Ухвала іменем україни 17 вересня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А. суддів:
Мазур Л.М., Маляренка А.В., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Сквирської
міської ради Київської області, треті
особи: Державна інспекція сільського
господарства в Київській області,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будпроект», про
визнання недійсним та скасування
рішення, визнання недійсними та
скасування державних актів на право
власності на земельні ділянки, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 20 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися до суду з вищезазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26
серпня 2010 року рішенням сесії
Сквирської міської ради Київської
області № 1597-43-V було затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельні ділянки ОСОБА_8, розташовані
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
0,0823 га.

Згідно зі схемою розбивки земельних
ділянок для індивідуального
будівництва у м. Сквира на землях
радгоспу імені Щорса, затвердженої
рішенням виконкому Сквирської міської
ради депутатів трудящих

від 20 квітня 1977 року № 41, земельна
ділянка, право власності на яку має
ОСОБА_8 (АДРЕСА_2), повинна мати проїзд з
вул. Мельника відповідної ширини.
Надані відповідачеві земельні ділянки
частково зайняли проїзд до
домоволодіння позивачів, чим позбавили
їх можливості проїзду до свого житла.

На підставі наведеного, уточнивши
позовні вимоги, ОСОБА_6, ОСОБА_7 просили
суд визнати протиправним та скасувати
рішення Сквирської міської ради
Київської області від 26 серпня 2010 року

№ 1597-43-V «Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки
ОСОБА_8 АДРЕСА_1, виготовлену ТОВ
«Будпроект» м. Сквира»; визнати
недійсними та скасувати державні акти
на право власності на земельні ділянки
серій ЯМ № 748470 та ЯМ № 748469, призначені,
відповідно, для ведення особистого
селянського господарства, для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що видані на ім'я
ОСОБА_8

Рішенням Сквирського районного суду
Київської області від 19 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Сквирської міської ради
Київської області від 26 серпня 2010 року
№ 1597-43-V «Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки
ОСОБА_8 АДРЕСА_1, виготовленої ТОВ
«Будпроект» м. Сквира».

Визнано недійсним та скасовано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯМ № 748470, площею
0,0823 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
призначену для ведення особистого
селянського господарства, виданий
ОСОБА_8

Визнано недійсним та скасовано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯМ № 748469, площею
0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
призначену для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
виданий ОСОБА_8

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 20 березня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону рішення апеляційного суду не
відповідає.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, виходив
із того, що відповідачем Сквирською
міською радою було затверджено
технічну документацію на земельні
ділянки ОСОБА_8 з порушенням вимог
земельного та містобудівного
законодавства, чим порушено права
суміжних землекористувачів - позивачів
у справі.

Апеляційний суд, скасувавши рішення
суду першої інстанції та ухваливши
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовив, виходив із того, що
позивачами не надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
доводів позовної заяви, зокрема
доказів на підтвердження того, що
надана відповідачу земельна ділянка є
проїздом, а також не враховано, що на
момент виготовлення технічної
документації ОСОБА_8 земельним
ділянкам позивачів не було присвоєно
кадастрові номери, а тому ОСОБА_8
отримав державний акт на спірну
земельну ділянку без врахування меж
земельних ділянок суміжних
землекористувачів позивачів у справі.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції не можна
погодитись з наступних підстав.

З матеріалів справи
вбачається, що рішенням Сквирської
міської ради народних депутатів від 28
лютого 1994 року № 24 «Про надання
земельних ділянок для індивідуального
будівництва жилих будинків та дозвіл
на їх будівництво громадянам м. Сквира»
ОСОБА_8 надано земельну ділянку площею
0,1 га по АДРЕСА_2 для індивідуального
будівництва жилого будинка і
обслуговування господарських споруд
(а. с. 10).

28 лютого 1994 року було
складено акт виносу в натуру земельної
ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_2 в м.
Сквира (а. с. 11).

03 серпня 1998 року
Сквирською міською радою народних
депутатів Київської області ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 були видані державні акти на
право приватної власності на земельні
ділянки серій II-КВ № 114742 та II-КВ № 114743,
площі яких, відповідно, по 0,089 га, що
розташовані по вул. 60-річчя Жовтня у м.
Сквира Київської області, цільове
призначення яких: ведення особистого
підсобного господарства,
зареєстровані в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № № 137, 114
відповідно.

На підставі технічної
документації, виготовленої ТОВ
«Будпроект» м. Сквира», 10 травня 2010 року
було складено акт про встановлення в
натурі (на місцевості) меж земельної
ділянки АДРЕСА_1, меж обмежень на
використання земельної ділянки та
передачу на зберігання межових знаків.

11 квітня 2012 року ОСОБА_8
на підставі рішення сесії Сквирської
міської ради Київської області від 26
серпня 2010 року № 1597-43-V видано державні
акти на право власності на земельну
ділянку площею 0,0823 га, серії ЯМ № 748470,
для ведення особистого селянського
господарства (кадастровий номер
ділянки :01:029:0006), а також державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,1000 га, серії ЯМ № 748469 за
тією ж адресою для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) (кадастровий номер
ділянки :01:029:0005) (а. с. 21, 22).

Таким чином, судами
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що земельні ділянки позивачів
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 межують
перпендикулярно із земельними
ділянками відповідача ОСОБА_8

Відповідно до листа
Державної інспекції сільського
господарства в Київській області від 08
липня 2013 року б/н та листа Сквирської
міської ради Київської області від 22
жовтня 2013 року № 3165 рішенням постійної
депутатської комісії з питань
землекористування будівництва та
архітектури Сквирської міської ради
від 21 травня 2013 року встановлено, що
рішення 43-ї сесії 5-го скликання
Сквирської міської ради «Про
затвердження технічної документації
землеустрою щодо складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку» прийнято з порушенням чинного
законодавства, оскільки не враховані
раніше виготовлені державні акти на
право приватної власності, видані
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та існуючий проїзд до
земельних ділянок, який наданий у
власність ОСОБА_8 (а. с. 31,32)

Відповідно до
зображення на Публічній кадастровій
карті України земельної ділянки
позивача ОСОБА_6 (кадастровий номер
:01:029:0056) масштабом 1:4265 вбачається,
що земельні ділянки відповідача
ОСОБА_8, площею 0,1000 га та 0,823 га виходять
за межі уявної лінії розмітки (червоної
лінії розмітки) земель загального
користування до АДРЕСА_1 (а. с. 67).

У зв'язку з відсутністю
належної ширини проїзду АДРЕСА_1 4
метри) під'їзд транспортом, іншим
шляхом ніж через проїзд землями
загального користування від вул.
Мельника до АДРЕСА_1, на яких частково
розміщені земельні ділянки
відповідача посвідчені державними
актами серій ЯМ № 748469 та ЯМ № 748470,
неможливий.

Статтею 20 Закону України «Про основи
містобудування» передбачено, що
регулювання земельних відносин у
містобудуванні здійснюється
відповідно до земельного
законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 393 ЦК
України правовий акт органу державної
влади,органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 155
ЗК України, у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, який порушує
права особи щодо володіння,
користування та розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 158
ЗК України, виключно судом вирішуються
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян.

Згідно зі ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку виникає
після отримання її власником
документа, що посвідчує право
власності на земельну ділянку та його
державної реєстрації.

Відповідно до ст. 20 ЗК
України встановлення та зміна
цільового призначення земельних
ділянок, віднесення земель до тієї чи
іншої категорії здійснюються на
підставі рішень органів державної
влади, Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Зміна цільового
призначення земельних ділянок
здійснюється за проектами землеустрою
щодо їх відведення. Зміна цільового
призначення земельних ділянок
державної або комунальної власності
провадиться Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про затвердження
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок та передачу цих
ділянок у власність або надання у
користування відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

За положеннями ст. ст.
57, 60 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Тобто, встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд повинен
свої дії мотивувати й враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, судом
першої інстанції правильно
встановлено, що внаслідок видачі
відповідачу ОСОБА_8 оспорюваних
державних актів на право власності на
земельні ділянки серій ЯМ № 748470 та ЯМ №
748469 порушуються законні права та
інтереси позивачів, оскільки вони
позбавлені можливості реалізувати
право доступу до власних земельних
ділянок шляхом проїзду до них дорожнім
сполученням (землями загального
користування) - від вул. Мельника до вул.
60-річчя Жовтня у м. Сквира Київської
області.

Апеляційний суд,
скасувавши рішення суду першої
інстанції, не надав належної оцінки
зібраним у справі доказам, не врахував,
що Сквирська міська рада Київської
області, надаючи відповідачеві у
власність земельні ділянки площею 0,1000
га та 0,823 га, не врахувала, що їх межі
виходять за лінії розмітки (червоної
лінії розмітки) земель загального
користування до АДРЕСА_1 та займають
проїзд до земельних ділянок ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, чим порушено їх право.

Згідно зі ст. 339 ЦПК
України, установивши, що апеляційним
судом скасовано судове рішення,
ухвалене згідно із законом, суд
касаційної інстанції скасовує рішення
суду апеляційної інстанції і залишає в
силі рішення суду першої інстанції.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 303
- 304 ЦПК України суд апеляційної
інстанції не врахував норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
тому ухвалене у справі рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 339,
345 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного
суду Київської області від 20 березня 2014
року скасувати, рішення Сквирського
районного суду Київської області від 19
грудня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук Судді: Л.М.
Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Г.В. Юровська