У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

23 квітня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,
Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Вищий навчальний заклад
«Міжрегіональна академія управління
персоналом» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку, за касаційною
скаргою ОСОБА_2, поданою в інтересах
ОСОБА_1, на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва 20 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
наказу відповідача № 27-п від 15 березня
2007 року її було прийнято на роботу на
посаду доцента кафедри соціології
Українсько-Азербайджанського
інституту міжнародних відносин та
лінгвістики, що є структурним
підрозділом Приватного акціонерного
товариства «Вищий навчальний заклад
«Міжрегіональна академія управління
персоналом», строком по 28 грудня 2012
року з відрядною формою оплати праці.
Наказом № 66-п від 13 серпня 2012 року її
було звільнено із зазначеної посади на
підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. За
період роботи їй жодного разу не
нараховувалася заробітна плата, крім
того при звільненні жодних виплат
проведено не було, в зв'язку з чим вона
була вимушена звернутися до суду

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 20 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 29 січня
2014 року, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_1, просить скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, дослідивши докази в
справі й давши їм належну правову
оцінку, обґрунтовано виходив з того, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану в
інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва 20 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 29 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко