АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3117/2014
інстанції Ратушна В.О.
Доповідач: Цуканова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 01 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Цуканової
І.В.Суддів:Вейтас І.В. Склярської І.В.При
секретарі:Благовещенській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення
Дніпровського районного суду м.Херсона
від 01 жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто
Просто» про визнання договору про
надання послуг недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивач звернулася до
суду із вказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначила, що з 1998
року перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі. 16 червня 2014 року
її чоловік уклав Договір №710858 з ТОВ
«Авто Просто» про надання фінансової
послуги з придбання автомобіля (далі
Договір), про який їй стало відомо через
два місяці поспіль, коли чоловік
повідомив про необхідність внесення
чергового щомісячного обов`язкового
платежу. Зазначила, що вказаний договір
укладений чоловіком без її відома та
згоди, виходить за межі дрібного
побутового. З моменту укладання
договору її чоловік сплатив «Авто
Просто» кошти в сумі 8273,28 грн. за
рахунок сімейного бюджету. Послалась
на ч.3 ст.65 СК України, якою передбачено,
що для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і /або/
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Наголосила, що згоди
на укладання договору не надавала, а
також, що не знала та не здогадувалась
про укладення даного договору.
Зазначила, що предмет Договору
виходить за межі дрібної побутової
угоди, а також, зважаючи на відсутність
згоди позивача, як подружжя, на
укладення зазначеного Договору, що
передбачено ст. 65 Сімейного кодексу
України , вважає, що є підстави для
визнання Договору недійсним. Позивач
також просила зобов`язати ТОВ "Авто
Просто" повернути ОСОБА_7 отримані за
договором № 710858 від 16 червня 2014 року
грошові кошти в сумі 8273,27 грн. та
стягнути судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 01 жовтня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено через
необґрунтованість.

В апеляційній скарзі апелянт просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове,
яким позов задовольнити повним обягом,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В своїх письмових запереченнях на
апеляційну скаргу представник ТОВ
"Авто Просто" просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду без змін, як таке, що
ухвалене з додержанням вимог закону.

В судове засідання позивач - ОСОБА_6
та відповідач -ОСОБА_7 не з`явились, про
причини неявки суд не повідомили. Про
час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином.

Представником відповідача - ТОВ
"Авто Просто" в судове засідання
направлена заява про слухання справи
за його відсутності. У задоволенні
вимог апеляційної скарги просив
відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно свідоцтва про укладення шлюбу
серії І-КГ № 277828 від 12 грудня 1998 року
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувають у
зареєстрованому шлюбу (а.с. 6).

16 червня 2014 року ОСОБА_7 уклав з ТОВ
«Авто Просто» договір № 710858 про
надання останнім послуг
адміністрування фінансових активів
для придбання учасником ОСОБА_7
автомобіля (а.с. 7-11)

На виконання зобов`язань за договором
(ст.4 Договору) ОСОБА_7 сплатив ТОВ "Авто
Просто" 8273,27 грн., що підтверджується
копіями квитанцій (а.с. 13-15).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що предметом спірного Договору є
не купівля-продаж автомобіля, на
придбання якого необхідно отримати
письмову згоду дружини, а послуги, які
надаються з метою придбання автомобіля
в майбутньому, а тому при укладанні
зазначеного Договору на отримання
послуг згода другого з подружжя не
вимагається.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно диспозиції ч.ч.1-3 ст.61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним, як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Частиною 3 ст.65 СК України передбачено,
що для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Оскільки, предметом зазначеного
Договору є надання системи послуг,
спрямованих на придбання автомобіля, в
якій ТОВ «Авто Просто» не виступає
продавцем автомобілів, а лише надає
послуги послуги з їх придбання, тобто
виступає в якості посередника між
продавцем автомобілів та споживачем,
то суд першої інстанції вірно дійшов
висновку, що вказаний Договір не
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, і не
стосується безпосередньо цінного
майна, а тому позивач помилково вважає
за необхідне отримання від неї
письмової згоди на підписання
Договору, оскільки надання такої згоди
не передбачено чинним законодавством
України.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, вказана угода
не виходить за межі дрібної побутової і
в силу ст.ст. 6, 627, 628, 901 ЦК України є
договором про надання послуг і не
суперечить ст.215 ЦК України.

Рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому підстав для його скасування
не вбачається.

Доводи, на які посилається апелянт,
були предметом дослідження судом
першої інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Оскільки суд першої інстанції прийняв
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому відповідно до ст.308 ЦПК України це
є підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 303,308,315, п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 01 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 04 грудня 2014
року

Ухвала набрала законної сили 01 грудня
2014 року

Суддя:
І.В. Цуканова

Секретар судового засідання:
О.О.Благовещенська