УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О.,
Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Журавель
В.І., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
«Кредобанк», ОСОБА_7 про визнання
договору поруки припиненим, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 14 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з вказаним позовом про визнання
договору поруки припиненим,
посилаючись на те, що 26 липня 2007 року
між Відкритим акціонерним товариством
«Кредобанк» (далі - ВАТ «Кредобанк»),
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Кредобанк»
(далі - ПАТ «Кредобанк»), та ОСОБА_7 був
укладений кредитний договір № 192-07, за
яким банк зобов'язався надати
позичальникові у власність грошові
кошти в сумі 890 000 євро на термін до 25
липня 2022 року.

З метою забезпечення виконання умов
вищевказаного договору між ВАТ
«Кредобанк» та ОСОБА_7, ОСОБА_6
укладений договір поруки від 26 липня 2007
року № 192-07/2, за яким позивач ОСОБА_6
поручилася перед банком за виконання
ОСОБА_7 зобов'язань в повному обсязі за
укладеним між ними кредитним
договором, зокрема за повернення
кредиту, сплату відсотків та комісій за
користування кредитом, штрафних
санкцій.

Так, ОСОБА_7, отримавши повідомлення від
банку про укладення додаткового
договору про зміну розміру процентної
ставки, а у разі відмови від укладення
про зобов'язання у 10-денний строк
повністю повернути суму кредиту,
сплатити проценти, комісію за
користування кредитом на день
повернення, своїх зобов'язань не
виконав, а тому строк виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором згідно зі спеціальним
правилом (п. п. 4.9, п. 4.10 кредитного
договору) настав у травні - червні 2008
року. Оскільки впродовж більше
чотирьох років банк не подавав позову
до неї, як поручителя, то в силу дії п. 4.6
договору поруки від 26 липня 2007 року №
192-07/2 договір поруки припинено за
спливом трирічного терміну, так як з
позовом банк звернувся лише 15 березня
2013 року.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.
Визнано зобов'язання за кредитним
договором поруки від 26 липня 2007 року №
192-07/2, укладеним між ВАТ «Кредобанк»,
ОСОБА_7, ОСОБА_6, припиненим.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 14 серпня
2014 року рішення Рівненського
міського суду Рівненської області
від 29 травня 2014 року
скасовано, ухвалено нове рішення. У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просила
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції як помилково
скасоване апеляційним судом,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки 16 травня 2008 року ПАТ
«Кредобанк» направило повідомлення
позичальнику ОСОБА_7 про необхідність
прибути для укладення додаткової угоди
щодо підвищення відсоткової ставки за
кредитом, а у разі незгоди з даною
пропозицією банку у десятиденний
термін повернути всю суму кредиту та
інші платежі за цим договором, тому
строк виконання основного зобов'язання
за кредитним договором від 26 липня 2007
року настав у травні 2008 року, так як з
цього моменту у позикодавця виникло
право вимагати від ОСОБА_7 погашення
кредиту.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи у
задоволенні даної позовної вимоги,
обґрунтовано виходив з того, що
направлення 16 травня 2008 року банком на
адресу позичальника повідомлення про
намір підвищити відсоткову ставку за
кредитом з пропозицією прибути в банк
для укладення додаткової угоди, а у
разі незгоди із цією пропозицією у
десятиденний строк повернути всю суму
кредиту не є належним свідченням про
заявлення до позичальника вимоги про
дострокове виконання зобов'язання,
оскільки у позичальника залишався
вибір щодо прийняття чи відхилення
пропозиції. Так само і банк міг
наполягати на збільшенні відсоткової
ставки надалі чи залишати її у
попередньому розмірі. Не отримавши
згоди від позичальника на збільшення
відсоткової ставки, ПАТ «Кредобанк»
подібних вимог більше не заявляло, а
вимога про повернення кредиту була
лише у березні 2013 року, тобто після того
як позичальник з червня 2011 року
припинив виконувати свої зобов'язання
за кредитним договором. Таким чином,
договір поруки не є припиненим.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи
рішення, правильно встановив характер
правовідносин сторін у справі та
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 14 серпня 2014 року, оскільки судове
рішення законне та обґрунтоване, а
доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального
права, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 14 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді: Є.П.
Євграфова В.І. Журавель Ю.Г. Іваненко
Т.О. Писана