Справа №642/9873/13
Провадження №2-р/642/9/14
У Х В А Л А

07 жовтня 2014 року

м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у
складі головуючого Скляренко С.О., при
секретарі Островерховій О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву ОСОБА_1 про
роз’яснення рішення суду по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: Харківська міська рада,
ОСОБА_3 про визнання права власності в
порядку спадкування за законом та
вселення, -

В С Т
А Н О В И В :

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 26 грудня 2013 р. позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Харківська міська рада, ОСОБА_3 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, вселення -
задовольнили, визнали за ОСОБА_1 право
власності на 23/100 частини житлового
будинку №153 по вул. Єлізарова в м.
Харкові в порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_4,
відновили порушене право ОСОБА_1 на
користування спадковою частиною
житлового будинку №153 по вул. Єлізарова
в м. Харкові шляхом вселення в
зазначений житловий будинок.

22 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із з заявою про
роз’яснення зазначеного рішення, в
якій вказав, що для здійснення
державної реєстрації права власності
на 23/100 частин будинку 21.07.2014 р. він
звернувся до Реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції Харківської області з заявою,
однак рішенням від 06.08.2014 р. мені було
відмовлено у державній реєстрації мого
права власності на 23/100 частин будинку у
зв'язку з тим, що в рішенні суду від
26.12.2013 р. відсутні відомості про
технічні характеристики будинку, на
23/100 частин якого рішенням суду визнано
за мною право власності, а саме не
зазначено: площа об'єкта нерухомого
майна (загальна та (за наявності)
житлова); відомості про складові
частини об'єкта нерухомого майна
(найменування та/або присвоєна літера,
загальна та (за наявності) житлова
площа об'єкта нерухомого майна, який є
складовою частиною складної речі та
визначений для обслуговування іншої
(головної речі, пов'язаний з нею
спільним призначенням та є її
приналежністю). З тексту рішення суду
та обставин справи вбачається, що
відповідачем по справі ОСОБА_2
самовільно, без належних дозволів, до
будинку були добудовані ряд житлових
та нежитлових приміщень, які є
самочинним будівництвом, тому право
власності на дані приміщення у
відповідача ОСОБА_2О не виникло і вони
не є об’єктами нерухомості. З огляду на
ці обставини при розгляді справи було
визнано за позивачем право власності
на 23/100 частин будинку згідно
поповерхового плану будинку та
експлікації, складених станом на 01.11.1984
року та 12.10.1984 року, без урахування
самочинно збудованих об’єктів. В
обґрунтування заяви позивач зазначив,
що саме в такому вигляді спадкодавець
ОСОБА_4 набула при житті право
власності на частину домоволодіння,
яка в подальшому стало спадковим
майном. Однак ні в описовій частині
рішення суду, а ні в його резолютивній
частині не зазначено технічні
характеристики житлового будинку, на
23/100 частин якого за ОСОБА_1 визнано
право власності, що стало підставою для
отримання відмови у державній
реєстрації права власності на підставі
рішення суду.

В судовому засіданні представники
ОСОБА_1 подану заяву підтримали
повністю, посилаючись на наведені в ній
підстави.

Інші учасники справи до суду не
з’явилися, про дату та час розгляду
заяви повідомлені були належним чином,
причини неявки невідомі.

Суд, заслухавши думку представників
позивача, перевіривши матеріали
справи, вважає, що заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 221 ч. 1 ЦПК
України, якщо рішення суду є
незрозумілим, суд за заявою осіб, які
брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз’яснює своє рішення, не змінюючи
при цьому його змісту.

Так, в резолютивній частини рішення
зокрема зазначено: визнати за ОСОБА_1
право власності на 23/100 частини
житлового будинку №153 по вул. Єлізарова
в м. Харкові в порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_4,
відновити порушене право ОСОБА_1 на
користування спадковою частиною
житлового будинку №153 по вул. Єлізарова
в м. Харкові шляхом вселення в
зазначений житловий будинок.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 221 ЦПК України передбачено, що
якщо рішення суду є незрозумілим для
осіб, які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту. Подання заяви про
роз'яснення рішення суду допускається,
якщо воно ще не виконане або не
закінчився строк, протягом якого
рішення може бути пред'явлене до
примусового виконання. Неявка осіб, які
брали участь у справі, і (або)
державного виконавця не перешкоджає
розгляду питання про роз'яснення
рішення суду.

Разом з тим, пункт 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009р.
«Про судове рішення» визначає, що
відповідно до ст. 221 ЦПК України
роз'яснення рішення суду можливе тоді,
коли воно не містить недоліків, що
можуть бути усунені лише ухваленням
додаткового рішення, а є незрозумілим,
що ускладнює його реалізацію.
Зазначене питання розглядається судом,
що ухвалив рішення, і в ухвалі суд
викладає більш повно та ясно ті частини
рішення, розуміння яких викликає
труднощі, не вносячи змін у суть
рішення і не торкаючись питань, які не
були предметом судового розгляду.
Роз'яснення рішення не допускається,
якщо воно виконане або закінчився
установлений законом строк, протягом
якого рішення може бути пред'явлене до
виконання. Якщо фактично порушено
питання про зміну рішення або внесення
в нього нових даних, у тому числі й
роз'яснення мотивів ухваленого
рішення, суд ухвалою відмовляє в
роз'ясненні рішення.

Таким чином, роз'яснення судового
рішення є одним із способів усунення
його недоліків, які стосуються
недотримання його ясності та
визначеності, а тому судове рішення не
може містити положень, що викликають
суперечки під час його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, в
своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив
визнати право власності на 23/100 частини
житлового будинку №153 по вул. Єлізарова
в м. Харкові в порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_4,
відновити порушене право ОСОБА_1 на
користування спадковою частиною
житлового будинку №153 по вул. Єлізарова
в м. Харкові, вселити його в житловий
будинок №153 по вул. Єлізарова в м.
Харкові.

Суд такі вимоги задовольнив, про що
вказав у своєму рішенні.

Таким чином, як вбачається із змісту
зазначеного рішення суду, останнє є
зрозумілим і мотивованим з конкретним
зазначенням встановлених обставин та
чітким викладом резолютивної частини в
межах заявлених позовних вимог і тому
таким, що не потребує додаткових
роз'яснень, у зв’язку з чим суд дійшов
висновку про те, що підстави для
задоволення заяви про роз’яснення
рішення суду в порядку ст..221 ЦПК
України за наведеними в ній доводами
відсутні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 210, 221, 293-294 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про роз’яснення рішення
суду по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Харківська міська рада, ОСОБА_3 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом та вселення –
залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Ленінський районний суд м. Харкова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя

С.О. Скляренко