УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
про поділ майна подружжя, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області від 15
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним
позовом. В обгрунтування вимог
посилалась на те, що перебуваючи з 19
січня 2001 року по 21 вересня 2011 року у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
придбали рухоме та нерухоме майно, яке
є спільною власністю подружжя.
Оскільки поділити майно в
добровільному порядку сторони не
можуть, просила задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 3
лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 15
травня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення, яким позов задоволено
частково. У порядку поділу майна
подружжя визнано за ОСОБА_3 право
власності на Ѕ частину земельної
ділянки площею 0,15 га, яка знаходиться в
АДРЕСА_1 (кадастровий номер
:20:004:0096). Визнано за ОСОБА_4 право
власності на Ѕ частину земельної
ділянки площею 0,15 га, яка знаходиться в
АДРЕСА_1 (кадастровий номер
:20:004:0096). Визнано за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 право власності по Ѕ за кожним
на майно подружжя - речі звичайної
домашньої обстановки та вжитку і
проведено їх поділ в натурі. Вирішено
питання про стягнення судових витрат. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить рішення апеляційного суду в
частині відмови у задоволенні вимог
про визнання права власності на
квартиру, стягнення компенсації за
відчуження об'єкта нерухомого майна,
грошового відшкодування коштів,
внесених до статутних фондів
господарських товариств, отриманого
страхового відшкодування, скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції в частині поділу квартири,
суд апеляційної інстанції виходив із
того, що вона придбана за кредитні
кошти, обов'язок по поверненню яких
покладено на відповідача, тому не
підлягає поділу як об'єкт спільної
сумісної власності подружжя.

Однак, повністю погодитись з таким
висновком апеляційного суду неможливо.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2
була придбана 24 квітня 2007 року згідно
договору купівлі-продажу. Кошти,
використанні на її придбання, було
отримано в кредит, наданий ПАТ
«Укрсоцбанк». З матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3 давала згоду на
її купівлю ОСОБА_4 за спільно набуті
кошти.

24 квітня 2007 року між ОСОБА_4 як
іпотекодавцем та ПАТ «Укрсоцбанк» за
згодою позивача було укладено договір
іпотеки предметом якого була квартира,
відповідно до якого іпотекою за цим
договором забезпечується виконання
зобов'язань ОСОБА_4 щодо повернення
кредиту.

Згідно зі ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово.

До складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України) .

Висновок апеляційного суду про те, що
оскільки кредитний та іпотечний
договори створюють обов'язок для
ОСОБА_4 перед банком щодо повернення
заборгованих сум, в тому числі за
рахунок квартири, переданої в іпотеку,
то таке унеможливлює її поділ у
судовому порядку шляхом визнання за
одним із подружжя права власності на
неї, є помилковим. Проведення поділу
майна між подружжям, в т. ч. того, яке є
предметом іпотеки, не може вважатись
розпорядженням таким майном і свідчити
про порушення прав іпотекодержателя.

При вирішення спору апеляційний суд на
вказані обставини справи уваги не
звернув, не врахував, що на придбання
квартири позивач давала свою згоду як і
на передачу її в іпотеку.

Крім цього, з матеріалів справи
вбачається, що за рішенням суду на
вказану квартиру було звернуто
стягнення. Судом не з'ясовано чи
виконане вказане рішення та хто є
власником квартири на час вирішення
спору, а, відповідно, чи є вона
власністю подружжя.

Що ж до вирішення вимог ОСОБА_3 про
стягнення грошового відшкодування за
самовільне використання коштів,
внесених до статутних фондів
товариств, апеляційний суд погодився
із висновком суду першої інстанції,
який виходив із того, що кошти, які
внесені під час шлюбу відповідачем до
статутних капіталів (фондів)
господарських товариств, не є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Однак, звертаючись до суду з позовом
ОСОБА_3 просила відшкодувати Ѕ
внесених коштів, посилаючись на те, що
відповідач розпорядився ними як
спільним майном без її згоди.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо за
своїм внутрішнім переконанням.
Результати оцінки доказів
відображаються в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

На порушення зазначених норм
процесуального права, апеляційний суд
ніякого висновку з приводу того чи були
внесені відповідачем кошти спільним
майном подружжя і чи була згода
позивача на розпорядження ними не дав.
У випадку встановлення тієї обставини,
що відповідач розпорядився спільними
коштами на власний розсуд, позивач може
вимагати повернення Ѕ їх частини,
оскільки такий спосіб захисту
порушеного права учасника спільної
сумісної власності можливий і може
бути застосований незалежно від
подання позову про визнання правочину
по розпорядженню ними недійсним.

Вказані порушення норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, в зв'язку
з чим рішення апеляційного суду у
частинні відмови у позові про визнання
за позивачем права власності на
квартиру в порядку поділу спільного
майна подружжя та стягнення грошового
відшкодування за використання коштів
без згоди іншого подружжя, внесених
відповідачем до статутних капіталів
(фондів) товариств підлягає скасуванню
з передачею справи в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Що ж стосується вирішення вимог ОСОБА_3
про стягнення грошового відшкодування
за відчужені об'єкти нерухомого майна,
шляхом внесення їх до статутного фонду
господарського товариства, то суд
правильно виходив із того, що передача
ОСОБА_4 спірних приміщень здійснена за
взаємною згодою подружжя, що
встановлено рішеннями судів у іншій
справі.

Судами встановлено, що страхове
відшкодування у зв'язку із настанням
страхових випадків страховиком було
виплачено не позивачу, а іншій особі,
яка була вигодонабувачем за договором
страхування.

За таких обставин, суди дійшли
обґрунтованого висновку, що вимоги
ОСОБА_3 про стягнення з відповідача,
який не отримував страхового
відшкодування, Ѕ його частини
необґрунтовані і задоволенню не
підлягають.

Такі висновки відповідають обставинам
справи і ґрунтуються на нормах
матеріального права.

Порушень норм процесуального права при
проведенні оцінки поданих доказів в
цій частині не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

З огляду на те, що рішення апеляційного
суду в іншій частині ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування і задоволення
касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 15
травня 2014 року в частинні відмови у
позові про визнання за позивачем права
власності на квартиру в порядку поділу
спільного майна подружжя та стягнення
грошового відшкодування за
використання коштів, внесених
відповідачем до статутних капіталів
(фондів) товариств скасувати, справу в
цій частині передати на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук