АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20листопада 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, Чотиринадцята
київська державна нотаріальна контора,
про розірвання договору дарування, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 7 серпня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання
договору дарування Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що якби
усвідомлював можливості наслідків
укладення спірного договору, а саме те,
що відповідач намагається усунути його
від користування житловою квартирою,
яка має для нього велику немайнову
вартість та є його єдиним і постійним
місцем проживання, то не укладав би з
відповідачем спірного договору або
уклав би його на інших умовах.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 7 серпня 2014 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
його позовні вимоги задовольнити
повністю.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та
його представники - ОСОБА_5 та ОСОБА_6
апеляційну скаргу підтримали та
просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та третя
особа ОСОБА_9 у задоволенні апеляційної
скарги просили відмовити, рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 7 серпня 2014 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

____________________________________________________

№ апеляційного провадження 22-ц/796/11774/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Неганова Н.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Вербова І.М.

При розгляді справи судом встановлено,
що квартира АДРЕСА_2, загальною площею
72,4 кв.м., належала на праві спільної
власності ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в
рівних частках кожному на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 20 жовтня 1998 року, виданого відділом
приватизації державного житлового
фонду Шевченківської районної
держадміністрації м. Києва (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_12 померла, про
що свідчить копія свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 від 21.01.2007 року, актовий
запис №1484 у відділі реєстрації смерті
у м.Києві (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_12 спадкоємцями
майна, а саме 1/3 частини спірної
квартири, стали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
рівних частинах.

8листопада 2007 року ОСОБА_2 подарував
ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, що
підтверджується Договором дарування
частини квартири від 8 листопада 2007
року (а.с.106-107).

Звертаючись до суду з даним позовом
позивач посилається на ті обставини, що
між ним та ОСОБА_3 існувала усна
домовленість про те, що відповідач
гарантує його проживання в подарованій
квартирі, але порушила цю домовленість
і звернулась до суду з позовом про
виселення позивача із спірної
квартири. Укладаючи договір дарування
своєї частини квартири ОСОБА_3, позивач
розраховував на досягнуту між ними
домовленість про його проживання в цій
квартирі, а якби передбачав можливість
свого виселення, то ніколи б не уклав
договір дарування. За таких обставин
позивач вважав, що договір дарування
має бути розірваний на підставі ч.2
ст.651, ч.2 ст.652 ЦК України.

Заперечуючи проти позову відповідач
зазначала, що такої домовленості з
позивачем не було, а останній з власної
ініціативи подарував їй свою частину
квартири і пообіцяв, що в разі
утворення нею своєї сім'ї він залишить
квартиру і піде проживати в інше місце.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Положеннями ст. 652 ЦК України
передбачено, що у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може бути
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання. Зміна обставин є
істотною, якщо вони змінилися
настільки, що, якби сторони могли це
передбачити, вони не уклали б договір
або уклали б його на інших умовах. Якщо
сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.
Зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

Суд першої інстанції вірно виходив із
того, що позивач, як цивільно-дієздатна
особа, уклав договір шляхом власного
вільного волевиявлення. Вказані
обставини не заперечувалися та не
спростовувалися стороною позивача в
ході розгляду справи судом першої та
апеляційної інстанцій.

Крім того, всамому договорі дарування
не зазначено про домовленість сторін
щодо проживання позивача в спірній
квартирі після його укладення.

Також судом встановлено, що 9 липня 2014
року Апеляційним судом м. Києва
постановлено рішення про відмову
ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2
про усунення перешкод у здійсненні
права власності та виселення (а.с.161).

Оскільки договір дарування має
односторонній характер, і його метою є
передача власником (дарувальником)
свого майна у власність іншої особи
(обдарованого) без отримання будь-якої
взаємної винагороди, то статті 651 та 652
ЦК України не можуть бути
застосовувані щодо його розірвання.

Чинним законодавством, а саме ст. 727 ЦК
України передбачено розірвання
договору дарування на вимогу
дарувальника за певних умов.
Дарувальник має право вимагати
розірвання договору дарування
нерухомих речей чи іншого особливо
цінного майна, якщо обдаровуваний
умисно вчинив злочин проти життя,
здоров'я, власності дарувальника, його
батьків, дружини (чоловіка) або дітей.
Якщо обдаровуваний вчинив умисне
вбивство дарувальника, спадкоємці
дарувальника мають право вимагати
розірвання договору дарування.
Дарувальник має право вимагати
розірвання договору дарування, якщо
обдаровуваний створює загрозу
безповоротної втрати дарунка, що має
для дарувальника велику немайнову
цінність. Дарувальник має право
вимагати розірвання договору
дарування, якщо внаслідок недбалого
ставлення обдаровуваного до речі, що
становить культурну цінність, ця річ
може бути знищена або істотно
пошкоджена. Дарувальник має право
вимагати розірвання договору
дарування, якщо на момент пред'явлення
вимоги дарунок є збереженим.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
того, що позивачем не надано жодних
доказів на підтвердження того, що
обдарована ОСОБА_3 створює загрозу
безповоротної втрати дарунка.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
опису фактичних обставин, на які
позивач посилався як на підставу своїх
вимог звертаючись до суду з даним
позовом. Зазначеним обставинам судом
першої інстанції було дано відповідну
правову оцінку та належним чином
з'ясовано характер спірних
правовідносин сторін.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази та з їх врахуванням перевіривши
висновки суду першої інстанції
викладені в оскаржуваному рішення,
ретельно перевіривши доводи
апеляційної скарги та обставини, на які
позивач посилалася як на підставу
своїх вимог та заперечень, беручи до
уваги норми чинного законодавства на
момент виникнення спірних
правовідносин, колегія суддів не
знаходить підстав для зміни чи
скасування предмету апеляційного
перегляду - рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 7 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко