печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Матійчук Г.О.,

при секретарі - Мусаелян Д. С.,

за участі: представника відповідача 3 -
Малиш Т.О.,

представника відповідача 4 - Григорян
О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Державної казначейської служби
України, Прилуцького управління
Державної казначейської служби
України Чернігівської області,
Державної виконавчої служби України,
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про відшкодування шкоди,
заподіяної особі незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органу державної влади,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із
зазначеним позовом, в якому просив
стягнути з відповідача - Державної
казначейської служби України, в особі
Прилуцького управління Державної
казначейської служби України
Чернігівської області на його користь
в якості відшкодування матеріальної
шкоди, завданої протиправною
бездіяльністю Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві грошові
кошти в сумі 25 317 грн. 89 коп.; стягнути з
відповідача - Державної казначейської
служби України, в особі Прилуцького
управління Державної казначейської
служби України Чернігівської області
на його користь в якості відшкодування
моральної шкоди, завданої протиправною
бездіяльністю Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві грошові
кошти в сумі 15 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з
вини відповідача - Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві він був
позбавлений можливості сягнути з
боржника за виконавчим листом 25 317 грн.
89 коп. Зазначає, що матеріальною шкодою
в даному випадку є сума нестягнутої з
вини відповідачів заборгованості по
заробітній платі в сумі 25 317 грн. 89 коп.,
які належать йому, як стягувачу згідно
судового рішення. Вказані кошти є його
майном, яке він не може повернути
протягом декількох років із-за
бездіяльності державних виконавців та
їх службової недбалості в питанні
накладення арешту на майно боржника,
перевірки його майнового стану за
місцем проживання чи роботи,
відсутності всебічної перевірки
наявності у боржника АТФ «Укргазбуд»
грошових доходів.

Крім цього, вважає, що йому була
заподіяна бездіяльністю відповідача -
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві моральна шкода. Через
невиконання державним виконавцем
судового рішення протягом тривалого за
часом періоду у нього загострилися
хронічні хвороби на нервовому ґрунті, а
саме: серцево-судинні хвороби, цукровий
діабет, погіршився загальний стан
здоров'я, він почав страждати від
безсоння та неврозів. Захворювання на
цукровий діабет потребує досить
значних коштів на лікування та
реабілітацію після кожного
стаціонарного лікування в медичних
закладах. Однак, заборгованість в сумі
25317 грн. 89 коп., яка ним могла бути
використана для більш ефективного та
якісного лікування цукрового діабету,
не стягнуті до цього часу, більш того,
відповідач 4 навіть після прийняття
судового рішення зобов'язального
характеру, яке набрало законної сили не
провів жодних виконавчих дій, які були
б спрямовані на повне, або хоча б
часткове виконання рішення
Прилуцького міськрайонного суду про
стягнення з боржника на його користь
грошової заборгованості по зарплаті.
Внаслідок невиплати боржником значної
суми заборгованості у нього практично
зникли фінансові можливості для
продовження лікування та тривалої
боротьби за своє здоров'я, погіршився
психічний стан, внаслідок чого
порушилися нормальні життєві зв'язки.
Зважаючи на характер подібних
моральних страждань та порушення
нормальних життєвих зв'язків, вважає,
що справедливим відшкодуванням
моральної шкоди стане стягнення з
державного бюджету 15 000 грн., які можуть
стати справедливою сатисфакцією за
пережиті ним моральні страждання та
очевидне погіршення психічного і
фізичного стану здоров'я.

Позивач ОСОБА_3 про час і місце судового
розгляду повідомлений судом належним
чином, до суду не з'явився, направив
заяву про розгляд справи у його
відсутність, пославшись на поганий
стан здоров'я.

Відповідач 1 - Державна казначейська
служба України, про час і місце
судового розгляду повідомлена судом
належним чином, до суду свого
представника не направила, суд визнав
за можливість розглянути позов у її
відсутність.

Відповідач 2 - Прилуцьке управління
Державної казначейської служби
України Чернігівської області, про час
і місце судового розгляду повідомлено
судом належним чином, направило до суду
свої письмові заперечення та просило
розглянути справу у відсутність
представника Управління, пославшись на
відсутність фінансування відряджень,
суд визнав за можливість розглянути
позов у його відсутність.

Представник відповідача 3 - Державної
виконавчої служби України Малиш Т.О.
проти задоволення позову заперечувала,
з підстав, наведених в письмових
запереченнях, просила в позові
відмовити.

Представник відповідача 4 - Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Григорян О.Г. проти задоволення
позову заперечувала з підстав,
наведених в письмових запереченнях,
просила в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
представників відповідачів 3 та 4,
дослідивши письмові докази по справі,
матеріали виконавчого провадження №
25001369, прийшов до наступного висновку.

Судом під час судового розгляду
встановлено, що рішенням Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області стягнуто з АТФ «Укргазбуд» на
користь позивача ОСОБА_3
заборгованість по заробітній платі в
сумі 32 964 грн. 09. коп. та видано
виконавчий лист № 2-2155 від 31.01.2011 р., який
знаходився на виконанні Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, виконавче провадження № 25001369.

Дане виконавче провадження постановою
державного виконавця від 11.03.2011 р.
приєднано до зведеного виконавчого
провадження № 69/4: станом на момент
надходження на виконання виконавчого
листа позивача загальна кількість
виконавчих листів у зведеному
виконавчому провадженні становила 469
виконавчих документів на загальну суму
3 624 982, 51 грн.

У ході здійснення заходів примусового
виконання по зведеному виконавчому
провадженню арештоване нерухоме майно
боржника реалізовано на прилюдних
торгах, кошти перераховано стягувачам,
в тому числі позивачу частково
перераховано суму заборгованості в
розмірі 7 646, 20 грн.

14.10.2013 р. до ВДВС надійшла заява
боржника про зміну фактичного та
юридичного місцезнаходження: ПАТ
«Укргазбуд» зареєстровано за адресою:
Київська область, Броварський район, с.
Зазим»є, вул. Деснянська, 141.

Згідно заяви ПАТ «Укргазбуд» ВДВС
повідомлено про наявність майна, яке
належить боржнику та на яке можливо
звернути стягнення в рахунок погашення
заборгованості по зведеному
виконавчому провадженню, а саме: бази
відпочинку «Дружба», що знаходиться за
адресою: Київська обл.., Вишгородський
р-н.,с. Пірново, квартал № 43.

17.10.2013 р. державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, оригінал виконавчого
документа направлено для організації
подальшого виконання до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області.

Згідно даних ЄДРВП 24.01.2014 р. зазначеним
відділом винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.

04.02.2014 р. Прилуцьким міськрайонним
судом Чернігівської області по справі
№ 4-с/742/3/14 винесено ухвалу, якою
скасовано постанову про закінчення
виконавчого провадження від 17.10.2013 р.

Вищевказана ухвала суду набрала
законної сили, є преюдиційною, а
відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, судовим рішення встановлено
неправомірність дій державного
виконавця.

Виконання судових рішень у цивільних
справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачено статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів (ст. 1173
ЦК України).

Вказана стаття передбачає спеціальні
підстави і умови відповідальності при
завданні фізичній або юридичній особі
шкоди у позадоговірних
правовідносинах, які відрізняють їх
від інших норм, що містять загальні
правила позадоговірної (деліктної)
відповідальності у цивільно-правових
правовідносинах і полягають у
спеціальному суб'єктному складі
відповідальних осіб, спеціальній сфері
діяльності цих суб'єктів та характері
їх дій (владно-адміністративний,
юридично-обов'язковий, односторонній).

До суб'єктів відповідальності за цією
нормою належать створені відповідно до
Конституції України, Конституції
Автономної Республіки Крим і правових
актів Верховної Ради України,
Президента України Кабінету Міністрів
України, Верховної Ради і Ради
Міністрів Автономної Республіки Крим
органи державної влади і управління,
які реалізують надані державою функції
та повноваження у сфері управління, а
також органи місцевого самоврядування,
створені на підставі Конституції
України, Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», їх
виконавчі органи посадові або службові
особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є
правовідносини із заподіяння шкоди
фізичній чи юридичній особі у зв'язку з
прийняттям зазначеними суб'єктами
незаконних рішень, вчинення ними
незаконних дій чи неправомірної
бездіяльності при здійсненні ними
своїх владних повноважень, визначених
Конституцією і законодавством України.

За положеннями ст. 11 Закону України
«Про державну виконавчу службу» шкода,
заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом, за рахунок держави.

Згідно з частиною другою статті 87
Закону України «Про виконавче
провадження», збитки, завдані
державним виконавцем фізичним чи
юридичним особам під час проведення
виконавчого провадження, підлягають
відшкодуванню в порядку, встановленому
законом.

Тобто, у зазначених правовідносинах
діє презумпція завдавача шкоди, яка
звільняє позивача від доведення вини
відповідача і зобов'язує саме ВДВС
довести відсутність своєї вини у
завданні шкоди позивачу, яка
відповідачем 4 спростована.

З конструкції ст. ст. 1173, 1174 ЦК України
убачається, що шкода є другою
неодмінною умовою цивільно-правової
відповідальності. Під шкодою розуміють
зменшення або втрату (загибель) певного
особистого чи майнового блага. Залежно
від об'єкта правопорушення розрізняють
майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди
називають ще збитками. Відповідно до
ст. 22 ЦК, збитками є:

1) втрати, яких зазнала особа у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Отже, відшкодування збитків - це
відновлення майнового стану учасника
правовідносин за рахунок іншого
суб'єкта - правопорушника.

Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла
особа має довести їх наявність і
розмір.

Однак , позивач як на підставу
задоволення своїх вимог не надав суду
будь-яких належних та допустимих
доказів, що шкода, спричинена йому
неправомірними діями державного
виконавця, становить саме розмір
заробітної плати, стягненої за
рішенням суду.

До того ж, як зазначалось вище,
виконавчий лист з 24.01.2014 р. перебуває на
виконанні Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській
області.

Також не підлягають задоволенню вимоги
позивача про стягнення з відповідача -
Державної казначейської служби
України, в особі Прилуцького
управління Державної казначейської
служби України Чернігівської області
моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. 00
коп., з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала :

1) якщо шкода завдана каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи, яка її завдала;

2) якщо шкода завдана фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках встановлених
законом.

Відповідно до пункту 28 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах від 07.02.2014 № 6» при розгляді
позовів фізичних чи юридичних осіб про
відшкодування завданої шкоди
рішеннями, діями чи бездіяльністю
державного виконавця під час
проведення виконавчого провадження
суди повинні виходити з положень
статті 56 Конституції України, статті 11
Закону "Про державну виконавчу службу",
частини другої статті 87 Закону України
«Про виконавче провадження», а також з
положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати,
що в таких справах відповідачами є
держава в особі відповідних органів
державної виконавчої служби, що мають
статус юридичної особи, в яких працюють
державні виконавці, та відповідних
територіальних органів Державної
казначейської служби України.
Підставою для цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди у
такому випадку є правопорушення, що
включає як складові елементи шкоду,
протиправне діяння особи, яка її
завдала, причинний зв'язок між ними.
Шкода відшкодовується незалежно від
вини.

Питання щодо розгляду позовів фізичних
та юридичних осіб також висвітлено в
постанові Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 із
змінами, внесеними згідно з постановою
Пленуму Верховного суду від 25.05.2001 та
від 27.02.2009 № 5. Зокрема в зазначеній
постанові визначено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації. Під немайновою шкодою,
заподіяною юридичній особі, слід
розуміти втрати немайнового характеру,
що настали у зв'язку з приниженням її
ділової репутації, посяганням на
фірмове найменування, товарний знак,
виробничу марку, розголошенням
комерційної таємниці, а також
вчиненням дій, спрямованих на зниження
престижу чи підрив довіри до її
діяльності.

Також, згідно з пунктом 5 зазначеної
Постанови Пленуму Верховного Суду
України, обов'язковою умовою для
настання відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди є
наявність вини з боку заподіювана
такої шкоди.

Разом з цим, у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Отже, враховуючи викладене при
розгляді справи про відшкодування
моральної шкоди суд повинен встановити
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, при задоволенні позову
зазначені чотири елементи повинні бути
дослідженні та доведенні у
відповідності з вимогами статті 58 ЦПК
України.

Згідно зі ст. 95 Конституції України
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків.

Пунктом 8 ст. 7 Бюджетного Кодексу
України будь-які бюджетні зобов'язання
та платежі з бюджету здійснюються лише
за наявності відповідного бюджетного
призначення.

Відповідно п.п. 2 п. 41 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
201 1 року № 845 (далі - Порядок), ст. 25
Бюджетного кодексу України, Державна
казначейська служба України здійснює
безспірне списання коштів державного
бюджету для відшкодування шкоди,
завданої фізичним та юридичним особам
внаслідок незаконно прийнятих рішень
діяльності чи бездіяльності органів
державної влади, їх посадових чи
службових осіб під час здійснення ними
своїх повноважень.

Згідно з пунктом 41 цього Порядку в
Казначействі відкривається в
установленому порядку відповідний
рахунок. Безспірне списання коштів
державного бюджету здійснюється
Казначейством за рахунок і в межах
бюджетних призначень, передбачених у
державному бюджеті на зазначену мету.

Таким чином, обов'язок органу державної
влади відшкодувати моральну шкоду
незалежно від вини відповідно до п. З ч.
2 ст. 1167 ЦК України має бути
встановленим спеціальним Законом.
Закон України «Про виконавче
провадження» не передбачає такого виду
відповідальності як відшкодування
стягувачу моральної шкоди.

Позивачем у своєму позові не доведено
факт заподіяння моральних чи фізичних
страждань, спричинених відповідачем,
наявності причинно - наслідкового
зв'язку між діями Державної виконавчої
служби України та наслідками,
зазначеними позивачем у позові, а тому
відсутні підстави для задоволення
вимог позивача про стягнення на його
користь матеріальної та моральної
шкоди.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 56, 95 Конституції України, ст.ст. 22,
23, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 27, 31, 57, 60, 209,
212-215 ЦПК України, ст. 7 Бюджетного
кодексу України, Постановою Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1995 року із змінами, внесеними
згідно з Постановою Пленуму Верховного
суду № 5 від 25 травня 2001 року та від 27
лютого 2009 року, ст. ст.8, 10, 60, 88, 208, 212, 213,
214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Державної
казначейської служби України,
Прилуцького управління Державної
казначейської служби України
Чернігівської області, Державної
виконавчої служби України, Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про відшкодування шкоди,
заподіяної особі незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органу державної влади - залишити без
задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через Печерський районний суд
м. Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Г.О.Матійчук