У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Ковельської міської ради Волинської
області, Управління Державного
земельного агентства у м. Ковелі
Волинської області, ОСОБА_5 про
визнання незаконним та скасування
рішення ради, визнання недійсним
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку,
визнання незаконною та скасування його
реєстрації, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 14 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 28 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що він, будучи власником
частини житлового будинку АДРЕСА_1 та
земельної ділянки площею 400 кв. м,
розташованої за тією ж адресою,
тривалий час користувався земельною
ділянкою, площею 559 кв. м, яка
розташована за його житловим будинком
та є фактично продовженням належної
йому на праві власності земельної
ділянки. Вказує, що 11 червня 2013 року
звернувся до Ковельського міського
голови Волинської області з заявою про
надання йому дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення у
користування вищезгаданої земельної
ділянки, однак, рішенням Ковельської
міської ради Волинської області № 40/22
від 25 липня 2013 року йому відмовлено у
наданні дозволу на розроблення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі, у зв'язку з тим, що
пунктом 1.31. рішення Ковельської
міської ради Волинської області
№ 78/42 від 07 жовтня 2010 року ОСОБА_5
передано безоплатно у власність
земельну ділянку, площею 1000 кв. м, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_2, та
земельна ділянка, яку позивач мав намір
отримати в користування, на той час вже
знаходилась у власності ОСОБА_5
відповідно до державного акта на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯЛ № 636354 від 15 грудня 2010
року. Вважає, що Ковельська міська рада
Волинської області при прийнятті
оспорюваних рішень грубо порушила його
права на отримання вище згаданої
земельної ділянки, площею 559 кв. м,
надавши її у власність іншій особі,
оскільки його батьки, а потім і він сам
тривалий період часу відкрито
користувались цією ділянкою,
вирощували на ній городину, посадили
фруктові дерева, мали теплицю та
встановили на межі цієї ділянки
бетонну огорожу.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області
від 14 березня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 28 квітня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу Ковельська міська
рада Волинської області зазначає, що
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими, у процесі розгляду
справи судами не порушені норми
матеріального та процесуального права,
а тому ці судові рішення необхідно
залишити без змін, а касаційну скаргу -
відхилити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не
дають підстав для висновку про
порушення судами норм процесуального
та матеріального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, правильно
виходив з того, що відповідно до
положень ст. 121 ЗК України позивач
використав своє одноразове право на
одержання безоплатно у власність
земельної ділянки, тоді як
дослідженими судом доказами у їх
сукупності об'єктивно не встановлено
будь-яких порушень законних прав та
інтересів останнього при передачі у
власність ОСОБА_5 земельної ділянки,
площею 1000 кв. м, із яких 559 кв. м є її
спірною частиною, у зв'язку із чим,
правові підстави для визнання
недійсними рішень ради та Державного
акта на право приватної власності на
земельну ділянку, виданого на ім'я
ОСОБА_5, відсутні.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, обґрунтовано
відхилив посилання апелянта про
наявність зведених ним бетонної
огорожі, фруктових насаджень та
теплиці, на момент вирішення питання
про надання у власність ОСОБА_5 спірної
земельної ділянки, оскільки такі
доводи не підтверджені належними та
допустимим доказами у відповідності до
вимог ст. 60 ЦПК України та
спростовуються графічним фрагментом
проекту детального плану території
розміщення індивідуальної житлової
забудови по вул. Волі-Вальсроде, який
затверджений рішенням Ковельської
міської ради № 77/47 від 26 серпня 2010 року
«Про затвердження Проектів детального
планування розташування кварталів
індивідуальної житлової забудови», на
якому інформація про вищезгадані
об'єкти на спірній земельній ділянці
площею 559 кв. м відсутня.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Таким чином, оскаржувані судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому їх слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від
14 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 28 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.С. ВисоцькаЛ.М. МазурТ.О. Писана