У х в а л а

13 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Журавель В.І.,
Ізмайлової Т.Л.,

Мартинюка В.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення аліментів та додаткових
витрат на навчання дитини,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з указаним позовом. Зазначала,
що вона з відповідачем перебували у
шлюбі з 10 грудня 1991 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у
них народилася дочка, яка на даний час
проживає з нею, є повнолітньою та
навчається з 1 вересня 2010 року у
Хмельницькому базовому медичному
коледжі. У зв'язку з тим, що відповідач
ухиляється від надання допомоги
дитині, просила стягнути на її користь
на утримання дочки ОСОБА_5 аліменти у
розмірі 500 грн на період її навчання до
1 березня 2014 року, а також додаткові
витрати на навчання в Хмельницькому
базовому медичному коледжі в сумі 10 094
грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 3 квітня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 23 травня 2014 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 500 грн
щомісячно, починаючи з 25 листопада 2013
року і до 1 березня 2014 року. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 червня 2014 року
у відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів та додаткових
витрат на навчання дитини відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 червня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Верховного Суду України від 22
березня 2010 року, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року, 12 і 22
травня 2014 року.

Із ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 червня 2014
року вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився із висновками
судів, які відмовляючи в задоволенні
позову в частині стягнення додаткових
витрат на навчання дочки, виходили з
того, що правила ст. 185 СК України
поширюються на правовідносини щодо
обов'язку батьків по утриманню
неповнолітніх дітей і не можуть бути
розповсюджені на правовідносини, які
виникли між сторонами з приводу
утримання повнолітньої дочки.
Обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дітей передбачений главою
16 СК України, однак у зазначеній главі
не міститься норми про обов'язок
батьків нести додаткові витрати
пов'язані з утриманням повнолітніх
дітей.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 листопада 2013
року, на яку заявник посилається як на
підставу неоднакового застосування
норм матеріального права, суд
касаційної інстанції, скасовуючи
рішення апеляційного суду і залишаючи
в силі рішення суду першої інстанції,
яким позов задоволено частково,
погодився із зробленим у ньому
висновком про те, що повнолітня дочка
сторін є студенткою денного відділення
Куп'янського медичного коледжу ім.
Шкарлетової, проживає у гуртожитку та
потребує матеріальної допомоги, а тому
стягнув з відповідача і додаткові
витрати на дитину.

Згідно ухвали Верховного Суду України
від 22 березня 2010 року, на яку заявник
посилається як на підставу перегляду,
суд касаційної інстанції погодився з
висновками апеляційного суду про
відмову у задоволенні позову і залишив
це рішення без змін.

Із ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 травня 2014
року, на яку заявник посилається як на
підставу перегляду, вбачається, що суд
касаційної інстанції відмовив у
відкритті касаційного провадження, та
погодився із висновками судів
попередніх інстанцій, якими стягнуті
додаткові витрати на повнолітню
дитину.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що при вирішенні
спорів суди касаційної інстанції при
вирішенні вимог про стягнення
додаткових витрат на повнолітню дитину
неоднаково застосовували норми
матеріального права, - ст. ст. 185, 201 СК
України і в одних випадках вважали, що
на таких осіб поширюються положення
ст. 185 СК України, згідно якої
батьки зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, а в
інших, з посиланням на ст. 201 СК України,
виходили з того, що у батьків перед
повнолітніми дітьми такого обов'язку
не існує.

Оскільки наведені заявником доводи
містять ознаки, які згідно вимог статті
355 ЦПК України є підставою для
перегляду судових рішень, то подана
заява підлягає задоволенню, а справа
допуску до провадження Верховного Суду
України.

Як на підставу перегляду заявник
посилається і на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 травня 2014 року, якою
відмовлено відповідачу у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України.

Враховуючи те, що ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 травня 2014 року, на яку
заявник посилається як на підставу
неоднакового застосування норм
матеріального права, постановлювалася
в порядку передбаченому Главою 3
Розділу V ЦПК України, то на неї не може
здійснюватися посилання, оскільки в
цьому випадку Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не ухвалював
рішення як суд касаційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та
додаткових витрат на навчання дитини.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї документами надіслати до
Верховного Суду України, а копію ухвали
разом із копією заяви - особам, які
беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І.
Наумчук Судді: В.І.
Журавель Т.Л.
Ізмайлова В.І.
Мартинюк Д.О.
Остапчук