УХВАЛА

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_4, про
визнання права власності у порядку
спадкування за законом; за позовом
ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої
ОСОБА_7, до Єгорівської сільської ради
Роздільнянського району Одеської
області, ОСОБА_4, ОСОБА_3, відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби по
Роздільнянському району
Роздільнянського міжрайонного
управління юстиції в Одеській області,
ОСОБА_5 про встановлення факту
батьківства та визнання права
власності у порядку спадкування за
касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 лютого 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 2 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
їх брат, ОСОБА_8 У встановлений законом
строк вони звернулися до державної
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини після його смерті,
яка складається з квартири АДРЕСА_1 та
квартири АДРЕСА_2, оскільки вони є
спадкоємцями за законом другої черги, а
спадкоємців першої черги немає.
Вказували, що дід ОСОБА_8, ОСОБА_5,
привласнив правовстановлюючі
документи на вказане майно, у зв'язку із
чим вони не мали можливості надати їх
нотаріусу. З цих підстав 13 липня 2013 року
державною нотаріальною конторою їм
було відмовлено у видачі свідоцтв про
право на спадщину.

У зв'язку з цим позивачі просили суд
визнати за ними (за кожним окремо) право
власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1
та 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_8

У листопаді 2013 року ОСОБА_4, яка діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_7,
звернулась до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що з січня 2006 року по
20 серпня 2008 року проживала з ОСОБА_8
однією сім'єю без реєстрації шлюбу у с.
Відрядіво Роздільнянського району
Одеської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 народила
від ОСОБА_8 доньку, ОСОБА_7, запис про
батька дитини вчинено Єгорівською
сільською радою за прізвищем матері
згідно зі ст. 135 СК України. 21 серпня 2008
року між нею та ОСОБА_8 було укладено
шлюб, останній визнавав своє
батьківство відносно ОСОБА_7,
піклувався про неї. 16 березня 2011 року
шлюб було розірвано, після припинення
шлюбу ОСОБА_8 продовжував виконувати
свої батьківські обов'язки.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер. На підставі
рішення Родзільнянського районного
суду Одеської області від 25 грудня
2012 року, яким визнано ОСОБА_8 батьком
ОСОБА_7, 21 січня 2013 року отримала нове
свідоцтво про народження дитини. Проте
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 23 травня 2013 року вказане
рішення суду скасовано, заяву ОСОБА_4
про встановлення факту батьківства
залишено без розгляду. Зазначала, що
встановлення факту батьківства ОСОБА_8
необхідно для захисту права на
спадкування ОСОБА_7, яке не визнають
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У зв'язку з цим ОСОБА_4 просила суд
встановити факт батьківства ОСОБА_8
щодо ОСОБА_7 та внести зміни до актового
запису у книзі реєстрації народжень
від 20 грудня 2007 року № 35, зазначивши
батьком ОСОБА_8; визнати недійсним
свідоцтво про народження дитини від 22
січня 2013 року; визнати за ОСОБА_7, як
спадкоємицею першої черги, право
власності у порядку спадкування за
законом на квартиру АДРЕСА_1 та
квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 лютого 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 2 липня 2014
року, позов ОСОБА_4, яка діє в інтересах
малолітньої ОСОБА_7, задоволено
частково. Встановлено факт батьківства
ОСОБА_8 щодо ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
внесено зміни до актового запису у
книзі реєстрації народжень від 20
грудня 2007 року № 35, складеного
Єгорівською сільською радою
Роздільнянського району Одеської
області, про те, що батьком ОСОБА_7 є
ОСОБА_8 Визнано за ОСОБА_7 право
власності у порядку спадкування за
законом на квартиру АДРЕСА_1 та на
квартиру АДРЕСА_2. У задоволенні інших
вимог ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні
позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким їх позов
задовольнити; у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та частково
задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й суд апеляційної інстанції, виходив із
того, що факт батьківства ОСОБА_8 щодо
ОСОБА_7 доведено ОСОБА_4 належними
доказами, а також обставинами,
викладеними у рішенні суду від 16
березня 2011 року про розірвання
шлюбу; ОСОБА_7, як спадкоємиця першої
черги після смерті свого батька, у
встановлений законом строк спадщину
прийняла, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
спадкоємцями лише другої черги.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_4
перебували у шлюбі з серпня 2008 року по
березень 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 народила доньку,
ОСОБА_7, запис про батька дитини у книзі
реєстрації народжень вчинено за
прізвищем та громадянством матері, ім'я
та по батькові батька дитини записано
за її вказівкою (ст. 135 СК України).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8, унаслідок
чого відкрилася спадщина, яка
складається з квартири АДРЕСА_1 та
квартири АДРЕСА_2.

8 лютого 2012 року, 24 лютого 2012 року, 25
травня 2012 року та 29 листопада
2012 року відповідно ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яка діяла в інтересах
малолітньої ОСОБА_7, звернулися до
державної нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_8

На підставі рішення Родзільнянського
районного суду Одеської області від 25
грудня 2012 року, яким визнано ОСОБА_8
батьком ОСОБА_7, 21 січня 2013 року
ОСОБА_4 отримала нове свідоцтво про
народження дитини. Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
23 травня 2013 року вказане рішення суду
скасовано, заяву ОСОБА_4 про
встановлення факту батьківства
залишено без розгляду.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4,
суди виходили із того, що заочним
рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 16
березня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу
встановлено наявність у подружжя
спільної дитини, ОСОБА_7 Разом з тим,
посилання на преюдиційність вказаного
рішення суду (ч. 3 ст. 61 ЦПК України) є
помилковим, так як такий факт у
судовому рішенні не встановлювався.
Судами зроблено висновки про те, що
вказаним рішенням встановлено, що
ОСОБА_8 не заперечував, що ОСОБА_7 є його
донькою, оскільки у зазначеній справі
ОСОБА_8 не надав заперечень щодо
розірвання шлюбу. Проте такий висновок
суду зроблено на припущеннях, що
заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
оскільки відсутність заперечень проти
позову не є підтвердженням визнання
факту народження дитини від нього, а
крім того, визнання його батьківства
предметом позову не було (а. с. 97).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Ухвалюючи рішення, суди не врахували
вимоги ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57-59, 64, 315 ЦПК
України про те, що рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях, а всі
докази оцінюються у сукупності і жоден
з них не має для суду наперед
встановленого значення, помилково
пославшись на вищевказане рішення
суду, як таке, що має преюдиційний
характер, дійшли до передчасного
висновку про часткове задоволення
позову ОСОБА_4 та відмову у позові
ОСОБА_3, ОСОБА_4

При цьому суди не надали належної
оцінки доводам ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
те, що на час народження ОСОБА_7 ОСОБА_4
та ОСОБА_8 у шлюбі не перебували; запис
про батька дитини був зроблений
ОСОБА_4 на підставі ст. 135 СК України;
відсутні належні та допустимі докази
на підтвердження батьківства їх брата
щодо ОСОБА_7; показання двох свідків
щодо спільного проживання ОСОБА_4 та
ОСОБА_8 з 2008 року до укладення ними
шлюбу є суперечливими; належних і
допустимих у порядку ст. ст. 57-59 ЦПК
України доказів на підтвердження
доводів про те, що ОСОБА_8 надавав
матеріальну допомогу та забезпечував
дитину, суду не надано.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, а судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
2 липня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник Судді:
Б.І. Гулько О.В.
Закропивний А.О. Лесько С.Ф. Хопта