінів остаточного розрахунку та
видачі Трудових книжок.

Стягнуто з ДП «Український
науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів» на
користь ОСОБА_2 невиплачена заробітна
плата у розмірі 21816,17 грн., ОСОБА_3
невиплачена заробітна плата у розмірі
17551,99 грн., ОСОБА_4 невиплачена заробітна
плата у розмірі 15094,04 грн., ОСОБА_5
невиплачена заробітна плата у розмірі
12876,68 грн.

Стягнуто з ДП «Український
науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів»
згідно ч. І ст. 44 КЗпП України вихідна
допомога на користь ОСОБА_2 у розмірі
6378,07 грн., на користь ОСОБА_3 у розмірі
4892,02 грн., на користь ОСОБА_4 у розмірі
4047,00 грн., на користь ОСОБА_5 у розмірі
4004,91 грн.

Покладена відповідальність з
перерахування податків з заробітної
плати на ДП «Український
науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів» у
зв'язку з тим, що сума позову
розрахована за винятком всіх видатків
та зборів з заробітної плати.

На рішення суду ДП «Український
науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів»
подало апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
постановити нове, яким відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, а
також, що судом порушені норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 1987 року,
ОСОБА_3 з 2007 року, ОСОБА_4 з 1987 року та
ОСОБА_5 з 2008 року працювали штатними
працівниками сектору технології
покрівельних і гідроізоляційних
матеріалів державного підприємства
«Український науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів» на
умовах оплати заробітної платні за
штатним розписом, та були звільнені
наказом №77к від 28 серпня 2013 року, у
зв'язку зі скороченням штату
працівників ( згідно п.1 ст. 40 КЗпП
України).

Також судом було встановлено, що в
період з грудня 2012 року по серпень 2013
року заробітна плата позивачам
виплачувалась менш ніж її розмір,
встановлений штатним розписом, а за
травень-червень 2013 року взагалі не
нараховувалась та не виплачувалась.

Розмір різниці між фактично
нарахованою та виплаченою заробітною
платою та розміром заробітної плати,
згідно штатного розпису, який підлягає
виплати та виплати у якості вихідної
допомоги складає - для ОСОБА_2 - 21816,17
грн., для ОСОБА_3 - 17551,99 грн., для ОСОБА_4
-15094,04 грн., для ОСОБА_5 - 12876,68 грн.

Розрахунок зроблений позивачами на
підставі довідок наданих державним
підприємством «Український
науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів» про
нарахування та сплату заробітної плати
за штатним розписом, згідно наказу №47-к
від 05.10.2012 року.

Згідно ст. 1,2 Закону України « Про
оплату праці» заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу,
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців. Розмір заробітної
плати залежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
праці та господарської діяльності
підприємства.

Відповідно до ст. 14 ЗУ « Про оплату
праці» договірне регулювання оплати
праці працівників підприємств
здійснюється на основі системи угод, що
укладаються на національному
(генеральна угода), галузевому
(галузева (міжгалузева) угода),
територіальному (територіальна угода)
та локальному (колективний договір)
рівнях відповідно до законів. Норми
колективного договору, що допускають
оплату праці нижче від норм, визначених
генеральною, галузевою (міжгалузевою)
або територіальною угодами, але не
нижче від державних норм і гарантій в
оплаті праці, можуть застосовуватися
лише тимчасово на період подолання
фінансових труднощів підприємства
терміном не більш як шість місяців.

Частини перша та друга ст. 21
вищевказаного Закону України,
проголошує, що працівник має право на
оплату своєї праці відповідно до актів
законодавства і колективного договору
на підставі укладеного трудового
договору. Розмір заробітної плати може
бути нижчим за встановлений трудовим
договором та мінімальний розмір
заробітної плати у разі невиконання
норм виробітку, виготовлення
продукції, що виявилася браком, та з
інших, передбачених чинним
законодавством причин, які мали місце з
вини працівника.

Основним законом, регламентуючим
співвідношення між роботодавцем та
працівником є Кодекс Законів про Працю
України. Ст. 47 вказаного Кодексу
проголошує, що власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлений трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені у ч. 1 ст. 116 Кодексу - в день
звільнення.

Ст. 117 КЗпП України регламентує, що у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Згідно ст. 44 КЗпП України при
припиненні трудового договору з
підстав, зазначених у пункті 6 статті 36
та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу,
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі не менше середнього
місячного заробітку; у разі призову або
вступу на військову службу,
направлення на альтернативну
(невійськову) службу (пункт 3 статті 36) -
у розмірі двох мінімальних заробітних
плат; внаслідок порушення власником
або уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору (статті 38 і 39) - у
розмірі, передбаченому колективним
договором, але не менше тримісячного
середнього заробітку.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ДП «Український
науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів про
стягнення невиплаченої заробітної
плати, суд першої інстанції виходив з
того, що посадові особи державного
підприємства «Український
науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів» в
порушення вимог законів про працю,
колективного договору, трудового
договору не видало позивачам у день
звільнення належно оформлену трудову
книжку та не провело повний розрахунок
всіх сум, що належали їм, а тому суд
обґрунтовано стягнув на користь
позивачів невиплачену заробітну плату
та вихідну допомогу.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ДП
«Український науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів» про
те, що сторони не укладали новий
договір та не переглядали чинний, а
тому колективний договір
«Українського науково-дослідного і
проектно-конструкторського інституту
будівельних матеріалів та виробів» на
період 2012-2013 років є дійсним, не
приймаються до уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи, а
саме тим, що відповідачем не були
надані докази того, що вказаний договір
був дійсним саме на період 2012-2013 років,
так як в договорі встановлений термін
його дії на 2006-2009 роки, умови
автоматичного продовження дії, після
закінчення терміну, у договорі
відсутні, крім того відповідачем не
надані доказів того, що накази про
визначення розміру оплати працівників
у 2012-2013 роках доводились до
працівників, як і положення про оплату
праці від 12 квітня 2006 року.

Інші доводи апеляційної скарги також
не приймаються до уваги, оскільки вони
також спростовуються матеріалами
справи, а письмових доказів на
підтвердження доводів апеляційної
скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів розглянувши справу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційної скарги
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги на увагу не заслуговують, та
задоволенню не підлягають, підстав для
ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу
прийшла до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308,
313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Український
науково-дослідний і
проектно-конструкторський інститут
будівельних матеріалів та виробів» -
відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 18 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________
О.С. Комлева

Судді ______________________________________
Г.О. Косогор

______________________________________ Н.В. Ісаєва