У х в а л а

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Дем'яносова
М.В.,
Парінової І.К.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання
договорів недійсними та за об'єднаним
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк», третя особа: ОСОБА_1, про визнання
договору поруки припиненим, за
касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 07 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ
«Універсал Банк») звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 27 лютого
2008 року між ВАТ «Універсал Банк»
(правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк») та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 500
000 швейцарський франків, зі сплатою 9,95 %
річних, зі строком повернення кредиту
до 10 лютого 2038 року.

27 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір
іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1
передала в іпотеку кв. АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором, між
ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки від 27.02.2008 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору утворилася
заборгованість, яка станом на 25 липня
2013 року складала 605 227,87
швейцарських франків, що еквівалентно 5
172 640, 34 грн.

Враховуючи вказане, позивач просив
звернути стягнення на предмет іпотеки
шляхом визнання права власності за ПАТ
«Універсал Банк» на зазначену
квартиру, що є предметом іпотеки з
метою часткового погашення
заборгованості за кредитним договором
від 27 лютого 2008 року, а також стягнути
солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
в сумі 2 087 640,34 грн.

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з зустрічним позовом до
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» про визнання
кредитного договору та договору поруки
недійсними, обґрунтовуючи вимоги тим,
що указані договори укладені з
порушенням вимог чинного
законодавства.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ПАТ «Універсал Банк» про
визнання договору поруки припиненим,
обґрунтовуючи вимоги тим, що ПАТ
«Універсал Банк» в односторонньому
порядку з 15 липня 2008 року підвищив
відсоткову ставку, у зв'язку з чим було
збільшено обсяг відповідальності
поручителя, що є підставою для
припинення поруки.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 07 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 11
червня 2014 року, позов задоволено
частково. Звернуто стягнення на
предмет іпотеки за договором іпотеки
від 27.02.2008 року, укладеного між ВАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 за реєстровим № 357, а саме
на квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та складається з чотирьох
кімнат, загальною площею 160,90 кв.м.,
жилою площею 95,90 кв.м., що належить на
праві власності ОСОБА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 27.02.2008
року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_1 за
кредитним договором № 065-2008-447 від 27.02.2008
року у сумі 4 742 958 грн. 87 коп. шляхом
визнання за ПАТ «Універсал Банк» права
власності на вказаний об'єкт
нерухомості.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь ПАТ «Універсал Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 065-2008-447 від 27.02.2008 року в сумі 1 597 680
грн. 64 коп. В іншій частині позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ПАТ «Універсал Банк» про визнання
договорів недійсними було відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ПАТ «Універсал Банк» про визнання
договору поруки припиненим було
відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2
просять скасувати ухвалені судові
рішення та справу передати на новий
розгляд, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Касаційні скарги підлягають
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 27 лютого 2008 року
між ВАТ «Універсал Банк»
(правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк») та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 500
000 швейцарський франків, зі сплатою 9,95 %
річних, зі строком повернення кредиту
до 10 лютого 2038 року.

27 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір
іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1
передала в іпотеку кв. АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором, між
ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки від 27.02.2008 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору утворилася
заборгованість, яка станом на 25 липня
2013 року складала 605 227,87
швейцарських франків, що еквівалентно 5
172 640, 34 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що у
разі невиконання боржником основного
зобов'язання, іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги з метою
часткового погашення заборгованості
за основним зобов'язанням шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
та стягнути солідарно з боржника та
поручителя заборгованість за
кредитним договором.

Проте повністю з такими висновками
погодитися не можна.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» в разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Крім того, відповідно до п. 42 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30
березня 2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» резолютивна
частина рішення суду в разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК.
Зокрема, у ньому в обов'язковому
порядку має зазначатись: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; спосіб
реалізації предмета іпотеки - шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації (при цьому суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

При цьому суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України «Про іпотеку»
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Проте суди на зазначені положення
закону уваги не звернули; в порушення
вимог ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» не встановили дійсних прав і
обов'язків сторін, які випливають з
кредитного договору та договору
іпотеки; належним чином не визначили
обсяг відповідальності ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перед кредитором і дійшли
передчасного висновку про задоволення
позовних вимог шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

При вирішенні одночасно позовних
вимог про звернення стягнення на
предмет іпотеки та стягнення боргу з
відповідачів, судам необхідно дати
оцінку співмірності сум
заборгованості за кредитом та
стягнення їх з відповідачів, а також
співмірності сум заборгованості за
кредитом та вартість іпотечного майна,
співмірність загальної суми боргу з
вартістю предмета іпотеки та суми
боргу, яку просив стягнути позивач із
відповідачів.

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що листом від 17 травня 2012
року ПАТ «Універсал Банк» повідомило
ОСОБА_1 про те, що відсоткова ставка за
укладеним кредитним договором від 27
лютого 2008 року з 15 липня 2008 року
становить 10,95 % річних (а.с. 93 т. 1).

Пунктом 2.1 договору поруки укладеному
між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 від
27.02.2008 року передбачено, що кредитор не
вправі без згоди поручителя змінювати
умови основного договору з боржником,
внаслідок чого збільшується обсяг
відповідальності поручителя (а.с. 84 т. 1).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели або
можуть призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Тобто у зобов'язаннях, в яких беруть
участь поручителі, збільшення
кредитної відсоткової ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови у
договорі поруки не дає підстав
покладення на поручителя
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

У п. 22 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року
№ 5 «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що якщо в договорі поруки
такі умови сторонами не узгоджені, а з
обставин справи не вбачається
інформованості поручителя і його згоди
на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень частини першої
ст. 559 ЦК України порука припиняється у
разі зміни основного зобов'язання без
згоди поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Вказані вимоги закону суди належним
чином не врахували, в повній мірі не
з'ясували дійсні обставини справи щодо
збільшення відсоткової ставки без
згоди поручителя та відповідно
збільшення обсягу відповідальності
поручителя, не перевірили доводів
відповідачів щодо цих обставин, не
надали належної оціни доказам по
справі.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 07 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11
червня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

І.К. Парінова

О.В. Ступак