АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/2002/2014р.
Головуючий в І інстанції Гонтар Д.О.
Доповідач: Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року вересня місяця 16 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого Кутурланової О.В.

Суддів Майданіка В.В.

Орловської Н.В.

При секретарі Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, діючого на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 28 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Херсонтепломережі» про відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Херсонтепломережі» про відшкодування
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з 15.08.2011 року перебував у
трудових відносинах з ТОВ
"Херсонтепломережі", працював у
відповідача на посаді зварювальника.
31.12.2011 року його звільнено з посади за
згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП
України, проте заробітну плату за
грудень 2011 року у розмірі 2174,41 грн. йому
було виплачено частинами лише у
березні 2012 року, а індексацію
заробітної, яка є складовою частиною
заробітної плати не виплачено до
теперішнього часу. Посилаючись на те,
що внаслідок несвоєчасної виплати
заробітної плати він зазнав моральної
шкоди, яка полягала у вимушених змінах
в організації його життя, відсутності
коштів для існування та психологічних
стражданнях і переживаннях у зв»язку
із цим, що призвели до хвороби серця,
позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 28 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ
«Херсонтепломережі» про відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_3 просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до апеляційного суду не
надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач звернувся до суду з
позовом про відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок затримки
розрахунку при звільненні, після
спливу тримісячного строку позовної
давності, встановленого ст.233 КЗпП
України, з заявою про поновлення строку
не звертався, причин поважності
пропуску строку не навів.

Однак колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки суд дійшов
до них з порушенням норм матеріального
права.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Згідно ст.233 КЗпП України працівник
може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що сторони
перебували у трудових відносинах з
11.06.1996 року по 31.12.2012 року.

Наказом №146 від 30.12.2011 року позивача
звільнено з посади за п.1 ст.36 КЗпП
України, однак в день звільнення
відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП
України остаточного розрахунку з
позивачем не провів.

16.02.2012 року відповідач здійснив
частковий розрахунок з позивачем,
виплатив заборгованість по заробітній
платі за виключенням індексації, що
підтверджується випискою по рахунку та
рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 05.06.2012 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Херсонської області від 21.08.2012 року,
якими з ТОВ «Херсонтепломережі» на
користь ОСОБА_3 стягнено середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 3509,80 грн.,
компенсацію за несвоєчасну виплачену
заробітну плату в сумі 32,26 грн. та
індексацію в сумі 15.09 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на
час звернення позивача до суду із
позовом та ухвалення судових рішень
судами першої та апеляційної інстанції
з позивачем не проведено остаточного
розрахунку по заробітній платі,
оскільки не виплаченими залишилися
суми компенсації та індексації
заробітної плати.

Згідно з ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна
плата підлягає індексації у
встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.33 ЗУ "Про оплату праці"
у період між переглядом розміру
мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Структуру заробітної плати визначено у
ст.2 ЗУ "Про оплату праці", якою
передбачено існування основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з підпунктом 2.2.7
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13 січня 2004 р.
№ 5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.

Зважаючи на те, що індексація є
складовою частиною заробітної плати і
до теперішнього часу не виплачена
позивачу, суд першої інстанції
помилково вважав, що 16.02.2012 року з
позивачем було проведено остаточний
розрахунок, та, як наслідок, дійшов
помилкового висновку про пропуск
позивачем строку звернення до суду з
позовом про відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок затримки
розрахунку при звільненні.

Вказане узгоджується з правовою
позицією, висловленою Конституційним
судом України за наслідками розгляду
конституційного звернення щодо
офіційного тлумачення положень статті
233 КЗпПУ у взаємозв'язку з положеннями
статей 116, 117, 2371 КЗпП у справі № 1-5/2012
згідно з якою, для звернення працівника
до суду з заявою про вирішення
трудового спору щодо стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
при звільненні та про відшкодування
завданої при цьому моральної шкоди
встановлено тримісячний строк, перебіг
якого розпочинається з дня, коли
звільнений працівник дізнався або
повинен був дізнатися про те, що
власник або уповноважений ним орган, з
вини якого сталася затримка виплати
всіх належних при звільненні сум,
фактично з ним розрахувався.

При визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди, колегія
суддів враховує вимоги розумності,
справедливості, а також бере до уваги
розмір заборгованості по виплаті
позивачу компенсації за несвоєчасну
виплачену заробітну плату, яка складає
32,26 грн., індексації, яка складає 15.09 грн.
та вважає необхідним стягнути у
відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції відповідно до ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення з ТОВ «Херсонтепломережі» на
користь ОСОБА_3 500 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 28 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Херсонтепломережі»
на користь ОСОБА_3 у відшкодування
моральної шкоди 500 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді