Справа № 2-1714/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2014 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лозинська М.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у м.Києві, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок садибного типу з надвірними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 з подальшою реєстрацією уповноваженим органом.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України , оскільки позивачем не викладені обставини щодо обґрунтування підстав та предмету позову, тобто, які права позивача порушені, якими саме діями відповідача з приводу даного предмету спору.

В обґрунтування позову до Головного управління юстиції у м. Києві , позивач додає рішення про відмову у здійсненні державної реєстрації на будинок по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Проте, відповідно Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор , між іншим, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями до приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Виходячи із функцій та повноважень органу державної реєстрації , визначених державний реєстратор не може мати спільних інтересів з особами, які звернулись до нього за вчиненням дій щодо реєстрації майна, а тому якщо позивач , вважає, що має факт порушення його прав як власника майна, він повинен звернутися з відповідним позовом до іншого співвласника домоволодіння, а не державного реєстратора.

При цьому у постанові державного реєстратора про відмову у державній реєстрації житлового будинку вказано на вимоги ч.2 статті 5 названого вище Закону щодо необхідності прийняття об»єкту нерухомості в експлуатацію.

Відповідно до ст.10 Закону України « Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення будівництва об`єктів архітектури, додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Відповідно Положення про Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, затвердженого Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 02.06.2011 року , Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466 та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 саме Інспекція перевіряє повноту даних зазначених у декларації про відповідність будівництва державним будівельним нормам та реєструє ії .

Проте, позивач у позові не посилається на наявність зареєстрованої у встановленому порядку декларації про готовність будинку та наявність сертифікату про відповідність вимогам ДБН, або відсутність свого юридичного обов`язку щодо прийняття в експлуатацію у встановленому порядку житлового будинку на якій він просить визнати право власності.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені у повній мірі правові підстави позову, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно викласти обставини в обґрунтування пред'явлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які його права, свободи чи інтереси були порушені та ким саме, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який він просить застосувати, з посиланням на правові підстави, а також на докази в підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог та правильно визначити склад учасників процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у м.Києві, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачем ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: