Справа № 656/364/14-ц
Номер провадження 2/656/120/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2014 року
Іванівський районний суд Херсонської
області

в складі:

головуючого судді Крисанової В.І.

за участі:

секретаря судового засідання Шиян М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Іванівка, Херсонської
області

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - управління Державної
міграційної служби України у
Херсонській області про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком шляхом позбавлення права
користування житлом та примусове
виселення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа - управління
Державної міграційної служби України у
Херсонській області про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком шляхом позбавлення права
користування житлом та примусове
виселення, посилаючись на те, що вона є
власником житлового будинку по АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 28 травня 1992 року, її діти перестали
бути користувачами житлового будинку в
зв'язку з придбанням власного житла.
Наприкінці жовтня 2013 року відповідач,
який є її сином, разом із співмешканкою,
за її згодою вселилися до будинку
тимчасово до придбання ними власного
житла. Проте до цього часу син житла не
придбав та продовжує жити у її будинку
разом із співмешканкою. Відносини з
відповідачем погіршилися через
систематичні побутові сварки,
психологічне насильство щодо неї,
образи, висловлювання на її адресу
нецензурними та брутальними словами,
погрози застосування фізичного
насильства. Крім того, відповідач
перешкоджає користуватися її
господарським майном, що утримує свою
свійську птицю у її господарських
спорудах, де вона мала намір утримувати
телят. Її неодноразові звернення до
правоохоронних органів та проведені
бесіди дільничного інспектора з
відповідачем не вплинули на його
поведінку. 16 травня 2014 року постановою
Іванівського районного суду
Херсонської області відповідач був
притягнутий до адміністративної
відповідальності за насильство в сім'ї
психологічного характеру, вчинене ним
відносно неї 01 квітня 2014 року.
Незважаючи на заходи
адміністративного впливу, застосовані
до відповідача, він продовжує
перешкоджати їй у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
житловим будинком, зокрема, вона не
може користуватися своїм побутовим
майном та господарськими спорудами.
Оскільки відповідач систематично
вчиняє стосовно неї протиправні дії,
які унеможливлюють подальше
проживання з ним у одному будинку, а
заходи громадського впливу
застосовані до нього виявилися
безрезультатними, у неї є підстави
вимагати виселення відповідача з
будинку. Просить виселити відповідача
з будинку без надання іншого житлового
приміщення, скасувати реєстрацію за
місцем проживання відповідача,
стягнути на її користь судові витрати
по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.
та витрати за надання адвокатом
правової допомоги і представництво її
інтересів у суді в сумі 2 300 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала свої вимоги. посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві
та доповнила їх тим, що у будинку по
АДРЕСА_1 вона проживає з лютого 2013 року,
а до того проживала в будинку
співмешканця в АДРЕСА_2. Відповідач,
який є її рідним сином, за її згодою,
разом із своєю співмешканкою вселився
в її будинок тимчасово до придбання ним
власного житла. Згоду на його
реєстрацію в житловому будинку вона не
надавала, відповідач у житловому
будинку не зареєстрований. Раніше
відповідач проживав у її житловому
будинку з 2004 року по 2008 рік, після того
поїхав на заробітки в с. Копані, і лише в
жовтні 2013 року поселився у її житловому
будинку разом із співмешканкою. З
листопада 2013 року у неї з відповідачем
почалися конфлікти на побутовій
основі. До неї повернувся її
співмешканець, у будинку та у дворі
стало тісно. В будинку відповідач із
співмешканкою займає одну житлову
кімнату, взимку у спільному
користуванні знаходиться кухня. В
будинку є ще три житлові кімнати, дві з
який займає вона із співмешканцем.
Влітку приїздили двоє неповнолітніх
дітей співмешканки, які шуміли, а вона
потребує спокою. Після судових
розглядів відповідач більше мовчить,
припинив нецензурну лайку, але
образливі слова на її адресу, з приводу
користування майном, вживає. Конфлікти
пов'язані з тим, що відповідач має
велике підсобне господарство і зайняв
велику частину господарського
подвір'я. Вона також має підсобне
господарство, а відповідач їй заважає.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав,
пояснивши суду, що фактично проживає як
член сім'ї позивачки в житловому
будинку по АДРЕСА_1 з 2004 року,
зареєстрований в цьому будинку - з 2006
року за згодою позивачки, яка є його
рідною матір'ю. Його сім'я - дружина та
троє неповнолітніх дітей проживали у
цьому будинку, який мати віддала в
користування його сім'ї, так як мати у
власному будинку не проживала, а
проживала в будинку співмешканця в
АДРЕСА_2. Він працював в с. Копані
посезонно, у вільний від роботи час
приїздив додому на АДРЕСА_1. Дружина
скаржилася на те, що мати у його
відсутність виживала її з будинку.
Після розлучення дружина придбала собі
будинок у с. Рубанівка та переїхала
туди з дітьми. В цей час у матері
погіршились відносини із
співмешканцем і вона повідомила його
про те, що повернеться жити в будинок.
Він створив сім'ю з іншою жінкою,
познайомив її з матір'ю, матері його
співмешканка сподобалась і вона
запросила їх жити у будинок по АДРЕСА_1.
В зв'язку з тим, що у нього на утриманні
неповнолітні діти, а в с. Захарівка
немає роботи, то він придбав багато
худоби та птиці і переїхав із
співмешканкою в будинок матері. Через
тиждень у співмешканки з матір'ю
почались непорозуміння по побутовим
питанням з приводу майна, що перебувало
у спільному користуванні. Він
користується господарськими
спорудами, які побудував сам, ще тоді
коли проживав у будинку із дружиною та
дітьми. В користуванні у матері
знаходяться господарські будівлі,
придатні для утримання худоби та птиці.
Вважає, що мати виживає його із
співмешканкою із будинку, з цією метою
неодноразово викликала міліцію. Він не
заперечує того, що нецензурно лаявся на
адресу матері під час конфліктних
ситуацій, але мати також нецензурно
лаялася на його адресу та співмешканки.
Відносно нього та матері є судові
рішення про притягнення до
адміністративної відповідальності та
накладення адміністративних стягнень.
Після судових розглядів він
нецензурною лайкою на адресу матері не
висловлюється та розуміє, що необхідно
вирішити питання про придбання іншого
будинку для проживання, але для цього
треба час, наявність житла та
необхідних грошей. Просив суд в позові
відмовити.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про день та час
розгляду справи повідомлений завчасно
в установленому законом порядку.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд дійшов
висновку про те, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі договору купівлі-продажу від
28 травня 1992 року ОСОБА_1 є власником
житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.4-5);
позивачка ОСОБА_1 прописана у житловому
будинку АДРЕСА_1 з 28 травня 1992 року,
зареєстрована - з 09 січня 2014 року
(а.с.9-10); згідно копії паспорту
позивачки в період з 22 лютого 2011 року по
09 січня 2014 року була зареєстрована
такою, що проживає по АДРЕСА_2 (а.с.6-7);
відповідно до копії паспорту
відповідача він зареєстрований
проживаючим по АДРЕСА_1 (а.с.57-58); згідно
довідок Трохимівської сільської ради
Іванівського району Херсонської
області за № 194 та № 195 від 31 березня 2014
року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до
погосподарської книги № 5
зареєстровані та проживають на
території Трохимівської сільської
ради в АДРЕСА_1 та є членами сім'ї (а.с.8);
10 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Нижньосірогозького РВ УМВС України з
повідомленням про те, що її син ОСОБА_2
ображав її нецензурною лайкою, під час
перевірки за даним фактом ОСОБА_1
пояснила, що між нею та її сином виникла
сварка, яка тривала на підвищених
тонах, ОСОБА_2 нецензурною лайкою її не
ображав, фізичну силу не застосовував,
подальша перевірка фактів, викладених
у повідомленні, працівниками міліції
була закінчена (а.с.16-17); 10 грудня 2013 року
позивачка звернулася до
Нижньосірогозького РВ УМВС України з
повідомленням про те, що її невістка та
син заподіяли їй тілесні ушкодження,
під час перевірки було встановлено, що
між ОСОБА_1 та її невісткою виникла
сварка, під час якої невістка нанесла
їй один удар рукою в обличчя, в ході
подальшої перевірки від ОСОБА_1
надійшла заява про відмову від
приватного обвинувачення, подальша
перевірка фактів, викладених у
повідомленні, працівниками міліції
була закінчена (а.с.12-13); 18 грудня 2013 року
позивачка звернулася до
Нижньосірогозького РВ УМВС України з
повідомленням про те, що її син ОСОБА_2
вчиняє вдома сварку, під час перевірки
ОСОБА_1 пояснила, що між нею та її сином
виникла сварка на підвищених тонах, а
ОСОБА_2 пояснив, що під час сварки ніхто
нікого грубою нецензурною лайкою не
ображав та фізичну силу не
застосовував, сварки виникла через
особисті відносини, подальша перевірка
фактів, викладених у повідомленні,
працівниками міліції була закінчена
(а.с.18-19); 18 грудня 2013 року позивачка
звернулася до Нижньосірогозького РВ
УМВС України з повідомленням про те, що
співмешканка її сина спричинила їй
тілесні ушкодження, під час перевірки
за даним фактом було встановлено, що
між ОСОБА_1, її сином ОСОБА_2 та
невісткою виникла сварка, під час якої
невістка нанесла один удар рукою в
обличчя заявниці, в ході подальшої
перевірки від ОСОБА_1 надійшла заява
про відмову від приватного
обвинувачення, подальша перевірку
фактів, викладених у повідомленні,
працівниками міліції була закінчена
(а.с.14-15); постановою судді Іванівського
районного суду Херсонської області від
16 травня 2014 року ОСОБА_2 притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в
сім'ї психологічного характеру) та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу на користь держави в
сумі 52 грн. (а.с.11); постановою судді
Іванівського районного суду
Херсонської області від 16 травня 2014
року ОСОБА_1 притягнута до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в
сім'ї психологічного характеру), на неї
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу на користь держави в
сумі 51 грн. (а.с.56).

Із пояснень свідка ОСОБА_3 видно, що
вона є співмешканкою відповідача, в 2013
році, на запрошення позивачки вона
поселилася у будинку позивачки, з
першого дня спільного проживання у неї
з позивачкою почалися суперечки з
приводу користування кухнею, плитою,
господарськими спорудами. Спершу
підсобне господарство позивачка та
відповідачка утримували спільно, а
після сварок - розділились. Відповідач
утримує худобу та птицю в
господарських спорудах, які з його слів
побудував сам. Вся птиця відповідача
утримується в загорожі. Конфлікти
завжди починала позивачка і сама ж
викликала міліцію. Після попереднього
судового розгляду конфлікти
припинились, відповідач з позивачкою
не спілкується та нецензурною лайкою
на її адресу не висловлюється.

Суд вважає, що матеріалами справи
підтверджено те, що позивачка, яка є
власником будинку АДРЕСА_1, вселилася в
будинок на постійне проживання в
лютому 2013 року, зареєстрована в будинку
- з 09 січня 2014 року, за згодою позивачки
в цей будинок в листопаді 2013 року
вселився на постійне проживання
відповідач із співмешканкою ОСОБА_3,
відповідач зареєстрований в будинку з
14 березня 2006 року, до цього тимчасово
проживав в с. Копані, де працював
посезонно. Після вселення відповідача
в будинок сторони деякий час вели
спільне господарство, будинок та
господарські споруди знаходились у
спільному користуванні.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 2 від 12
квітня 1985 року (з наступними змінами)
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст.116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій
антигромадській поведінці виселення
винного може статися і при
повторному порушенні, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Маються на увазі, зокрема,
заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Суд вважає, що матеріалами справи
підтверджено те, що між позивачкою та
відповідачем під час спільного
проживання та ведення спільного
проживання в грудні 2013 року почали
виникати сварки, конфлікти, позивачка
неодноразово зверталась до міліції з
приводу нецензурної лайки відповідача
на її адресу.

Оскільки позов заявлений про виселення
відповідача, то заяву позивачки від 10
грудня 2013 року, зареєстровану в журналі
СО Нижньосірогозького РВ УМВС України
в Херсонській області за № 3389 про
нанесення їй тілесних ушкоджень
співмешканкою відповідача (а.с.12-13) та
заяву від 18 грудня 2013 року,
зареєстровану в журналі СО
Нижньосірогозького РВ УМВС України в
Херсонській області за № 3448 про
нанесення співмешканкою її сина
тілесних ушкоджень (а.с.14-15), суд, до
уваги не приймає, так як позов
пред'явлений до відповідача, вказані
матеріали виходить за межі позовних
вимог.

Що стосується заяви позивачки від 10
грудня 2013 року, зареєстрованої в
журналі СО Нижньосірогозького РВ УМВС
України в Херсонській області за № 3388
(а.с.16-17) про те, що її син ображав її
нецензурною лайкою та заяви позивачки
від 18 грудня 2013 року, зареєстрованої в
журналі СО Нижньосірогозького РВ УМВС
України в Херсонській області за № 3447
про вчинення її сином сварки за місце
проживання, то суд їх також до уваги не
приймає, так як згідно висновку за
результатами розгляду вказаних заяв в
діях відповідача не було виявлено
складу злочину чи правопорушення, при
цьому працівниками міліції заходи
попередження або громадського впливу,
передбачені Законом України «Про
міліцію» та іншими нормативними актами
не застосовувалися.

Суд приймає до уваги постанову судді
Іванівського районного суду
Херсонської області від 16 травня 2014
року про притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, якою встановлено, що
відповідач 01 квітня 2014 року, за місцем
свого проживання по АДРЕСА_1, в ході
сварки нецензурно лаявся на адресу
своєї матері ОСОБА_1, чим вчинив
насильство в сім'ї психологічного
характеру. За вчинене правопорушення
на відповідача накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу на користь держави.

Суд вважає винесення постанови суддею
про накладення адміністративного
стягнення на відповідача є заходом
попередження для нього, який мав
позитивний наслідок, зокрема,
відповідач припинив нецензурно
лаятися на адресу позивачки, що
підтвердили в своїх поясненнях
позивачка, відповідач та свідок ОСОБА_3

Суд приймає до уваги постанову судді
Іванівського районного суду
Херсонської області від 16 липня 2014 року
про притягнення позивачки до
адміністративної відповідальності та
накладення на неї адміністративного
стягнення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за
вчинення насильства в сім'ї
психологічного характеру відносно
відповідача 23 травня 2014 року за місцем
проживання у вигляді нецензурної лайки
на його адресу (а.с.56) та вважає, що
позивачкою також були порушені правила
співжиття, що значно зменшує ступінь
антигромадської поведінки
відповідача.

Суд дійшов висновку про те, що в
судовому засіданні підтвердився факт
порушення відповідачем правил
співжиття, але вжиті заходи
попередження мали для відповідача
позитивні наслідки тим, що він припинив
антигромадську поведінку по
відношенню до позивачки, підстави для
позбавлення права користування житлом
та виселення відповідача відсутні.

Що стосується вимог позивачки про
скасування реєстрації відповідача в
будинку АДРЕСА_1, то вирішення питання
про зняття відповідача з
реєстраційного обліку залежить від
вирішення питання про право
користування ним жилим приміщенням.
Так як суд не знайшов підстав для
позбавлення відповідача права
користування житлом та виселення, то
немає підстав і для зняття відповідача
з реєстраційного обліку.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позивачеві в задоволенні
позову відмовлено, то підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивач судових витрати по сплаті
судового збору та надання правової
допомоги немає.

Керуючись ст. 10, ст. 11, ст. 60, п.2 ч. 3 ст. 79,
ч. 2 ст. 84, ч. 1 ст. 88, ст. 213, ст. 215 ЦПК
України, ч. 1 ст. 116, ст. 157 ЖК України, п. 17
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 2 від 12 квітня 1985 року (з
наступними змінами) «Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України», суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
управління Державної міграційної
служби у Херсонській області про
усунення перешкод в користуванні
житловим будинком шляхом позбавлення
права користування житлом та примусове
виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Херсонської області
шляхом подачі апеляційної скарги до
Іванівського районного суду
Херсонської області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особою,
яка брала участь у справі, але не була
присутня у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: В. І. Крисанова