Справа № 310/2645/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20 червня 2014 року
Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області

у складі:

головуючого - судді Ревуцького С.І.

при секретарі - Мазняк О.Ю.

з участю - представника позивача
ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в
м.Бердянську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому вказує, що в січні 2012 року
відповідачка звернулась до нього з
проханням позичити гроші, які їй
необхідні для розвитку та розширення
бізнесу. Раніше позивач вже позичав їй
гроші, тому погодився і на цей раз і
18.01.2012р. між ними був укладений договір
безпроцентної позики, у відповідності
до якого позивач передав відповідачці
40400 грн. зі строком повернення до
18.06.2012р. пунктом 7 вказаного договору
передбачена відповідальність
позичальника за прострочення
виконання зобов'язання у вигляді
стягнення пені. На час звернення до
суду позика повернута не була, тому
позивач в своєму позові просить
стягнути з відповідача на його користь
суму основного боргу в розмірі 40400 грн.,
пеню за прострочення повернення позики
згідно п.7 Договору в сумі 5898,40 грн., 3%
річних у відповідності до ст.625 ЦК
України, а також витрати по сплаті
судового збору та правову допомогу.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримав, дав пояснення, аналогічні
викладеним в позові, просив позов
задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав, дав пояснення, аналогічні
викладеним в позові, надав до суду
квитанцію до прибуткового касового
ордеру на отримання від позивача 1200
грн. для правової допомоги, як
підтвердження судових витрат. Надану
правову допомогу пояснив
консультацією позивача, складання
претензії на адресу відповідача,
складання процесуальних документів та
представництво його інтересів в суді.
Просив позов задовольнити в повному
обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
позовні вимоги не визнала та пояснила,
що дійсно взяла у позивача
безпроцентну позику в розмірі 40400 грн.,
але повертала йому тричі по 500 доларів
США у 2012 та 2013 роках, але відповідних
розписок від нього не брала. У зв'язку з
постійною відсутністю позивача у
м.Бердянську, грошові відносини в
основному мала з його матір'ю. На
підтвердження своїх пояснень надала до
суду лист матері позивача до неї.
Просила суд при винесенні рішення не
стягувати з неї штрафні санкції.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5
показала, що є матір'ю позивача ОСОБА_3,
давно знайома з відповідачкою. Свідок
неодноразово давала відповідачці в
борг гроші, але вона завжди їх
своєчасно повертала. Останній раз в
борг їй дав син - позивач ОСОБА_3 в
розмірі 40400 грн., але цей борг
повернутий не був. Стосовно листа,
наданого до суду відповідачкою,
пояснила, що цей лист дійсно написаний
нею, але жодного відношення до позики,
стосовно якої розглядається справа,
цей лист не має, а записи синьою пастою
внизу листа взагалі виконані не нею, а
кимось іншим.

Заслухавши пояснення сторін, свідчення
свідка, вивчивши матеріали справи, суд
доходить висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог
на підставі наступного.

Згідно договору безпроцентної позики
від 18.01.2012р., позикодавець ОСОБА_3
передає позичальнику ОСОБА_2 40400 грн.
строком до 18.06.2012р. Пунктом 7 вказаного
договору передбачена відповідальність
позичальника за прострочення
повернення позики у вигляді пені в
розмірі 0,04% від суми заборгованості.

Згідно квитанції до прибуткового
касового ордеру від 18.01.2012р., вказані
грошові кошти в сумі 40400 грн. надійшли
фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2
Вказані факти не заперечувались і
самою відповідачкою.

Будь-яких достовірних доказів того, що
ця сума позики або її частина була
повернута до суду не надходило.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позивальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей тогож роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі…
На підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В даному випадку відповідач отримала
відповідні грошові кошти, своєчасно їх
не повернула, тому позовні вимоги в
частині стягнення суми основного боргу
та пені за прострочення повернення
боргу підлягають задоволенню в повному
обсязі, при цьому розмір вказаних
грошових сум відповідачкою не
заперечувався.

В той же час, не підлягають задоволенню
позовні вимоги в частині стягнення 3%
різних у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК
України, оскільки ця сума підлягає
стягненню лише у випадку, коли інша
сума не передбачена договором, що не
підходить для даного випадку. Подвійна
цивільна відповідальність за одні ті ж
самі дії є неприйнятною.

Не підлягають задоволенню також
позовні вимоги в частині стягнення
витрат на правову допомогу в сумі 1200
грн., оскільки в наданій до суду
квитанції не відображено, за що саме
були сплачені ці гроші. Представник
позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні
стверджував, що вони були сплачені за
виконання цілої низки дій на користь
позивача, в тому числі за представлення
його інтересів в суді. Але згідно
діючого законодавства, представник
(ст.ст.38-44 ЦПК України) та особа, яка
надає правову допомогу (ст.56 ЦПК
України) є зовсім різними особами з
різними процесуальними правами.
Відповідно до ст.79 ЦПК України, до
витрат, пов'язаних з розглядом судової
справи належать лише витрати не
правову допомогу і, відповідно, не
належать витрати на представництво в
суді.

За таких обставин, не маючи можливості
визначити, які самі грошові кошти з
1200грн. сплачених позивачем були
витратами на правову допомогу, а які
витратами на представництво в суді, суд
вважає за необхідне в цій частині в
задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.79, 212-218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2
суму основного боргу за договором
позики від 18.01.2012р. в сумі 40400 грн., пеню
за прострочення повернення позики в
сумі 5898,40 грн. та витрати на сплату
судового збору в сумі 484,82 грн., а всього
- 46783,22 грн.

В задоволенні позову в іншій частині
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції протягом 10
днів з дня його проголошення. У разі
якщо рішення було постановлено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: С. І. Ревуцький