У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закар патської області у складі:

головуючої - судді
Кожух О.А.

суддів - Леска
В.В., Чужі Ю.Г.

при секретарі -
Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
від імені і в інтересах якої діє ОСОБА_2,
на рішення Берегівського районного
суду від 10 вересня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи
без самостійних вимог на стороні
відповідача - приватний нотаріус
Берегівського районного нотаріального
округу ОСОБА_4 та реєстраційна служба
Берегівського районного управління
юстиції про визнання правочину
недійсним,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, в якому, посилаючись на
ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей», ст..18 Закону України „Про
охорону дитинства" просила: визнати
недійним договір дарування
будинковолодіння АДРЕСА_1, укладений 11
лютого 2012 року між ОСОБА_5 з однієї
сторони, та ОСОБА_3, з другої сторони,
посвідчений приватним нотаріусом
Берегівського районного нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі за № 966 та скасувати державну
реєстрацію права власності вказаного
будинку. Зазначає, що разом із
малолітнім сином, ОСОБА_6, 2006 р.н,
проживають та зареєстровані в спірному
будинку та вважає, що таким договором
дарування порушено право її
малолітнього сина на користування
житлом.

Рішенням Берегівського районного суду
від 10 вересня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Представником позивачки від її імені
на таке рішення подано апеляційну
скаргу, у якій, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_3 рішення суду просила залишити
без змін. Просила справу розглянути без
її участі. Також до суду надійшло
клопотання про розгляд справи без
участі представника Реєстраційної
служби Берегівського районного
управління юстиції.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання у визначений час не
з'явились, про час і місце розгляду
справи повідомлялись належним чином.
Від представника позивача надійшла
телеграма з клопотанням відкласти
розгляд справи, оскільки він не має
можливості з'явитись в судове
засідання. В той же час, неявка
представника сторони не є поважною
причиною неявки самого позивача.
Зважаючи на те, що доводи апелянта
викладені як в позовній заяві, так і в
апеляційній скарзі, а отже, позиція
сторони апеляційному суду відома,
судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглянула справу за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі. Відповідно до положень ст. 197, ч.
2 ЦПК України, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухваленого рішення,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матералів справи, 11.02.2012 було укладено
договір дарування, згідно якого ОСОБА_5
подарувала своїй онуці ОСОБА_3 належний
їй будинок АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

На підставі вищезазначеного
договору дарування, будинок АДРЕСА_1
зареєстрований на праві власності за
ОСОБА_3 (а.с. 12).

Також вбачається, що у спірному
будинку проживають та зареєстровані
позивачка та її малолітній син, ОСОБА_6,
2006 р.н (а.с.11).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
безпідставності позову.

З даним висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
в повному обсязі.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові
належить право володіння, користування
та розпорядження своїм майном. Згідно
із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

З системного аналізу ст. 71 ЦК, ст. 177 СК,
ст. 17 Закону України "Про охорону
дитинства", ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей»
вбачається, що попередній дозвіл
органу опіки і піклування укладати
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
право власності або право на
користування яким має дитина,
зобов'язані батьки та особи, які їх
замінюють, коли вони є власниками
відчужуваного майна, а також при
укладенні угоди від імені
неповнолітніх. Чинним законодавством
не передбачено обмежень при реалізації
права власника на розпорядження майном
в залежності від того, чи мають право на
користування ним інші особи, зокрема,
неповнолітні, якщо власники не є їх
батьками або ж особою, яка їх замінює.

Тому дарувальник ОСОБА_5 - прабабуся
ОСОБА_6, не мала обов'язку отримувати
дозвіл органу опіки і піклування на
дарування належного їй житлового
будинку.

Зважаючи на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює, та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовується
виновків суду, а тому, відповідно до ст.
308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Берегівського районного суду
від 10 вересня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку шляхом подачі протягом
двадцяти днів касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча : Судді: