Справа № 0907/7892/2012
Провадження № 22-ц/779/1181/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів: Меленко О.Є.,
Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник
О.В.,

з участю: позивача
- ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

представника відділу ДВС
Івано-Франківського міського

управління
юстиції - Дем'яніва П.Б.,

представника ДП "Івано-Франківський
котельно-

зварювальний завод" - Джуса О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 31 березня 2014 року -

в с т а н о в и л а :

В травні 2012 року ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7
пред'явили позов до відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції про відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
невиконання ухвали суду. Позовні
вимоги мотивовані тим, що з вини
відповідачів відбулось незаконне
проникнення в їх житлове приміщення,
часткова втрата та пошкодження
належного їм майна. У зв'язку із
наведеним позивачі просили у
відшкодування моральної шкоди
стягнути в їх користь по 100 тисяч грн
кожному.

Дана справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Івано-Франківського
міського суду від 31 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням,
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 подали
апеляційну скаргу, у якій посилаються
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. На їх думку,
судом не було враховано того, що факт
невиконання ухвали суду від 30.08.2007 року
про заборону проведення будівельних
робіт та переобладнання, реконструкцію
квартир на АДРЕСА_1 до вирішення по суті
цивільної справи було встановлено
постановою Івано-Франківського
міського суду від 03 травня 2012 року.
Апелянти зазначають, що невиконання
згаданої ухвали унеможливило в свою
чергу виконання рішення
Івано-Франківського міського суду від
06.05.2010 року про усунення перешкод у
користуванні ОСОБА_2 житловими
кімнатами на дев'ятому поверсі будинку
АДРЕСА_1. Посилаючись на
необґрунтованість рішення, апелянти
просять його скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення їх позову.

В судовому засіданні ОСОБА_2, яка також
представляє інтереси ОСОБА_6, ОСОБА_7, та
її представник апеляційну скаргу
підтримали з мотивів, наведених у ній.

Представник відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції та представник ДП
"Івано-Франківський
котельно-зварювальний завод" доводи
апеляційної скарги заперечили,
вважаючи, що суд першої інстанції
правильно відмовив у задоволенні
позовних вимог про відшкодування
відповідачам моральної шкоди, які не
були доведені об'єктивними і належними
доказами. Рішення суду першої
інстанції в даній справі вважають
законним і обгрунтованим. Тому просять
залишити його в силі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, її представника, представників
відповідача і третьої особи,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов до висновку
про необґрунтованість вимог, про
відсутність належних і допустимих
доказів спричинення моральної шкоди
відповідачем. Колегія суддів
погоджується з таким висновком,
виходячи з наступного.

В ст.11 Закону Україну «Про державну
виконавчу службу», яка є спеціальною
нормою відносно норм ЦК України, і яка
підлягає до застосування при вирішенні
даного спору, зазначено, що в порядку,
передбаченому законом, за рахунок
держави відшкодовується шкода,
заподіяна державним виконавцем саме
під час виконання рішення.

В п.5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" вказано, що при розгляді
цивільних справ названої категорії
суду слід з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
потерпілому моральних чи фізичних
страждань, за яких обставин і якими
діями (бездіяльністю) вони завдані,
ступінь вини заподіювача, яких саме
моральних чи фізичних страждань зазнав
потерпілий, з чого він виходить при
оцінці шкоди, а також інші обставини,
які мають значення для вирішення спору.

В п.2 постанови Пленуму Верховного Суду
України №6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» роз'яснено, що при розгляді
справ за позовами про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
відповідно до норм ЦК України шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або юридичній особі, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Судом встановлено, і матеріалами
справи підтверджується, що названа
позивачами ухвала Івано-Франківського
міського суду від 30.08.2007 року про
заборону ДП МО України "63-й
котельно-зварювальний завод" проводити
будь-які дії по переобладнанню та
реконструкції квартир на АДРЕСА_1, яка
постановлена в цивільній справі
№2-1118/2007 за заявою позивачки ОСОБА_8,
дійсно з вини органів Державної
виконавчої служби України не була
виконана. Цей факт підтверджено
постановою Івано-Франківського
міського суду від 03.05.2012 року (том №1,
а.с.35-36).

Однак, посилання позивачів на те, що їм
саме з вини державного виконавця
спричинена моральна шкода, крім
пояснень державного виконавця,
спростовуються наявними в справі
документами. Зокрема, з акту комісії
від 06.05.2009 року вбачається, що
проникнення в жиле приміщення,
винесення речей, неможливість
користування позивачами кімнатою
АДРЕСА_1, на які посилаються позивачі в
обґрунтування свого позову до ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції та ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди, були
спричинені не діями чи бездіяльністю
державного виконавця, а адміністрацією
і профкомом ДП МО України «63-й
котельно-зварювальний завод» (копія
акта - том №1, а.с.9). Цей факт встановлено
рішенням Івано-Франківського міського
суду від 01 листопада 2013 року, яким у
задоволення позову ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_7 з ДП МО України «63-й
котельно-зварювальний завод» було
стягнуто 5000 грн моральної шкоди
кожному (копія рішення - том №1, а.с.211-212).

З викладеного випливає, що немає ніяких
підстав вважати, що між невиконанням
державним виконавцем згаданої ухвали
Івано-Франківського міського суду від
30.08.2007 року та спричиненням моральної
шкоди позивачам в даній справі існує
прямий причинний зв'язок.

Крім того, колегія суддів констатує, що
в захист та відновлення житлових прав
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 в цивільних
справах, в яких відповідачами були не
органи ДВС управління юстиції, а ДП МО
України «63-й котельно-зварювальний
завод» та громадяни, які оспорювали
права позивачів на користування жилим
приміщенням на АДРЕСА_1, ухвалювались
рішення Івано-Франківського міського
суду від 28.11.2008 року, від 25.01.2010 року, від
14.08.2013 року.

Приймаючи до уваги вище наведене,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в даній справі про
відмову у задоволенні позовних вимог
про відшкодування моральної шкоди
являється законним і обґрунтованим.
Тому підстав для скасування
оскарженого рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 218, 307, 308, 313, 314, 319, 324, 325 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_7 відхилити, а рішення
Івано-Франківського міського суду від
31 березня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
В.А. Девляшевський

Судді:
О.Є. Меленко

В.Д. Фединяк