Провадження № 2/201/3432/2014р.
У Х В А Л А

06 листопада 2014р. суддя Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська -
Ткаченко Н.В., ознайомившись з
матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А:

В Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська 03.11.2014р. надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, підписана
представником позивача ОСОБА_3, що діє
на підставі довіреності від 01.11.2014р.

За загальними правилами підсудності,
встановленими ч. 1 ст. 109 ЦПК України,
позови до фізичної особи
пред’являються в суд за
зареєстрованим місцем її проживання
або за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
її перебування.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 ЦПК України,
позивач на утриманні якого є малолітні
або неповнолітні діти має право
пред’явити позов за своїм місцем
зареєстрованим місцем проживання (
перебування).

Як вбачається з позовної заяви, адресою
відповідачки є: м. Дніпропетровськ, вул.
Прохолодна буд. 67, що відноситься до АНД
району м. Дніпропетровська.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
сторони дійшли згоди щодо місця
проживання дитини з відповідачкою.

Позивач у позовній заяві щодо
визначення підсудності посилається на
положення ч. 2 ст. 110 ЦПК України,
мотивуючи це тим, що на його утриманні
знаходиться малолітня донька, надаючи
при цьому квитанцію про сплату
аліментів.

Так, відповідно до п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007р. № 7 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», визначено,
що позов про розірвання шлюбу може бути
подано за місцем проживання позивача у
випадку, коли з позивачем проживають
його малолітні або неповнолітні діти
…(ч. 2 ст. 110 ЦПК).

З урахуванням того, що підставою для
пред’явлення позовної заяви за місцем
проживання позивача, відповідно до
роз’яснень Постанови ВСУ від 21.12.2007р. є
саме факт проживання дитини з
позивачем, а не її матеріальне
утримання, а також приймаючи до уваги
той факт, що дитина проживає з
відповідачкою (на це є посилання в
позовній заяві, до того ж доказів
проживання дитини з позивачем суду не
надано), то на підставі п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК
України, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу слід повернути
позивачу, оскільки дана заява не
підсудна Жовтневому районному суду м.
Дніпропетровська.

Роз’яснити позивачу, що він має право
звернутися з даним позовом до АНД
районного суду м. Дніпропетровська за
місцем проживання відповідачки.

З огляду на те, що даною ухвалою позовна
заява позивача повернута через її
непідсудність, то на підставі ст. 7
Закону України «Про судовий збір»,
вважаю за можливе повернути позивачу
судовий сбір, сплачений при подачі
позову в розмірі 243грн.60коп. по
квитанції № 11831.9.1 від 03.11.2014р.

На підставі викладеного, керуючись п. 4
ч.3 ст. 121, 293 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу – повернути позивачу,
разом із прикладеними до неї
документами, роз’яснивши позивачу
необхідність звернення з таким позовом
до Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська за
зареєстрованим місцем проживання
відповідачки.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 по
квитанції № 11831.9.1 від 03.11.2014р. в розмірі
243грн.60коп. на розрахунковий рахунок:
одержувач: Управління Державної
казначейської служби України у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська,
Код за , Банк отримувача: ГУ
ДКСУ у Дніпропетровській області, Код
банку за , МФО
банку: 805012, Рахунок отримувача: 0005,
Код класифікації доходів бюджету:22030001
– повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана протягом п’яти днів в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Суддя:

Н.В.Ткаче
нко