Справа №490/6105/13-ц 22.10.2014 22.10.2014 22.10.2014
Провадження №22-ц/784/2839/14 Суддя першої
інстанції: Алєйніков В.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів - Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання -
Свіщуком О.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 19 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
звільнення від сплати заборгованості
за аліментами, -

В С Т А Н О В И Л А:

7 червня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про звільнення
від сплати заборгованості за
аліментами.

Позивачка зазначала, що вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем, який було розірвано у
квітні 2006 року. Від шлюбу мають сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
разом з батьком згідно рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 9 квітня 2012 року. Рішенням
того ж суду, яке набрало законної сили у
травні 2013 року з неї на користь ОСОБА_3
на утримання сина стягнуто аліменти в
розмірі 1/4 частини від усіх видів її
заробітку, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 10 липня 2012 року і до
повноліття.

За цей час утворилась заборгованість
за аліментами, яку вона не має змоги
сплатити, оскільки зайнята доглядом за
своїм молодшим сином - ОСОБА_2 ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який за станом здоров'я
потребує її постійного догляду,
внаслідок чого її дохід складається
лише з коштів у вигляді аліментів у
розмірі 800 грн. щомісячно, отриманих
на утримання молодшого сина.

Посилаючись на вказані обставини,
позивачка остаточно уточнивши позовні
вимоги просила звільнити її від сплати
заборгованості за аліментами в розмірі
12 378 грн. 90 коп.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 19 грудня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Звільнено
ОСОБА_2 від сплати заборгованості за
аліментами на утримання сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що утворилась станом на 28
листопада 2013 року в частині сплати
заборгованості в розмірі 10 077 грн. 72
коп., залишивши за нею обов'язок
сплатити заборгованість в розмірі 750
грн.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просила рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу,
ОСОБА_2 просила рішення суду залишити
без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення позивачки,
перевіривши наведені в скарзі доводи
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і таке
встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
є батьками малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 9 квітня 2012 року місце
проживання ОСОБА_3 визначено як
постійне місце проживання
малолітнього ОСОБА_4 (а.с.26).

Рішенням цього ж суду від 12 лютого 2013
року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
стягнуто аліменти на утримання сина в
розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 30
% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 10 липня 2012 року до повноліття дитини
(а.с. 27-28).

21 червня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа, виданого Заводським районним
судом м. Миколаєва 10 червня 2013 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання сина в розмірі 1/4
частки доходу, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 10 липня 2012 року і до повноліття
дитини.

Згідно з розрахунком державного
виконавця Заводського відділу ДВС ММУЮ
заборгованість ОСОБА_2 за аліментами по
виконавчому листу № 2/487/173/13, станом на 1
листопада 2013 року становить 10 827 грн. 72
коп. (а.с. 35).

Як на підставу звільнення від сплати
заборгованості за аліментами ОСОБА_2
посилалася на те, що не працює, оскільки
має сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який
внаслідок хвороби потребує її догляду.

Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за
позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Згідно свідоцтва про народження
позивачка є матір'ю - ОСОБА_2 ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

Відповідно до виписки з рішення ЛКК
№350 від 26 березня 2014 року ОСОБА_2 ОСОБА_5
страждає на синдром гіперактивності з
дефіцитом уваги, затримку речового
розвитку, через що потребує
індивідуального домашнього догляду, у
зв'язку з чим позивачка змушена
перебувати у відпустці по догляду за
дитиною до 25 березня 2015 року (а.с.91).

На утримання сина ОСОБА_5 ОСОБА_2
отримує аліменти з 14 вересня 2010 року у
розмірі 800 грн. щомісячно, які
стягуються в примусовому порядку з
ОСОБА_7 та державну допомогу у розмірі
900 грн. (а.с. 39-41).

ОСОБА_2 була зареєстрована, як фізична
особа-підприємець, однак за 2012-2014 роки
доходів не отримує, а з 6 жовтня 2014 року
її підприємницька діяльність
припинена, що підтверджується
податковими деклараціями про майновий
стан і доходи за вказаний період
(а.с.37-38, 87-88, 152, 154).

Наведене свідчить про неможливість
ОСОБА_2 працювати у зв'язку з доглядом
за хворою дитиною та отримувати дохід,
а відтак і про неможливість сплачувати
аліменти, що має істотне значення.

З урахуванням встановленого, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про наявність підстав для
часткового звільнення позивачки від
сплати заборгованості за аліментами.

Посилання в апеляційній скарзі на
наявність у позивачки квартири, яку
здає в найм та отримує дохід не
заслуговують на увагу.

Згідно інформації з Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно від 10 жовтня 2014 року, ОСОБА_2
належить квартира АДРЕСА_2 в якій
остання проживає разом із сином ОСОБА_2
ОСОБА_5, що підтверджується довідкою
Ф-3, актами обстеження та проживання
(а.с. 145-147, 149-150).

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що крім
вказаної вище квартири вона є
співвласницею квартири АДРЕСА_1, однак
в даній квартирі прописані та
проживають її батьки, сестра та
племінник. Вказані обставини
підтверджуються довідкою ЖЕК №1 ЖКП
«Бриз» (а.с. 22).

Інше майно належне позивачці на праві
власності відсутнє.

Належних доказів на підтвердження тих
обставин, що позивачка отримує дохід
від нерухомого майна відповідачем
відповідно до ст. 10 ЦПК України не
надано.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують обґрунтованих висновків
суду.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для зміни чи скасування
рішення суду, ухваленого відповідно до
закону.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 19 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: