АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4216/14 Справа № 190/1588/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року м. Дніпропетровськ

17 червня 2014 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, треті особи - Вільногірська міжрайонна виконавча дирекція Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, П'ятихатський районний центр зайнятості Дніпропетровського обласного центру зайнятості Мінсоцполітики України, про зобов'язання роботодавця допустити до роботи та стягнення заборгованості із заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона, позивач, на підставі трудового договору з 01 липня 2011 року працює продавцем у магазині відповідача із отриманням погодженої сторонами щомісячної заробітної плати в розмірі 960,0 грн., але не нижче законодавчо установленого розміру мінімальної заробітної плати. З 04.01.2013 року по 26.04.2013 року позивач перебувала на лікарняному згідно відповідних листків непрацездатності, проте після закінчення лікарняних на своєму робочому місці позивач побачила іншу особу, яка виконувала її обовязки, та через стан здоровя 28.04.2013 року ОСОБА_6 запропонувала відповідачу надати їй відпустку без збереження заробітної плати на 14 днів, на що відповідач усно погодився, а позивачем написано та залишено відповідну заяву про відпустку у магазині. З 10 травня 2013 року по 04.06.2013 року позивач перебувала на лікуванні, по закінченні якого ОСОБА_6 встановлено третю групу інвалідності загального захворювання. 04.06.2013 року позивач вдома ознайомилась з трьома повідомленнями-запрошеннями від ФОП ОСОБА_8 про явку на роботу та з повідомленням Пятихатського райцентру зайнятості від 31.05.2013 року про зняття з реєстрації трудового договору між сторонами від 01.07.2011 року, у звязку з розірванням за ініціативою роботодавця на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули). Оскільки копію письмового наказу про звільнення та/чи застосування дисциплінарного стягнення відповідач позивачу не надав, посилаючись на направлення всіх документів до районного центру зайнятості, згідно змісту позовної заяви підстави для оскарження звільнення, якого на думку позивача не було, у позивача відсутні, запис про розірвання договору в трудовій книжці відсутній, ОСОБА_6 вважає, що трудові відносини між сторонами не розірвані, а відповідач неправомірно не допускає її до роботи на посаді продавця та не виплачує належну їй заробітну плату з травня 2013 року, у звязку з чим просила суд зобовязати відповідача допустити її до роботи на посаді продавця в магазині та стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати за період з 01.05.2013 року до 30.09.2013 року в розмірі 4588,0 грн.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, що стверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Від позивачки та її представника надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі у судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між сторонами по справі виникли трудові правовідносини на підставі трудового договору за №4 від 01.07.2011 року, що укладений на час виконання позивачем ОСОБА_6 з 01.07.2011 року роботи продавця непродовольчих товарів, з встановленою заробітною платою в розмірі 960,0 грн. на місяць, але не нижче офіційно встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

Графік роботи позивача, згідно положень договору, встановлено з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. щоденно (окрім суботи та неділі), з встановленою перервою з 13 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. та щорічною оплачуваною відпусткою терміном 24 календарних дні.

Даний договір підписано сторонами по справі та складено у трьох примірниках по одному для кожної сторони, та один примірник зберігається у державній службі зайнятості Пятихатському РЦЗ, яким 01.07.2011 року здійснено реєстрацію даного трудового договору за №4, що стверджується відповідними письмовими доказами та визнано сторонами.

У періоди з 04.01.2013 року по 28.01.2013 року, з 29.01.2013 року по 11.03.2013 року, з 12.03.2013 року по 26.04.2013 року позивач знаходилась на лікарняному з діагнозом ІХС, гострий інфаркт міокарда, гіпертонічна хвороба ІІІ, ІІ ступеню, ризик ІІІ, що підтверджується копіями відповідних листків непрацездатності та листом КЗ «Пятихатська центральна районна лікарня» ДОР №1236/13 від 10.07.2013 року.

Крім того, позивачем надано суду оригінал листка непрацездатності серії АГГ №143486, згідно якого з 10.05.2013 року по 04.06.2013 року позивач хворіла ІХС, 05.06.2013 року направлена для обстеження на МСЕК; ОСОБА_6 з 05.06.2013 року встановлено інвалідність третьої групи загального захворювання. Місцевим судом встановлено, що даний листок непрацездатності не був раніше представлений відповідачу, що визнано сторонами.

Встановлення інвалідності позивача з 05.06.2013 року підтверджується копією довідки до акта огляду Саксаганської МСЕК серії АВ №0039309, якою встановлено третю групу інвалідності позивача до 01.07.2014 року, з необхідністю чергового переогляду 10.06.2014 року. Даною довідкою МСЕК посвідчено протипоказання ОСОБА_6 до тяжкої фізичної праці, роботи з тривалим вимушеним положенням тулубу, в шкідливих умовах, з тривалою ходою.

Згідно відповідної довідки ФОП ОСОБА_8 позивачу ОСОБА_6 за 2013 рік, а саме за період з січня по квітень 2013 року включно, за виконання роботи продавця непродовольчих товарів в магазині «Акватермо» по вул. Мамона, 117 в м. Пятихатки Дніпропетровської області, нарахована заробітна плата в розмірі 4274,40 грн., з якої сплачено відповідні страхові внески, що не оспорюється позивачем.

Згідно акту, складеного 29.04.2013 року ФОП ОСОБА_8, ОСОБА_9 (продавцем магазину Акватермо), ОСОБА_10, ОСОБА_11 та затвердженого того ж дня відповідачем, позивач ОСОБА_6, згідно лікарняного листка АГГ №143084, положень трудового договору від 01.07.2011 року та законодавства про працю, повинна була стати до роботи о 08 год. 00 хв. 29.04.2013 року, проте протягом цього дня на роботу не зявилась.

Тотожні акти про незявлення позивача та вимогу про явку на роботу складені та затверджені відповідачем 04.05.2013 року, 08.05.2013 року, 20.05.2013 року, 28.05.2013 року.

Посилання позивача та представника позивача на надання відповідачем 28.04.2013 року згоди, в усній формі, на чотирнадцятиденну відпустку ОСОБА_6 без збереження заробітної плати - не визнаються відповідачем, який в судовому засіданні вказав на ненадання будь-якої згоди на відпустку та наполягав на виконанні, після тривалих лікарняних, позивачем своїх трудових обовязків.

Судом встановлено, що належних доказів отримання позивачем згоди відповідача на надання ОСОБА_6 неоплачуваної відпустки з 28.04.2014 року терміном на 14 днів без збереження заробітної плати - суду не надано.

Відповідачем ФОП ОСОБА_8 надано до Пятихатського РЦЗ примірник трудового договору сторін від 01.07.2011 року, заяву про зняття вказаного договору з реєстрації від 28.05.2013 року, копії повідомлень від 29.04.2013 року, від 04.05.2013 року, від 13.05.2013 року, направлені на імя позивача, чеки про відправлення рекомендованих листів з повідомленням від 30.04.2013 року №9416, від 04.05.2013 року №9628, від 13.05.2013 року №0071, рекомендовані повідомлення про вручення подані 30.04.2013 року, 05.05.2013 року, 13.05.2013 року, копії платіжних доручень №69 від 10.04.2013 року та №86 від 14.05.2013 року, що не оспорюється особами, які беруть участь у справі.

Факт отримання позивачем повідомлення Пятихатського РЦЗ №03-131 від 31.05.2013 року визнано позивачем в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Примірник трудового договору, наданий суду представником Пятихатського РЦЗ та завірений печаткою даної установи, відрізняється від наданого позивачем копії примірника трудового договору, наявністю запису у п.17 договору про розірвання сторонами трудового договору 30.04.2013 року (звільнена за прогули п.4. ст.40 КЗпПУ).

Положення п.4 ч.1 ст.40 КЗпПУ передбачають розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, окрім іншого, у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Мінсоцполітики України №260 від 08.06.2001 року, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір.

Положення п. 9 вказаного Порядку передбачають, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Зняття з реєстрації трудового договору у разі його розірвання за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, за відсутності працівника, проводиться у строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, за умови подання фізичною особою (або за нотаріальним дорученням уповноваженою нею особою) відповідного переліку документів: примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують: надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове відправлення неможливо, подаються копії підтвердних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати.

Положення п.13 зазначеного Порядку передбачають, що у разі коли документи, що подаються для реєстрації чи зняття з реєстрації трудового договору, не відповідають встановленим вимогам, центр зайнятості повертає їх без вчинення будь-яких дій із зазначенням причини.

Оскільки відповідачем виконані вимоги зазначеного п.9 Порядку, що підтверджується наданими до суду доказами та не оспорюється особами, які беруть у справі, центр зайнятості зобовязаний повідомити працівника про зняття з реєстрації трудового договору, проінформувати Пенсійний фонд у встановленому порядку про зняття з реєстрації трудового договору не пізніше наступного робочого дня після її проведення, при чому згідно п.12 Порядку за зверненням працівника, який не був присутній під час зняття трудового договору з реєстрації, посадова особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів з дня такого звернення робить відповідну відмітку у виданому йому примірнику трудового договору та засвідчує у трудовій книжці запис про звільнення з роботи, внесений фізичною особою.

Пунктом 14 Порядку передбачено, що записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою (п.15 Порядку)

Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до положень ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про встановлення факту звільнення відповідачем позивачки за вчинення прогулу, без поважних причин.

Посилання апелянта на наявність усної домовленості позивачки з роботодавцем щодо чотирнадцятиденної відпустки без збереження заробітної плати та подання заяви про надання відпустки - є недоведеними, будь-які докази на підтвердження даних доводів не надані, клопотання про витребування судом відповідних доказів не заявлено.

Колегія звертає увагу, що після внесення запису про укладення відповідачем з ОСОБА_6 трудового договору 01.07.2011 року, трудова книжка знаходилася у позивача, у звязку з чим відповідач не мав змоги зробити відповідний запис про звільнення, на повідомлення Пятихатського РЦЗ про надання позивачем трудової книжки для проставляння відмітки про зняття трудового договору 30.05.2013 року з реєстрації, у звязку з його розірванням, ОСОБА_6 трудову книжку Пятихатському РЦЗ не надала, що також не оспорюються особами, які беруть участь у справі, у звязку з чим запис про звільнення позивача в книжці відсутній.

Місцевий суд дійшов правильного висновку, що відсутність із вищевказаних підстав запису про звільнення в трудовій книжці позивача не є належним обґрунтуванням невизнання ОСОБА_6 вищевказаного факту звільнення та зняття трудового договору з реєстрації.

Відносно посилань апелянта на порушення відповідачем порядку звільнення позивача та порядку застосування дисциплінарного стягнення (в т.ч. у формі звільнення) згідно вимог ст.ст. 47, 149 КЗпП України в обґрунтування заявлених вимог про зобовязання допущення до роботи та стягнення заборгованості із заробітної плати суд зазначає, що оспорювання звільнення чи оголошення позивачу дисциплінарного стягнення не є предметом розгляду даної справи, оскільки таких вимог до винесення оскаржуваного рішення не заявлено.

З цих же підстав не є належним обґрунтуванням заявлених вимог про зобовязання допустити до роботи та виплату заробітної плати посилання позивача щодо ненадання (не оголошення) відповідачем копії наказу (розпорядження) про звільнення чи про застосування дисциплінарного стягнення, оскільки факт звільнення позивача чи застосування дисциплінарного стягнення не є предметом оскарження за поданим ОСОБА_6 позовом, не є оскарженим нею чи іншою особою та не є зміненим чи скасованим.

Як не є предметом оскарження за поданим позовом дотримання відповідачем вимог вищевказаних ст.ст. 47, 149 КЗпП України щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення перед зверненням до Пятихатського РЦЗ із заявою про зняття трудового договору з реєстрації, оскільки юридичний факт застосування дисциплінарного стягнення (звільнення) за поданим позовом ОСОБА_6 не оскаржується.

Також не є належним обгрунтуванням заявлених вимог посилання представника позивача не те, що реєстрація розірвання трудового договору не є підставою для розірвання самого трудового договору, не впливає на трудові відносини сторін за даним договором, та не є належним обґрунтуванням припинення трудових відносин сторін, оскільки ні факт зняття трудового договору П'ятихатськимм РЦЗ, ні факт звільнення позивача чи розірвання трудового договору, за заявленими позовними вимогами, не оспорюється та не є предметом спору між сторонами за поданим позовом.

Крім того, посилання позивача на ті обставини, що відповідач знав, що позивач проживає на відстані біля 600м від місця роботи (магазину), не є належним обґрунтуванням посилань позивача щодо неправомірності направлення повідомлень відповідача про явку позивача на роботу через пошту.

Надана апеляційному суду заява позивача про збільшення позовних вимог, не може бути прийнята до уваги судом другої інстанції, оскільки така заява не була пред»явлена місцевому суду до винесення оскаржуваного судового рішення.

Зважаючи на викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов»язання відповідача допустити позивачку до роботи за відповідною посадою та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати за період з 01.05.2013 року по 30.09.2013 року в розмірі 4588,0 грн. на підставі трудового договору сторін, розірваного за ініціативою відповідача 30.04.2013 року.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді