Справа № 1018/7578/12 Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/4870/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 46
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Обухівського районного суду
Київської області від 13 листопада 2013
року у справі за позовом заступника
Генерального прокурора України в
інтересах держави в особі Київської
обласної державної адміністрації,
Державного агентства земельних
ресурсів України, Державної інспекції
сільського господарства України до
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області,
Управління Держземагенства в
Обухівському районі Київської області
, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_2, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, третя
особа: Козинська селищна рада
Обухівського району Київської області
про визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку та договорів
купівлі-продажу земельних ділянок,
зобов'язання скасувати державну
реєстрацію та визнання права власності
на земельні ділянки за державою,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року заступник
Генерального прокурора України
звернувся до суду з вказаним позовом в
інтересах держави в особі Київської
обласної державної адміністрації,
Державного агентства земельних
ресурсів України, Державної інспекції
сільського господарства України,
мотивуючи його тим, що згідно з
розпорядженням Обухівської районної
державної адміністрації від 21 грудня
2009 року № 1685 затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність 17-ти громадянам для
ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Козинської селищної ради Обухівського
району Київської області, та вирішено
вилучити земельні ділянки загальною
площею 28,9108 га з користування
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лотос», товариства з
обмеженою відповідальністю
«Альфа-Плюс», товариства з обмеженою
відповідальністю «Затишне»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дана», товариства з
обмеженою відповідальністю
«ОК-Інвест», закритого акціонерного
товариства «ТІЗ-Топаз» та передати,
зокрема, у власність ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 - земельну
ділянку площею по 2,0000 га кожному,
ОСОБА_2 та ОСОБА_17 - земельну ділянку
площею по 0,2500 га кожній, а ОСОБА_18 -
земельну ділянку площею 0,4108 га, для
ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Козинської селищної ради Обухівського
району Київської області.

На підставі зазначеного розпорядження
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_2, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 15 березня 2010
року отримали державні акти на право
власності на земельні ділянки.

В подальшому чотирнадцять громадян, а
саме, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, відчужили належні їм на праві
власності земельні ділянки ОСОБА_19 за
договорами купівлі-продажу від 29
березня 2010 року. ОСОБА_2, ОСОБА_17 та
ОСОБА_20 належні їм земельні ділянки не
відчужували.

Обгрунтовуючи позов, прокурор
посилався на те, що згідно з висновком
Державної інспекції сільського
господарства України від 14 червня 2012
року вказаний вище проект землеустрою
не може вважатись документацією із
землеустрою, оскільки він не
розроблявся товариством з обмеженою
відповідальністю «Геоверв», з яким 22
жовтня 2009 року було укладено договір
про розробку проекту із землеустрою
щодо відведення у власність 17-ти
громадянам земельних ділянок
загальною площею 28,9108 га для ведення
особистого селянського господарства, у
зв`язку з несплатою авансу на виконання
робіт; технічне завдання на розробку
проекту землеустрою замовниками не
затверджено; при оформленні
оскаржуваного розпорядження №1685
проект землеустрою було затверджено за
відсутності висновку державної
експертизи землевпорядної
документації; частина спірних
земельних ділянок знаходиться в межах
прибережної захисної смуги річки
Козинка (на відстані 25 м від урізу води)
та належить до земель водного фонду, а
частина спірних земельних ділянок
належить до земель лісового фонду, що
свідчить про неможливість надання
таких земель у власність.

На підставі наведеного прокурор
просив:

- визнати незаконним і скасувати
розпорядження Обухівської районної
державної адміністрації від 21 грудня
2009 року № 1685 в частині затвердження
проекту землеустрою та передачі
земельних ділянок у власність 17
громадянам для ведення особистого
селянського господарства в
адміністративних межах Козинської
селищної ради Обухівського району
Київської області;

- визнати недійсними державні акти на
право власності на земельні ділянки,
видані 15 березня 2010 року на
ім`я ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_2, ОСОБА_17 та ОСОБА_18;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2012
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_19;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2012
року ОСОБА_4 та ОСОБА_19;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0001 га, укладений 29 березня 2012
року ОСОБА_5 та ОСОБА_19;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2012
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_19;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0000 га. укладений 29 березня 2012
року між ОСОБА_7 та ОСОБА_19;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2012
року між ОСОБА_8 та ОСОБА_19;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2012
року між ОСОБА_9 та ОСОБА_19;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року між ОСОБА_10 та ОСОБА_19;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року між ОСОБА_11 та ОСОБА_19;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року між ОСОБА_12 та ОСОБА_19;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року між ОСОБА_13 та ОСОБА_19;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року між ОСОБА_14 та ОСОБА_19;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року між ОСОБА_15 та ОСОБА_19;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року між ОСОБА_16 та ОСОБА_19;

- зобов'язати Управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області скасувати державну
реєстрацію права власності на вказані
вище земельні ділянки;

- визнати за державою в особі Київської
обласної державної адміністрації
права власності на земельні ділянки
загальною площею 28,9108 га, що
знаходяться в межах Козинської
селищної ради Обухівського району
Київської області та витребувати із
незаконного володіння: ОСОБА_19
земельні ділянки загальною площею 28,0001
га, ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 0,2500
га, ОСОБА_17 - земельну ділянку площею
0,2500 га та ОСОБА_20 - земельну ділянку
площею 0,4108 га.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 13 листопада 2013
року позов заступника Генерального
прокурора України задоволено частково:
визнано незаконним і скасовано
розпорядження Обухівської районної
державної адміністрації від 21 грудня
2009 року № 1685 у частині затвердження
проекту землеустрою та передачі
земельних ділянок у власність 17
громадянам для ведення особистого
селянського господарства в
адміністративних межах Козинської
селищної ради Обухівського району
Київської області; визнано недійсними
державні акти на право власності на
земельні ділянки, видані 15 березня 2010
року на ім`я ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_2, ОСОБА_17 та
ОСОБА_18; визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:014:0038
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2012
року за №1548 між ОСОБА_3 та ОСОБА_19;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:016:0102
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2012
року за №1513 між ОСОБА_4 та ОСОБА_19;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:016:0104
площею 2,0001 га, укладений від 29 березня
2012 року за №1520 між ОСОБА_5 та ОСОБА_19;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:016:0106
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2012
року за №1576 між ОСОБА_6 та ОСОБА_19;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:016:0108
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2012
року за №1555 між ОСОБА_7 та ОСОБА_19;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:016:0109
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2012
року за №1506 між ОСОБА_8 та ОСОБА_19;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:016:0110
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2012
року за №1604 між ОСОБА_9 та ОСОБА_19;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:016:0105
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року за №1541 між ОСОБА_10 та ОСОБА_19;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:014:0041
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року за №1562 між ОСОБА_11 та ОСОБА_19;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:016:0103
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року за №1499 між ОСОБА_12 та ОСОБА_19;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:014:0040
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року за №1527 між ОСОБА_13 та ОСОБА_19;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:014:0037
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року за №1569 укладений між ОСОБА_14 та
ОСОБА_19; визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:014:0039
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року за №1534 між ОСОБА_15 та ОСОБА_19;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
кадастровим номером :03:016:0107
площею 2,0000 га, укладений 29 березня 2010
року за №1492 між ОСОБА_16 та ОСОБА_19;
зобов'язано Управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області скасувати державну
реєстрацію права власності на вказані
вище земельні ділянки. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову заступника
Генерального прокурора України до неї,
ОСОБА_2, скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в позові до неї відмовити
повністю, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими та порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
відповідно до вимог ч.1
ст.303 ЦПК України законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги ОСОБА_2 та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повному
обсязі відповідає зазначеним вимогам
закону.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного
кодексу України (далі - ЗК України)
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями ст.118 ЗК України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
висновки конкурсної комісії (у разі
надання земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян особами, які
мають відповідні дозволи (ліцензії) на
виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня
одержання проекту надає відповідному
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування свій
висновок щодо погодження проекту або
відмови у його погодженні. У разі
відмови у погодженні проект
повертається заявнику у зазначений у
цій частині строк.

У разі якщо проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки підлягає
обов'язковій державній експертизі
землевпорядної документації,
погоджений проект подається Комісією
до відповідного органу земельних
ресурсів для здійснення такої
експертизи.

Статтею 28 Закону України «Про
землеустрій» передбачено, що
відповідальність за достовірність,
якість і безпеку заходів, передбачених
документацією із землеустрою несуть
розробники цієї документації.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
згідно з розпорядженням Обухівської
районної державної адміністрації від 21
грудня 2009 року № 1685 «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність 17-ти
громадянам для ведення особистого
селянського господарства в
адміністративних межах Козинської
селищної ради» затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність 17-ти громадянам для
ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Козинської селищної ради Обухівського
району Київської області та вирішено
вилучити земельні ділянки загальною
площею 28,9108 га із користування ТОВ
«Лотос», ТОВ «Альфа-Плюс», ТОВ
«Затишне», ТОВ «Дана», ТОВ «ОК-Інвест»,
ЗАТ «ТІЗ-Топаз» та передати їх у
власність 17 громадянам, зокрема,
земельну ділянку площею 0,2500 га для
ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Козинської селищної ради Обухівського
району Київської області ОСОБА_2 (т.1,
а.с.23-24).

На підставі зазначеного розпорядження
ОСОБА_2 отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,2500 га, кадастровий номер :03:016:0111
(т.1 а.с.39).

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно з висновком Державної інспекції
сільського господарства України від 14
червня 2012 року №718/10-14 за результатами
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства при передачі у власність
17-ти громадянам земельних ділянок
загальною площею 28,9108 для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Козинської
селищної ради Обухівського району
Київської області (т.1 а.с.56-65)
встановлено, що проект землеустрою,
який затверджений розпорядженням
Обухівської районної державної
адміністрації від 21 грудня 2009 року №1685,
товариством з обмеженою
відповідальністю «Геоверв»
(зазначений як розробник відповідно до
матеріалів проекту) фактично не
розроблявся у зв'язку з несплатою
послуг товариству, що підтверджується
листом директора ТОВ «Геоверв» від
18.04.2012 року (т.1, а.с.66).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
проект землеустрою, який затверджений
оспорюваним розпорядженням
Обухівської районної державної
адміністрації від 21 грудня 2009 року №
1685, не може вважатися проектною
документацією із землеустрою, у зв'язку
з чим були відсутні підстави для
прийняття рішення про відведення
земельних ділянок у власність
громадянам, зокрема, ОСОБА_2

Крім того, відповідно до ч.2 ст.29 Закону
України «Про землеустрій»
документація із землеустрою
розробляється на основі завдання на
розробку відповідного виду
документації, затвердженого
замовником.

Судом першої інстанції встановлено, що
технічне завдання на розробку проекту
землеустрою замовниками (громадянами)
на затверджувалося, що є порушенням
вимог ч.2 ст.29 Закону
України «Про землеустрій».

Згідно з положеннями ст. 4 Водного
кодексу України (далі - ВК України) та
ст. 58 ЗК України, до земель водного
фонду належать, зокрема, землі, зайняті
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм.

Для створення сприятливого режиму
водних об'єктів уздовж морів, навколо
озер, водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за проектами
землеустрою.

Прибережна захисна смуга є частиною
водоохоронної зони відповідної ширини
вздовж річки, моря, навколо водойм, на
якій з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення,
засмічення та збереження їх водності
встановлено більш суворий режим
господарської діяльності, ніж на решті
території водоохоронної зони (ст.ст. 1,
88, 90 ВК України, ст.ст. 60, 62 ЗК України).

Частинами 1, 2 ст. 60 ЗК України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності у межах
водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги. Прибережні захисні
смуги встановлюються по берегах річок
та навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною: а) для малих
річок, струмків і потічків, а також
ставків площею менш як 3 гектари - 25
метрів; б) для середніх річок,
водосховищ на них, водойм, а також
ставків площею понад 3 гектари - 50
метрів; в) для великих річок, водосховищ
на них та озер - 100 метрів.

Право на землі водного фонду,
встановлене ст. 59 ЗК України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), передбачає
можливість передачі юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування земельних
ділянок прибережних захисних смуг із
земель водного фонду на умовах оренди
(ч. 4 ст. 59 цього Кодексу). При цьому за
положеннями ст. 83 Земельного кодексу
України (у редакції, чинній на час
прийняття рішення про продаж спірної
земельної ділянки) до земель
комунальної власності, які не можуть
передаватись у приватну власність,
належать землі водного фонду, крім
випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 2.9 Порядку погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання
земельних ділянок, затвердженого
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 5 листопада 2004 року № 434, у
разі відсутності належної
землевпорядної документації та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо водоохоронних зон та
прибережних захисних смуг водних
об'єктів, природоохоронний орган
забезпечує їх збереження шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених ст. 88 ВК України, та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 8 травня 1996 року
№ 486 "Про затвердження Порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них", з
урахуванням конкретної ситуації.

Частиною 2 ст. 88 ВК України (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
прибережні захисні смуги
встановлюються по обидва береги річок
та навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною: для малих
річок, струмків і потічків, а також
ставків площею менше 3 гектарів - 25
метрів; для середніх річок, водосховищ
на них, водойм, а також ставків площею
понад 3 гектари - 50 метрів; для великих
річок, водосховищ на них та озер - 100
метрів.

Правовий аналіз вказаних норм
законодавства свідчить про те, що при
наданні земельної ділянки за
відсутності проекту землеустрою зі
встановлення прибережної захисної
смуги необхідно виходити із
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, встановлених ст. 88
Водного кодексу України, та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 8 травня 1996 року
№ 486 «Про затвердження Порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них». Тобто
сама по собі відсутність
землевпорядної документації не змінює
правовий режим захисної смуги.

Відповідні висновки містяться в
постанові Верховного Суду України від
02 вересня 2014 року (справа № 3-41 гс 14).

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
згідно з вказаним вище висновком
Державної інспекції сільського
господарства в Київській області від 14
червня 2012 року спірні земельні ділянки
надані у власність 17-ти громадянам для
ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Козинської селищної ради за рахунок
земель водного фонду ( водних об'єктів,
боліт, прибережних захисних смуг) та
угідь, представлених сіножаттями,
лісами та лісовкритими площами,
чагарниками, які надані впродовж 2002 -2004
років у користування ТОВ «Лотос», ТОВ
«Альфа-Плюс», ТОВ «Затишне», ТОВ «Дана»,
ТОВ «ОК-Інвест» та ЗАТ «ТІЗ-Топаз» за
межами населеного пункту смт. Козин для
житлового та громадського будівництва,
будівництва індивідуальних
забудовників та водноспортивного
комплексу.

Встановлено, що згідно з
планово-картографічними матеріалами
та висновком Управління водного
господарства у м.Києві та Київській
області від 17 грудня 2009 року спірні
земельні ділянки розташовані за межами
населеного пункту, з півдня та сходу
межують із смугою меліоративного
каналу та водними об'єктами (т.1, а.с.74-78).

Згідно з даними Управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області від 24 жовтня 2013 року
відповідно до програмного
забезпечення ведення чергового
кадастрового плану управління, Карти
формування території Козинської
селищної ради, індексно-кадастрової
карти Обухівського району та
ортофотопланів, земельні ділянки,
зокрема, ОСОБА_2 (кадастровий номер
:03:016:0111) розташовані в нормативній
прибережній захисній смузі річки
Козинка (в 25-ти метровій зоні від урізу
води) (т.2, а.с.138-141).

Як вбачається з акту обстеження
земельних ділянок від 24 жовтня 2013 року,
складеного державним інспектором
сільського господарства в Київській
області - головним спеціалістом
відділу оперативного контролю за
дотриманням вимог земельного
законодавства Управління контролю за
використанням та охороною земель
Державної інспекції сільського
господарства в Київській області,
спірні земельні ділянки загальною
площею 28, 9108 га вкриті чагарниковою
рослинністю, деревами та кущами,
місцями заболочені, головним чином
піски (т.2, а.с.163-167).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
земельна ділянка площею 0,2500 для
ведення особистого селянського
господарства надана у власність ОСОБА_2
незаконно за рахунок земель водного
фонду.

Відповідно до положень ст.9 Закону
України «Про державну експертизу
землевпорядної документації» (у
редакції статті, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
обов'язковій державній експертизі
підлягають: загальнодержавні й
регіональні (республіканські) програми
використання та охорони земель; схеми
землеустрою і техніко-економічні
обґрунтування використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень; проекти землеустрою щодо
встановлення і зміни меж
адміністративно-територіальних
утворень; проекти землеустрою щодо
організації і встановлення меж
територій природно-заповідного фонду
та іншого природоохоронного
призначення, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення; проекти землеустрою щодо
формування земель комунальної
власності територіальних громад і
проекти розмежування земель державної
та комунальної власності населених
пунктів; проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок особливо
цінних земель, земель
лісогосподарського призначення, а
також земель водного фонду,
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення; проекти землеустрою, що
забезпечують еколого-економічне
обґрунтування сівозміни та
впорядкування угідь; проекти
землеустрою щодо впорядкування
території населених пунктів; проекти
землеустрою щодо створення нових та
впорядкування існуючих землеволодінь
і землекористувань; технічна
документація з бонітування ґрунтів,
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок.

Згідно з ч.8 ст.35 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації» (у редакції статті,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) висновки державної
експертизи після їх затвердження
спеціально уповноваженим органом
виконавчої влади у сфері державної
експертизи є обов'язковими для
прийняття до розгляду замовником і
врахування при прийнятті відповідного
рішення щодо об'єктів державної
експертизи.

Як правильно зазначив суд першої
інстанції оспорюване розпорядження
Обухівської районної державної
адміністрації від 21 грудня 2009 року № 1685
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок у
власність 17-ти громадянам для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Козинської
селищної ради» було прийняте за
відсутності висновку державної
експертизи землевпорядної
документації, тобто з порушення ст.ст.9,
35 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації».

Отже, враховуючи наведені вище вимоги
закону та встановлені обставини
справи, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
оспорюване розпорядження Обухівської
районної державної адміністрації від 21
грудня 2009 року № 1685 в частині
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення, зокрема, у власність
ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2500 га
для ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Козинської селищної ради, є незаконним.

Відповідно до ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 ЗК
України право власності ОСОБА_2 на
земельну ділянку виникло з моменту
отримання нею державного акту та його
державної реєстрації.

Оскільки зазначені норми закону
встановлюють нерозривний зв'язок між
виникненням права власності на
земельну ділянку з обов`язковим
одержанням її власником державного
акта, який посвідчує його право
власності, то суд на підставі
зазначених норм дійшов обґрунтованого
висновку про визнання недійсним і
державного акту, виданого ОСОБА_2 на
підставі оспорюваного розпорядження
Обухівської районної державної
адміністрації від 21 грудня 2009 року №1685.

Рішення суду першої інстанції в цій
частині ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
передбачених законом підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановлені судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично
зводяться до переоцінки доказів та
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з рішенням суду першої
інстанції в частині задоволення позову
про зобов'язання Управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_2 на
земельну ділянку площею 0,2500 га,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України
сторонами в цивільному процесі є
позивач та відповідач. Позивачем і
відповідачем можуть бути фізичні та
юридичні особи, а також держава.

Згідно із ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі в справі іншу особу
як співвідповідача.

Тобто, у разі, якщо норма матеріального
права, яка підлягає застосуванню за
вимогою позивача, вказує на те, що
відповідальність повинна нести інша
особа, а не та, до якої пред'явлено
позов, суд відмовляє в позові до
неналежного відповідача з цієї
підстави і не повинен робити інших
висновків, щодо обставин справи не
пов'язаних із встановленням належності
відповідача.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон
України № 1878-VI від 11 лютого 2010 року
«Про внесення змін до Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень» та
інших законодавчих актів України»
(далі - Закон).

Статтею 2 розділу II «Прикінцеві та
перехідні положення» цього Закону
передбачено, що державна реєстрація
прав на нерухоме майно в порядку,
визначеному цим Законом, здійснюється
з 01 січня 2013 року.

Відповідно до ст.126 ЗК України право
власності, користування земельною
ділянкою оформлюється відповідно до
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" .

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 6 Закону cистему
органів державної реєстрації прав
становить спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади з
питань державної реєстрації прав -
Міністерство юстиції України, що
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державної реєстрації
прав, та його територіальні органи, які
є органами державної реєстрації прав.
Держателем Державного реєстру прав є
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державної реєстрації
прав.

Таким чином, з 01 січня 2013 року
скасування державної реєстрації права
власності на земельну ділянку не
належить до повноважень Управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області, а тому дане
Управління не є належним відповідачем
по справі.

Однак суд першої інстанції в порушення
вимог ст.214 ЦПК України на вказані вище
вимоги закону уваги не звернув та
помилково дійшов висновку про
задоволення позовних вимог прокурора
про зобов'язання Управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_2 на
земельну ділянку площею 0,2500 га.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в цій частині не відповідає
вимогам ст.213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення в цій частині про
відмову в позові з наведених вище
підстав.

Рішення суду першої інстанції в
частині позовних вимог заступника
Генерального прокурора України до
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_19 та
ОСОБА_18, не оскаржується, тому
відповідно до положень ст.303 ЦПК
України судом апеляційної інстанції не
перевіряється.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 13 листопада 2013
року в частині задоволення позовних
вимог заступника Генерального
прокурора України про зобов'язання
Управління Держземагенства в
Обухівському районі Київської області
скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на земельну ділянку
площею 0,2500 га, кадастровий номер
:03:016:0111 - скасувати та ухвалити
нове рішення в цій частині.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
заступника Генерального прокурора
України про зобов'язання Управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_2 на
земельну ділянку площею, 0,2500 га,
кадастровий номер :03:016:0111.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді