УХВАЛА

іменем україни

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
м. Києва до Київської міської
ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), про визнання рішення
незаконним, визнання недійсним
державних актів про право власності на
земельну ділянку, договору
купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення,
за касаційною скаргою заступника
прокурора м. Києва на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 16 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 17
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року заступник прокурора м.
Києва звернувся в суд з указаним
позовом, посилаючись на те, що рішенням
від 18 грудня 2008 року «Про передачу
громадянам України земельних ділянок
для будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд та для ведення
садівництва у мікрорайоні Жуляни, у
Солом'янському та Голосіївському
районах міста Києва» відведено 975
громадянам земельні ділянки для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель та споруд, а також 315
громадянам земельні ділянки для
ведення

садівництва у мікрорайоні Жуляни, у
Солом'янському та Голосіївському
районах міста Києва. Пунктом 902
вказаного рішення Київської міської
ради ОСОБА_3 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,1000
га на АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд. На
виконання вказаного рішення
ОСОБА_3 видано державний акт про право
власності на вказану земельну ділянку.
У подальшому між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 22
лютого 2010 року укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки на
АДРЕСА_1. На даний час
зазначена земельна ділянка належить на
праві власності ОСОБА_4 Позивач вважає,
що прийняте рішення Київської ради,
державний акт на право власності на
земельну ділянку та укладений договір
купівлі-продажу не відповідають
вимогам чинного законодавства та
підлягають визнанню недійсними,
оскільки проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
за замовленням ОСОБА_3 не розроблявся,
контролюючими органами не розглядався
та не погоджувався, а проект рішення
міської ради про передачу у власність
земельної ділянки Головним
управлінням земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації не готувався та на
розгляд міської ради не направлявся, що
свідчить про те, що оскаржуване рішення
та укладені на його підставі договори
купівлі-продажу та державні акти на
право власності на зазначену земельну
ділянку прийняте з порушенням
встановленої ЗК України процедури та
вимог ЦК України.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 16 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 17
березня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
прокурора м. Києва просить скасувати
судові рішення, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових рішень в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи

процесуального права і не може
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
позові, з висновками якого погодився
апеляційний суд, обґрунтовано виходив
із того, що доводи прокурора про
відсутність проекту землеустрою
(технічна документація) щодо
відведення спірної земельної ділянки,
та погодження з контролюючими органами
проекту її відведення не доведені, а,
відтак, відсутні підстави для
задоволення позову.

При цьому відповідно до вимог ст. ст. 10,
60 ЦПК України саме позивач у даному
випадку прокурор зобов'язаний довести
позов та обставини, на які посилався.

Згідно з ч. 8, ч. 9, ч. 10 ст. 118 ЗК України (в
редакції чинній на момент прийняття
рішення Київради) проект відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян організаціями,
які мають відповідні дозволи (ліцензії)
на виконання цих видів робіт, у строки,
що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини.

Судами встановлено, що рішенням
Київської міської ради від 18 грудня
2008 року «Про передачу громадянам
України земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд та для ведення
садівництва у мікрорайоні Жуляни, у
Солом'янському та Голосіївському
районах м. Києва» передано у приватну
власність ОСОБА_3 земельну
ділянку на АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

На виконання указаного рішення ОСОБА_3
22 грудня 2009 року видано державний акт
на право власності на указану земельну
ділянку.

22 лютого 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
укладено договір купівлі-продажу
зазначеної земельної ділянки.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
листопада 2011 року був задоволений
позов заступника прокурора м. Києва в
частині скасування рішення Київської
міської ради від 18 грудня 2008 року «Про
передачу громадянам України земельних
ділянок для будівництва та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд та для
ведення садівництва у мікрорайоні
Жуляни у Солом'янському та
Голосіївському районах м. Києва»,
зокрема й ділянки, виділеної ОСОБА_3

При перегляді постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
листопада 2011 року у зв'язку
нововиявленими обставинами,
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
вересня 2012 року, було встановлено, що
згідно листа Служби безпеки України у
м. Києві від 11 червня 2012 року, в якому
зазначено, що під час проведення
перевірки управління Служби Безпеки
України в м. Києві вилучило оригінали
проектів землеустрою та погодження
проекту відведення земельних ділянок
певних осіб, зокрема й ОСОБА_3

За результатами розгляду вказаної
справи, суд своєю постановою від
20 вересня 2012 року, яка набрала
законної сили, скасував постанову від
17 листопада 2011 року та
відмовив в задоволенні позову
заступника прокурора м. Києва в частині
скасування оскаржуваного рішення щодо
передачі земельних ділянок особам, у
яких їх придбав заявник за договором
купівлі-продажу.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь та самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61
ЦПК України).

Отже, постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
20 вересня 2012 року було
встановлено обставини, що
підтверджують наявність проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки та погодження з
контролюючими органами проекту її
відведення. Ураховуючи, що дані
обставини були встановлені щодо
ОСОБА_3, яка є стороною у даній справі,
вони не потребують доказування.

За таких підстав, доводи прокурора, що
вказаного проекту землеустрою не існує
не відповідають дійсності, а тому суди
обґрунтовано відмовили в позові в
частині визнання незаконним рішення
Київради про передачу відповідачу
земельної ділянки та визнання
недійсним державного акта про право
власності на земельну ділянку саме з
цих підстав.

Разом із тим, як убачається з
матеріалів справи заступник прокурора
м. Києва також просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
спірної земельної ділянки, укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з тих підстав, що
ОСОБА_3 на момент укладення спірного
правочину не була власником зазначеної
земельної ділянки та не могла
розпоряджатися нею.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
для недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою та шостою статті 203 ЦК
України.

Статтею 203 визначені вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину.

Суди правомірно відмовили в
задоволенні позову в частині визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки недійсним, оскільки
не встановлено підстав, передбачених
ст. ст. 203, 215 ЦК України, для визнання
правочину недійсним.

Інші доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційні
скарги відхилити.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
м. Києва відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 16 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 17
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько С.Ф. Хопта М.Є.
Червинська