Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р.
Справа153/1523/14

Ямпільський районний суд Вінницької
області

у складі головуючого судді Гаврилюк
Т.В.

за участю секретаря судового засідання
Шарко Л.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань у
приміщенні Ямпільського районного
суду Вінницької області у місті Ямпіль
Вінницької області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним
(договір позики), про стягнення
грошової суми у зв'язку з невиконанням
позичальником обов'язків, встановлених
договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом. Вказав, що 05 червня 2013 року у
селі Клембівка Ямпільського району
Вінницької області ОСОБА_2 позичила у
нього гроші у сумі 30000 гривень, які
зобов'язалась повернути до 01 липня 2014
року, про що надала власноруч написану
розписку. У вказаній розписці
відповідач вказала, що в якості
забезпечення виконання боргу, вона
згідна з тим, що право власності на її
нерухоме майно, а саме - на нежитлову
будівлю, яка розташована по АДРЕСА_1
перейде на нього. Відповідач не
виконала умов за договором позики та на
сьогоднішній день не повернула борг.
Тому він змушений звернутись до суду і
просить суд винести рішення яким
визнати правочин укладений між ним та
відповідачем 05 червня 2013 року дійсним,
стягнути із ОСОБА_2 на його користь 30000
гривень боргу та судові витрати по
справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, який діє на підставі
довіреності від 03 жовтня 2014 року
позовні вимоги визнав та не заперечує
проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи і надані в
ній сторонами докази на обґрунтування
заявлених позовних вимог, суд вважає,
що позов у частині визнання правочину
дійсним не підлягає до задоволення з
наступних міркувань та підстав.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми. Згідно
вказаної норми ЦК України розписка, яка
посвідчує передання позикодавцем
позичальнику визначеної грошової суми
є борговим документом, що підтверджує
укладання договору позики.

Стаття 207 ЦК України вказує, що,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах. Правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику, передачу коштів
сторони не оспорюють.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики, несе
позичальник, а позикодавець набуває за
цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми, має
при цьому реквізити договору позики,
немає потреби визнавати договір
дійсним в судовому порядку.

Таким чином, судом достовірно
встановлено, що між позивачем і
відповідачем був укладений договір
позики відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК
України.

Суду не надано доказів, що хоча б одна
з сторін оспорюваного правочину не
мала повний обсяг цивільної
дієздатності, відсутність обмеження
сторони у дієздатності, а також
відсутність обмеження представників
сторін у представництві. Це свідчить
про те, що волевиявлення сторін при
укладенні оспорюваного правочину було
вільним та відповідало їх внутрішній
волі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що договір позики укладений 05 червня 2013
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дійсним і
тому, у суду не має підстав визнавати
даний правочин дійсним повторно.

Вирішуючи питання про стягнення боргу
за розпискою та судові витрати у
справі, то у цій частині позову суд
вважає за необхідне задовольнити з
наступних міркувань та підстав:

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Із наданих документів
встановлено, а саме: із оригіналу
розписки (а.с.4), що 05 червня 2013 року
ОСОБА_2 позичила в борг у ОСОБА_1 30000
гривень і зобов'язалась їх віддати до 01
липня 2014 року, про що в розписці є її
підпис. У вказаній розписці відповідач
вказала, що в якості забезпечення
виконання боргу вона згідна з тим, що
право власності на її нерухоме майно, а
саме на нежитлову будівлю, яка
розташована по АДРЕСА_1 перейде на
позивача. Розписка об'єктивно
підтверджує правовідносини, які
виникли між сторонами.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальнику) грошові
кошти, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошей.

Згідно з вимогами ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Крім того, ч.1 ст.527 ЦК України
передбачає, що боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо
інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Положенням ст.1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

До того ж ч.1 ст.530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Ст.610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Крім того, суд приймає до уваги
наявність оригіналу боргового
документу у кредитора, що свідчить про
існування невиконаного зобов'язання.

Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідачем ОСОБА_2 порушено
зобов'язання за договором позики по
сплаті боргу, у зв'язку з чим на
теперішній час заборгованість
відповідача перед позивачем складає
30000 гривень, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, у
зв'язку із чим позов в цій частині
підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

У судовому засіданні документально
підтверджені витрати позивача по
сплаті судового збору (а.с.1) у розмірі 300
гривень, які підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача

В іншій частині позову - відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 58, 60, 61, 62, 64, 88, 212,
213, 214, 215, 292, 294 ЦПК України і на підставі
ст.ст.202, 203, 204, 205-210, 212, 530, 546, 547, 572, 576, 610,
612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі
30000 гривень, а також судові витрати по
оплаті судового збору у сумі 300 гривень,
а всього 30300 (тридцять тисяч триста)
гривень.

В іншій частині позову -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Ямпільський районний суд Вінницької
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий Т.В.Гаврилюк