Справа № 136/1967/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"04" листопада 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Мочульської Л. Т.

за участю секретаря
Белінська С. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Липовець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
СТРУТИНСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ
ЛИПОВЕЦЬКОГО РАЙОНУ ВІННИЦЬКОЇ
ОБЛАСТІ та ОСОБА_3 про визнання
заповіту, посвідченого секретарем
Струтинської сільської ради нікчемним

В С Т А
Н О В И В :

Представник позивача звернувся
до суду з зазначеним позовом до
відповідача, посилаючись на те,
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер двоюрідний брат
позивачки - ОСОБА_4, який проживав в
с.Струтинка Липовецького району
Вінницької області. При зверненні
12.03.2014 року до приватного нотаріуса
Погребищенського нотаріального
округу, вона отримала інформаційну
довідку зі Спадкового реєстру, згідно
з якою в спадковому реєстрі інформація
щодо заповітів ОСОБА_4 - відсутня. Однак
пізніше їй стало відомо, що заповіт все
ж існує і був посвідчений секретарем
Струтинської сільської ради 14.01.2014
року. При зверненні до сільської ради,
їй відмовили у наданні інформації про
заповіт. Проте, оскільки при
посвідченні заповіту не було
дотримано вимог щодо державної
реєстрації заповіту в день вчинення
нотаріальної дії, просить визнати
вказаний заповіт нікчемним.

В судовому засіданні позивач та
її представник позов підтримали. Суду
уточнили, що предметом позову є
визнання заповіту нікчемним, а
підставою є порушення порядку
державної реєстрації заповіту, тобто,
що в день складання він не був
зареєстрований у спадковому реєстрі
заповітів. Як пояснено суду, при
одержанні витягу із спадкового
реєстру 12.03.2014 року - в ньому були
відсутні дані про реєстрацію та
наявність заповіту. А при одержанні
витягу 10.09.2014 року було виявлено, що
заповіт спадкодавця є і
зареєстрований в реєстрі заповітів ще
23.01.2014 року. Позивачка також пояснила,
що до сільської ради з приводу
наявності заповіту вона не зверталась.

Відповідач в судовому засіданні
позов не визнав. Суду пояснив, що
покійний ОСОБА_4 сім»ї не мав. Він
багато років проживав у будинку ОСОБА_9.
А її рідний племінник ОСОБА_3 постійно
йому допомагав. Останні роки ОСОБА_4
хворів, мав проблеми з ногами. 14.01. 2014
року він сам своїм автомобілем
приїхав до сільської ради, де і зробив
заповіт на ім.»я ОСОБА_3, сплативши
необхідну суму державного мита.
Відразу ж направили заяву про
реєстрацію заповіту в інформаційний
центр. А через кілька днів його завезли
в лікарню, де він і помер. ОСОБА_3
допомагав йому у всьому, ховав його,
провів всі необхідні обіди за
народними звичаями. Позивачка після
смерті ОСОБА_4 до нього не підходила.
Не з»ясовувала про наявність заповіту.

Ухвалою Липовецького районного
суду від 25.09.2014 року ОСОБА_3 визнаний
співвідповідачем по справі.

В судовому засіданні
співвідповідач ОСОБА_3 позов не визнав .
Суду пояснив, що , починаючи з 1986 року
він із сім»єю постійно допомагав у
всьому ОСОБА_4, який проживав у його
тітки, оскільки близької рідні у нього
не було. Особливо в останні роки, після
2010 року, коли йому зробили операцію з
приводу закупорки судин на ногах. Після
цього у нього почались проблеми. Він
часто лежав у лікарні. Однак до 15 січня
цього року ще сам водив машину. 15.01.2014
року його поклали у лікарню. Того ж дня
він віддав йому всі документи і
заповіт. А ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.
Він поховав його за всіма традиціями,
провів поминальні обіди. Позивачка
жодної участі в цьому не приймала.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що
вона працює секретарем Струтинської
сільської ради. 14 січня цього року
ОСОБА_4 під»їхав у сільську раду і
сказав, що хоче зробити заповіт. Дав
паспорт і всі необхідні документи.
Пояснив, що бажає залишити все своє
майно ОСОБА_3, оскільки він постійно
його доглядає. Сплатив державне мито,
розписався в заповітах та журналі. Того
ж дня написала заяву в інформаційний
центр і надіслала простим листом.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив суду,
що 14.01.2014 року він в сільській раді
зустрів ОСОБА_4, який працював у свій
час головою колгоспу, та якого знав з
1996 року. В розмові той пояснив, що
прийшов до секретаря сільської ради
зробити заповіт.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, показання
свідків, дослідивши письмові докази по
справі, суд прийшов до наступного
висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду із захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно копії
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1
виданого Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Липовецького
районного управління юстиції, ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_2. ( а.с.28).

Як видно з копії заповіту від 14 січня
2014 року, ОСОБА_4 все своє майно, яке на
день смерті буде належати йому ,
заповідав ОСОБА_3 ( а.с.37).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
особи на випадок її смерті.

Право на пред"явлення позову у особи
про недійсність заповіту виникає лише
після смерті заповідача. Недійсні
заповіти діляться на нікчемні та
оспорювані.

Заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми, є
нікчемним. Однією з особливостей
заповіту як правочину є те, що він
водночас може бути віднесений і до
нікчемних , і до оспорюваних
правочинів.

Заповіт може бути визнано нікчемни з
часу його укладення за умови, якщо:
заповіт уклала особа, яку визнано в
судовому порядку недієздатною; заповіт
уклала особа, яка не досягла віку
заповідальної дієздатності; заповіт
укладено через представника;
заповідач не підписав особисто заповіт
і за його проханням заповіт не
підписаний іншим громадянином у
випадках передбачених законодавством;
за проханням заповідача заповіт
підписано особою, яка не мала права
його підписувати; заповіт посвідчений
особою, якій чинне законодавство таких
повноважень не надає.

Згідно з положеннями ст.1247 ЦК України
заповіт складається у письмовій
формі, із зазначенням місця та часу
його складання. Заповіт має бути
підписаний особисто заповідачем. Якщо
особа не може особисто підписати
заповіт, він підписується відповідно
до ч.4 ст.207 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні
вимоги чинності правочину, зміст
правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного
законодавства, а також
інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути
вільним і відповідати його
внутрішній волі;. правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в
момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
кодексу.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом
(нікчемний правочин).У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим
Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

Однією з головних особливостей
нікчемного правочину є відсутність
необхідності визнання такого
правочину недійсним в судовому
порядку. Таким чином, надається
можливість відмовитися від виконання
зобов"язань без рішення суду, що схоже
на інститут неукладеної угоди.

Згідно зі ст. 236 ЦК України, моментом
недійсності нікчемного правочину є
момент його вчинення. Але якщо
недійсним правочином права та
обов"язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Відповідно до ст. 216 ЦК України
нікчемний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, які
пов"язані з його недійсністю.

У відповідності до наказу
Міністерства Юстиції України від 11.11.2011
року №3306/5, яким затверджено Порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами органів місцевого
самоврядування, встановлено, що
посадові особи органів місцевого
самоврядування вносять до Спадкового
реєстру відомості про посвідчені
заповіти шляхом подання
Держінформ»юсту або його філіям заяв
про реєстрацію в день вчинення
відповідної нотаріальної дії.

Судом встановлено, що згідно з журналом
реєстрації вихідної кореспонденції
по Струтинській сільській раді за 2013
-2014 роки, та згідно з довідкою листоноші
Струтинського відділення зв»язку,
заява про заповіт ОСОБА_4 була
відправлена до інформаційного центру
м.Вінниці 14.01.2014 року.

А з наданих суду витягів зі Спадкового
реєстру ( а.с.26,27,38,50) заповіт ОСОБА_4 від
14.01.2014 року зареєстрований у
Спадковому реєстрі 23.01.2014 року.

Таким чином суд встановив, що
заповіт, складений 14.01.2014 року ОСОБА_4,
який мав на це право, відповідав його
волі, підписаний ним особисто,
будь-яких порушень вимог щодо його
форми та порядку посвідчення чи
реєстрації, судом не встановлено.

Тому на підставі вищевикладеного суд
прийшов до висновку, що в задоволенні
позовних вимог необхідно
відмовити.

На підставі ст.ст. 202, 203, 215, 216, 236, 1233, 1247
ЦК України , керуючись ст.ст. 10,11,58, 60,
82, 88, 212-215, 218,294,296,297 Цивільного
процесуального кодексу України, Суд

В И Р
І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом десяти
днів.

Суддя: Л. Т. Мочульська