АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1-й інстанції - Фролова І.В.
Доповідач-Чобіток А.О.
Рішення

Іменем
України

20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, поданої в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 16 липня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_4,ОСОБА_5
до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи:
приватний нотаріус ОСОБА_7,
реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання договору дарування
недійсним,усунення перешкод у
користуванні квартирою,вселення та
зобов»язання повернути майно,-

в с т а
н о в и л а:

В жовтні 2013 року позивачі
пред»явили вказаний позов до
відповідачів та зазначали, що 11
листопада 2011 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6
склали заповіт подружжя, який
посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_7.

Відповідно до цього заповіту єдиним
спадкоємцем є ОСОБА_4,а спадковим
майном є квартира АДРЕСА_1.

Після смерті ,ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, яка
є рідною тіткою ОСОБА_4, приватним
нотаріусом ОСОБА_7 20.01.2011 року було
накладено заборону на майно відповідно
до вимог ч.4 ст.1243 ЦК України.

30.06.2011 року ОСОБА_6 зареєстрував
позивачів в зазначеній квартирі і з
цього часу вони стали проживати в ній.

27.09.2013 року після повернення з
відпустки,вони не могли потрапити до
квартири і після виклику працівників
міліції їм стало відомо, що власником
квартири є відповідач ОСОБА_3 на
підставі договору дарування,
укладеного 23.09.2013 року між нею та
ОСОБА_6,посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу
ОСОБА_9,зареєстрованим в реєстрі за №
3130.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 не мав
права розпоряджатися спадковим
майном,на яке було накладене
заборону,позивачі просили визнати
вказаний договір дарування недійсним.

В подальшому позивачі збільшили свої
вимоги та просили зобов»язати
відповідачів повернути належне їм
майно, яке знаходиться в квартирі
АДРЕСА_1, а саме: свідоцтво про
народження ОСОБА_4,свідоцтво про
народження ОСОБА_5,свідоцтво про шлюб
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,свідоцтво про
розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_10,
свідоцтво про право власності на
будинок, який розташований за адресою:
АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_5,
військовий квиток на ім»я
ОСОБА_5,ощадна книжка на ім»я ОСОБА_5,
диван марки «Венетто»,холодильник
марки «Samsung no frost», пральну машину марки
«Indesit wise 8 csi»,магнітолу марки
«Soni»,пилосос марки «Samsung
vcc-6560v3g»,мікрохвильову піч марки «Panasonic
NN-GD376SZ»,масляний обігрівач,фен марки
«Philips», праску марки « Tefal»,
соковижималку марки «Braun mp»
80,вентилятор,електричний чайник «Vitek
vt-1120»,стіл - тумбу (світло бежевого
кольору), каблучку золоту вартістю-2000
грн.,грошові кошти в сумі 29 000 грн..

Крім того, просили стягнути з ОСОБА_3 на
їх користь вартість замінених ними
вікон в зазначеній квартирі у розмірі 17
900 грн., а також збитки, які вони понесли
внаслідок піднайму житла у розмірі 11200
грн..

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 липня 2014 року позов
задоволено частково. Вирішено
зобов»язати відповідачів повернути
позивачам майно,яке знаходиться в
квартирі АДРЕСА_1, а саме: свідоцтво про
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,свідоцтво про
розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_10,
свідоцтво про право власності на
будинок, який розташований за адресою:
АДРЕСА_2,який належить ОСОБА_5,
військовий квиток на ім»я
ОСОБА_5,ощадну книжку на ім»я ОСОБА_5,
диван марки «Венетто», пральну машину
марки «Indesit wise 8 csi», пилосос марки «Samsung
vcc-6560v3g», мікрохвильову піч марки «Panasonic
NN-GD376SZ», соковижималку марки «Braun mp»,
електричний чайник «Vitek vt-1120» та
стягнути з відповідачів на користь
позивачів солідарно грошові кошти за
заміну вікон в розмірі 17 900 грн..

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове,яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі. Зазначає, що позивачами
не доведено знаходження їх майна в
спірній квартирі , так як і не доведено
факт їх проживання в квартирі з 2011 року
по вересень 2013 року, в зв»язку з чим
вважає оскаржуване рішення в цій
частині необґрунтованим та не
відповідним обставинам справи.

Спірна квартира стала власністю ОСОБА_3
з 23.09.2013 року,тобто вона отримала
квартиру у власність з усім
поліпшенням і підстав для стягнення з
неї грошових коштів за вікна,які
позивачі встановили до отримання нею
квартири у власність відсутні.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення представника позивачів,
обговоривши доводи апеляційної скарги
, обставини справи , колегія суддів
приходить до наступного.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належала на праві спільної часткової
власності ОСОБА_8 та ОСОБА_6, які 11
листопада 2011 року склали заповіт
подружжя, який посвідчено приватним
нотаріусом ОСОБА_7, відповідно до якого
належне їм на праві спільної сумісної
власності заповіли ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, яка є рідною
тіткою ОСОБА_4 померла.

30.06.2011 року ОСОБА_6 зареєстрував в
квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

23.09.2013 року ОСОБА_6, якому належала на
праві спільної часткової власності Ѕ
квартири АДРЕСА_1 та який 22.07.2013 року,
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом отримав у
власність Ѕ частину вказаної квартири,
належну на праві спільної часткової
власності померлій ОСОБА_11, подарував
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 30.01.2014 року,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Пред»явивши даний позов щодо
зобов»язання повернути майно, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 зазначали, що під час їх
проживання в АДРЕСА_1 з 2011 року, в ній
перебувають належні їм речі,
перелічені в позовній заяві, які
відповідачі їм не повернули, а також
просили стягнути з останніх 17 900 грн.,
сплачених за встановлення в спірній
квартирі вікон. На підтвердження
зазначених вимог надали
розрахунково-товарні чеки на придбання
дивана «Мартин-4» та накладну на
доставку з зазначенням адреси спірної
квартири та договір на встановлення
вікон з актом виконаних робіт від 14.07.2011
року. Заявляючи вимоги щодо повернення
речей побутової техніки, позивачі ,
зазначивши, що чеки та квитанції на їх
придбання знаходяться у спірній
квартирі, надали витяги з інтернет
ресурсу схожих товарів .

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зобов»язавши ОСОБА_3 та ОСОБА_6
повернути позивачам майно, яке
знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 та
солідарно стягнувши на їх користь
кошти за заміну вікон у розмірі 17 900 грн.
, суд першої інстанції вважав вказані
вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доведеними.

Проте з таким висновком суду
першої інстанції колегія суддів
погодитись не може, оскільки він не
відповідає встановленим обставинам
справи та нормам матеріального та
процесуального права .

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України
визначає, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Пред»явивши позов про
витребування речей , ОСОБА_4 та ОСОБА_5
будь-яких належних доказів, які б
підлягали оцінці у відповідності до ст.
212 ЦПК України, того, що вказані ними
речі перебували в квартирі АДРЕСА_1 , не
надали .

Додані до позову
розрахунково-товарні чеки на придбання
дивана «Мартин-4», а не «Венетто» як про
це вказують позивачі, а також накладна
про доставку дивана «Мартин-4» на
адресу квартири АДРЕСА_1 свідчать лише
про те, що зазначені в них речі були
придбані за визначену в них ціну та
дату доставки, однак не містять
інформації щодо перебування даної
речі у спірній квартирі .

Не підлягають задоволенню і
вимоги позивачів до ОСОБА_3 щодо
стягнення коштів за заміну вікон,
оскільки спірна квартира отримана
останньою у дар 23.09.2013 року, а вікна
встановлені у ній 14.07.2011 року під час
проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі
АДРЕСА_1 , які як особи, що мали право на
користування жилим приміщенням ,
здійснювали його облаштування на свій
розсуд.

Беручи до уваги всі встановлені
судом факти і відповідні їм
правовідносини, належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо,а також достатність і
взаємний зв"язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про скасування рішення
суду, ухваленого в даній справі про
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про повернення майна та
стягнення коштів.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313 , 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р
і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 задовольнити .

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 16 липня 2014
року в частині задоволення позову
ОСОБА_4,ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6
скасувати та ухвалити нове , яким
відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_4,ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про
зобов»язання повернути майно та
стягнення коштів .

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -