У Х В А Л А

06 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М., суддів:
Висоцької В.С.,Мазур Л.М., Умнової
О.В.,Фаловської І.М.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 квітня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості,
відшкодування збитків та моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_8 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 01 жовтня 2009 року між ним
та ОСОБА_7, за згодою чоловіка
ОСОБА_6, було укладено попередній
договір купівлі-продажу автомобіля Jeep
Grand Cherokee, 2006 року випуску. Відповідно до
умов попереднього договору ОСОБА_7, за
згодою ОСОБА_6, була зобов'язана
оформити 01 грудня 2009 року основний
договір купівлі-продажу автомобіля на
умовах і в порядку визначених
попереднім договором. За вказаним
попереднім договором позивач взяв на
себе зобов'язання здійснити купівлю
зазначеного автомобіля. Відповідно до
умов вказаного договору позивачем було
передано ОСОБА_7 в присутності ОСОБА_6 в
рахунок майбутніх платежів по
основному договору забезпечувальний
платіж у розмірі 135 176,25 грн., що на день
укладення попереднього договору за
середнім курсом комерційних банків
України становило 16 385 доларів США, а
ОСОБА_7, за згодою ОСОБА_6, передала в
користування вищезазначений
автомобіль позивачеві та видала
останньому довіреність на
представництво її інтересів з питань
експлуатації автомобіля. Крім того, 23
грудня 2010 року ОСОБА_8 передав ОСОБА_6
передплату за вищевказаний автомобіль
у розмірі 278 600 грн.

Оскільки укладення основного договору
купівлі-продажу не відбулося в
запланований термін з вини ОСОБА_7,
уточнивши позовні вимоги, позивач
просив виділити частки у спільній
сумісній власності подружжя ОСОБА_7 та
ОСОБА_6, а саме: квартирі АДРЕСА_1,
домоволодінні по АДРЕСА_2, а також
автомобілі Land Rover Defender, реєстраційний
номер НОМЕР_1, та автомобілі Land Rover 4.2,
реєстраційний номер НОМЕР_2. Також
просить стягнути з ОСОБА_7 на
свою користь суму основної
заборгованості в розмірі - 135 176,26 грн.,
інфляційні витрати у розмірі 7299,50 грн.,
три відсотки річних у розмірі 11 538 грн.,
моральну шкоду в розмірі 20000 грн.,
матеріальні збитки у розмірі 117 360 грн.
Крім того, просить стягнути з ОСОБА_6 на
свою користь суму основної
заборгованості в розмірі 278 600 грн., три
відсотки річних у розмірі 13 595,89 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 10 вересня 2013 року позов
ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 135 176,25
грн., інфляційні витрати у розмірі 7299,50
грн., три відсотки річних у розмірі 11 538
грн. У задоволенні решти позову
відмовлено.

Додатковим рішенням Печерського
районного суду м. Києва
від 23 вересня 2013 року вирішено питання
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
19 лютого 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано в частині відмови
у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6
та постановлено в цій частині нове
рішення, яким стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_8 суму основної
заборгованості в розмірі 278 600 грн., три
відсотки річних у розмірі 13 595,89 грн., а
всього 292 195,89 грн. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 квітня 2014 року
касаційну скаргу представника ОСОБА_7,
ОСОБА_6 - ОСОБА_9 відхилено, рішення
апеляційного суду м. Києва від 19 лютого
2014 року залишено без змін.

У червні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_7, ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 квітня 2014 року з підстав
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема ч. 2 ст. 546, статей 206, 208, 635, 1046, 1051
ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної
підстави подання заяви про перегляд
судового рішення заявники посилаються
на:

У допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» під судовими рішеннями
у подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Наведені заявниками у вказаній заяві
доводи є необґрунтованими, оскільки в
ухвалах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 квітня 2014 року
та від 17 липня 2013 року норми
матеріального права, на які
посилаються заявники, застосовувались
у справах, в яких предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та фактичні обставини відрізняються
від тих, що встановлені у даній
цивільній справі.

Посилання на ухвалу суду касаційної
інстанції, якою справу передано на
новий розгляд, не є підставою для
допуску справи для перегляду Верховним
Судом України, оскільки у ній не
висловлено правових позицій щодо
застосування норм матеріального права,
а стосується процесу доказування,
встановлення фактичних обставин, що є
застосуванням норм процесуального
права. Таким чином, на ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 вересня 2011 року,
від 26 вересня 2012 року та від 09 квітня 2014
року не може здійснюватися посилання
як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права.

Отже, заява ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про
перегляд судових рішень не містить
ознак, які згідно вимог ст. 355 ЦПК
України є підставами для перегляду
судових рішень.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_8
до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості, відшкодування збитків
та моральної шкоди, за заявою ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 квітня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М.
Колодійчук

Судді:
В.С. Висоцька

Л.М. Мазур

О.В.
Умнова

І.М. Фаловська