АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5906/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Тетеревятников А. П. Доповідач -
Петренко І.О.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Томаківського районного суду
Дніпропетровської області від 28 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
процентів та штрафних санкції за
порушення умов зобов'язання,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та
просив ухвалити рішення, яким стягнути
з відповідача на його користь
заборгованість за договором позики в
сумі 40 000 гривень, процентів за
користування грошовими коштами в сумі
3265,09 гривень, інфляційних втрат за
прострочення виконання грошового
зобов'язання в сумі 360 гривень,
відсотків за прострочення виконання
грошового зобов'язання в сумі 1406,98
гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що 20 жовтня 2012 року між
ним та відповідачем укладено договір
позики грошових коштів в сумі 40000
гривень, про що свідчить відповідна
письмова розписка.

За умовами такого договору відповідач
зобов'язувався повернути позичені
кошти у строк до 15 грудня 2012 року.

Однак, до обумовленого строку
відповідач не повернув борг та
ухиляється від спілкування.

Внаслідок того, що відповідач не
повернув у строк позичені кошти, він
має право отримати проценти за
договором, якими є плата за
користування грошовими коштами у
період з 15 грудня 2012 року по 16 лютого 2014
року.

Крім того, підлягають стягненню і
проценти від суми позики, яка з 15 грудня
2012 року по 16 лютого 2014 року становить
3265,09 гривень.

Внаслідок прострочення виконання
грошового зобов'язання, відповідач
повинен сплатити суму боргу з
урахування встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення та
три проценти річних від простроченої
суми, яка станом на 16 лютого 2014 року
становить 1406,98 гривень.

Рішенням Томаківського районного суду
Дніпропетровської області від 28 квітня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 були
задоволені частково. Стягнено з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 борг в сумі 20000 грн., 511
грн. процентів від суми позики та 243,60
грн. судового збору, а всього 20754, 60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення , яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково,
рішення суду частково скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд ,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства , вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Як було встановлено судом першої
інстанції і , що не заперечували
сторони , 20 жовтня 2012 року ними було
укладено договір позики на суму 40000
гривень. На підтвердження даного факту
позивачем суду було надано розписку, у
якій відповідач зазначив, що отримав
від позивача вище вказану суму грошей
та зобов'язується повернути її у строк
до 15 грудня 2012 року ( ар. сп. 19).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками. А
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі.
На підтвердження укладання договору
позики та його умов, може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором (частина перша
стаття 1049 ЦК України).

Однак , як вбачається з розписки ,
наданої відповідачем суду першої
інстанції ( ар. сп. 18) 22 березня 2013 року
відповідач повернув позивачу 20000 грн. в
рахунок часткового погашення боргу.

Виходячи з вище наведеного та , з
урахуванням того , що позивач не довів
того факту, що не отримував від
відповідача 20000 грн. , суд прийшов до
вірного висновку про те , що на час
звернення позивача до суду
заборгованість складає саме 20000 грв. ,
які і були судом обґрунтовано стягнені
з відповідача.

Суд правильно посилався на положення
ч.1 ст. 1048 ЦК України , якою передбачено,
що позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Однак , висновок суду про необхідність
стягнення процентів за весь час до
звернення позивача до суду та
прийняття ним рішення по спору
являється не правильним , оскільки дія
договору позики закінчилась 15 грудня
2012 року.

Виходячи з вище наведеного та на
підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Оскільки сторони не домовилися між
собою про розмір процентів від суми
позики, тому суд приймає до уваги
облікову ставку Національного банку
України, яка в період існуючої
заборгованості становила 7,5 відсотків
річних.

Таким чином з відповідача на користь
позивача слід стягнути 500 грн. у якості
процентів за користування сумою позики
під час дії договору. ( 40000 грн. х (7,5 % : 12
мес.) : 100 х 2 мес. = 500 грн.).

Оскільки після закінчення строку
договору позики сума боргу
відповідачем не була повернута
позивачу , слід задовольнити позовні
вимоги останнього , щодо інфляційного
нарахування на суму боргу за порушення
боржником грошового зобов»язання ,
вираженого в національній валюті та
стягнути також три проценти річних від
простроченої суми у відповідності до
положень ст. 625 ЦК України.

Так , за період грудень 2012 року -
березень 2013 року інфляційне
нарахування складає 30 грв. на 40000 грв.
боргу , коли індекс інфляції складав
100,075%. ( 40000 грн. х ( 100,075 -100) : 100 = 30 грн.)

За цей же період часу з відповідача
слід стягнути 400 грн. нарахувань
процентів від простроченої суми. ( 40000
грн. х ( 3% : 12 мес.) : 100 % ) х 4 мес. = 400 грн.).

За період квітень 2013 року по серпень 2014
року інфляційне нарахування складає
159, 6 грн. на суму боргу 20000 грн. , коли
індекс інфляції склав 100,798 % ( 20000 грн. х (
100,798 - 100 ) : 100 = 159 грн. 60 коп.

За цей же період часу з відповідача
слід стягнути 900 грн. нарахувань
процентів від простроченої суми. ( 20000
грн. х ( 3% :12 мес.) : 100%) х 18 мес.( квітень 2013
- вересень 2014 року) = 900 грн. ).

На підставі положень ст. 88 ЦПК України,
якою передбачено, що стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. В зв»язку з тим , що
позовні вимоги задоволені частково ,
позивачу присуджується сума
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог , а саме з відповідача
слід стягнути на користь позивача 331
грн. 32 коп. на відшкодування судових
витрат ( ар. сп. 1,48).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313- 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Томаківського районного суду
Дніпропетровської області від 28 квітня
2014 року - залишити без змін в частині
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суми боргу 20000 грн.

В решті - рішення - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500
грн. у якості процентів за користування
сумою позики під час дії договору ; 189
грн. 60 коп.- інфляційне нарахування ;
1300 грн. - нарахувань процентів від
простроченої суми та 331 грн. 32 коп. -
судових витрат.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя
- І.О. Петренко

судді
- С.П. Котушенко

- М.М. Романюк