МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
вул. Фрунзе, 35, смт. Макарів, Київська
У Х В А Л А

"22" липня 2014 р.           Справа №
370/1421/14-ц

Макарівський районний суд
Київської областіу складі: головуючого
судді Оберемко В.О., при секретарі
Гребінській Н.П. розглянувши у
відкритому судовому засіданні скаргу
ОСОБА_1, суб’єкт оскарження Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
на постанову державного виконавця про
відмову у відкритті виконавчого
провадження,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (дал - скаржник) звернувся
до суду зі скаргою на постанову
державного виконавця про відмову у
відкритті виконавчого провадження
посилаючись на те, що державним
виконавцем Головного управління
юстиції у Київській області винесено
постанову від 29.05.2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження, з
підстав передбачених ч.1 ст.18, п.6 ч.1 ст.26
ЗУ «Про виконавче провадження», яку
позивач вважає неправомірною та
просить її скасувати.

Належним чином повідомлений про день
та час розгляду справи скаржник в
судове засідання не прибув, згідно
поданої письмової заяви справу просив
розглянути без його участі.

Представник Головного управління
юстиції у Київській області в судове
засідання не прибув.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до ЦПК
України, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ч.2 ст. 384 ЦПК України
скарга подається до суду, який видав
виконавчий документ.

Тобто, до рішень, дій або бездіяльності
державних виконавців чи інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можна віднести такі оскарження,
як: відкриття виконавчого провадження;
відмови у відкритті виконавчого
провадження; накладення арешту на
майно чи кошти боржника; стягнення
виконавчого збору; відмови у розшуку
майна боржника та стягнення витрат
пов»язаних із розшуком; накладення
штрафу в порядку ст. 87 Закону України
«Про виконавче провадження», звернення
стягнення на майно боржника,
визначення державним виконавцем
заборгованості за аліментами;
бездіяльності державного виконавця,
закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів
скарги, в обгрунтування якої ОСОБА_1
посилається на те, що рішенням
Макарівського районного суду
Київської області від 24 грудня 2010 року,
яке набрало законної сили 16 вересня 2011
року було зобов’язано Управління
Пенсійного фонду України в
Макарівському районі Київської
області зробити перерахунок
призначеної йому пенсії відповідно до
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а саме, не менше 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової щомісячної допомоги за
шкоду, заподіяну здоров’ю, в розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком, починаючи
з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та
з 22 травня 2010 року, та з подальшим
перерахунком. На підставі вказаного
вище рішення суду, Макарівським
районним судом Київської області 09
листопада 2011 року було видано
виконавчий лист за № 2-969/11.

28 травня 2014 року виконавчий лист було
подано до управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській
області.

29 травня 2014 року державним
виконавцем управління державної
виконавчої служби цього ж Головного
управління юстиції у Київській області
було винесено Постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження, з
підстав передбачених ч. 1 ст. 18, п. 6 ч. 1
ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження», яку позивач в свою чергу
вважає незаконною, як винесену з грубим
порушенням вимог Закону України «Про
державну виконавчу службу», Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки на час видачі виконавчого
листа останній відповідав вимогам ч.1
ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», а
тому до виданого виконавчого листа не
можуть застосовуватися вимоги, які
діють на час вирішення питання про
відкриття виконавчого провадження,
крім того, винесесна постанова є такою,
що підлягає скасуванню. Постанову про
зупинення виконавчого провадження
скаржником отримано 06.06.2014 року.

Відповідно до постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 29.05.2014 року (а.с.6 -7)
поданий до виконання виконавчий
документ (виконавчий лист №2-969/2011 року
від 09.11.2011 року) не відповідає вимогам
для виконавчого документу,
встановленим ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче
провадження, зокрема у виконавчому
документі зазначаються: дата видачі
документа; повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стяіувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувана та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувана та боржника (для
фізичних осіб - платників податків,
крім випадку ухвалення постанови про
накладення на особу адміністративного
стягнення за неповагу до суду) або
номер і серія паспорта стягувана та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувана та боржника чи можугь
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувана та боржника тощо;
дата набрання законної (юридичної) сили
рішенням; строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставина на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
грунтуватися на припущеннях

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче
провадження» (в редакції від 01.11.2011
року, яка діяла на момент видачі
виконавчого листа №2-969/2011 року від
09.11.2011 року) у виконавчому документі
зазначаються: 1) назва і дата видачі
документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; 2) дата прийняття і
номер рішення, згідно з яким видано
документ; 3) повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові за наявності)
(для фізичних осіб) стягувача і
боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника за наявності (для юридичних
осіб), індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за наявності (для фізичних
осіб - платників податків), а також інші
дані, якщо вони відомі суду чи іншому
органу, що видав виконавчий документ,
які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо; 4)
резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; 6) строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст.387 ЦПК України за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов’язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його пропущені
права чи свободи. Якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що виконавчий лист №2-969/2011
року від 09.11.2011 року на момент його
видачі в повній мірі відповідав
вимогам ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче
провадження» (в редакції від 01.11.2011
року), як наслідок, суд вважає, що
постанова державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області від 29.05.2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження є неправомірною та є такою,
що підлягає скасуванню, як наслідок
скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судові
витрати, пов’язані з розглядом скарги
покладаються на відділ державної
виконавчої служби, якщо було
постановлено ухвалу про задоволення
скарги заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 383,384, 385, 387 388 ЦПК України, Закону
України «Про виконавче провадження»,
суд,-

УХВАЛИВ :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області ОСОБА_2 про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
29.05.2014 року по виконавчому провадженні
№2-969/11.

Стягнути з відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
на користь державного боджету України
судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.
судового збору.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Київської області
через суд першої інстанції протягом
п’яти днів з моменту отримання копії
ухвали.

Суддя           В.О.Оберемко