Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на заочне рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 2 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 27 травня 2014 року,

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
боргу за договором позики в сумі

145 360 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 15
листопада 2011 року він надав у борг
ОСОБА_5 145 360 грн (18 170 доларів США) до

15 листопада 2012 року. На підтвердження
укладення договору позики була
складена розписка.

Оскільки відповідач у добровільному
порядку кошти не повернув, він
звернувся до суду.

Заочним рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від

2 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 27 травня 2014
року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
борг у сумі 145 360 грн та судовий збір у
сумі 1 453,60 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що між
сторонами було укладено договір
позики, на підтвердження якого
представлена розписка позичальника.

Відповідачем не надано суду жодного
належного доказу на оспорювання
договору позики.

Рішення суду відповідає вимогам ст. ст.
1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
заочне рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 2 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 27 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук