У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,
Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
Орган опіки та піклування Орлівської
сільської ради Новогород-Сіверського
району Чернігівської області, Орган
опіки та піклування Козилівської
сільської ради Корюківського району,
Корюківський районний центр
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді Корюківської районної
державної адміністрації,
Новгород-Сіверський районний центр
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді Новогород-Сіверської районної
державної адміністрації, прокуратура
Новгород-Сіверського району
Чернігівської області, про визначення
місця проживання дитини та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
Орган опіки і піклування
Новогород-Сіверської районної
державної адміністрації,
Новгород-Сіверський районний центр
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді Новогород-Сіверської районної
державної адміністрації, про
визначення місця проживання дитини, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Новгород-Сіверського районного суду
Чернігівської області від 20 березня 2014
року та ухвалу Апеляційного суду
Чернігівської області від 05 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що вона перебувала
із відповідачем за первинним позовом
ОСОБА_2 у шлюбі, від якого мають трьох
дітей одна із яких старша донька -
повнолітня, а двоє дітей син - ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Корюківського районного суду,
Чернігівської області від 04 лютого 2013
року шлюб між ними було розірвано.

27серпня 2013 року позивач за первинним
позовом вступила до шлюбу з ОСОБА_3 та
переїхала з донькою ОСОБА_3 проживати
із с. Орлівка, Новгород-Сіверського
району до с. Козилівка, Корюківського
району, Чернігівської області за
місцем проживання чоловіка. При цьому
залишилась зареєстрованою у АДРЕСА_1.

Син ОСОБА_4 самостійно обрав проживати
із батьком ОСОБА_2, проти чого вона не
заперечувала, а донька ОСОБА_3
переїхала з нею та відвідувала
Козилівську ЗОШ із 27 листопада 2012 року
до 28 листопада 2013 року.

28 листопада 2013 року вона дізналася про
те що батько ОСОБА_2, забрав дочку
ОСОБА_3 і відвіз до свого місця
проживання в с. Орлівка,
Новгород-Сіверського району,
Чернігівської області. На її прохання
повернути доньку матері ОСОБА_2
відмовив.

У зв'язку із наведеним просила суд
визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з
матір'ю ОСОБА_1

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом у якому
просив суд визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом
з ним. Свої вимоги обґрунтовував тим, що
його донька не бажає проживати разом зі
своєю матір'ю, він сумлінно ставиться
до своїх батьківських обов'язків, Крім
того, зазначав, що з ним проживає син
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому просив суд
не розлучати брата та сестру.

Рішенням Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 20 березня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Чернігівської області від 05 травня 2014
року, у задоволенні первісного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця
проживання дитини, відібрання дитини і
повернення її за попереднім місцем
проживання, допущення негайного
виконання рішення суду у частині
відібрання дитини та повернення її за
попереднім місцем проживання
відмовлено у повному обсязі.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визначення місця проживання дитини
задоволено. Визначено місце проживання
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, із
батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 в АДРЕСА_1
до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
чотирнадцятирічного віку, а саме до
ІНФОРМАЦІЯ_7. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судових рішень
судів попередніх інстанцій із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що підстави для
скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісних
позовних вимог та задовольняючи
зустрічний позов, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позивач за первісним позовом не
надано доказів того, що ОСОБА_2 веде
аморальний спосіб життя, грубий із
дитиною та не має постійного заробітку
і житла, натомість дитина добровільно
повернулась до попереднього місця
проживання, бажає проживати із батьком
та братом, загрози для життя чи здоров'я
дитини зі сторони ОСОБА_2 судом не
встановлено. Виходячи з інтересів
дитини та того з ким із батьків їй буде
комфортніше, суди вважали недоцільною
перевагу матері перед батьком, як
пріоритет у даному спорі.

Доводи касаційної скарги, перевірені
вивченням матеріалів справи, висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують та не дають підстав
вважати, що при розгляді справи було
неправильно застосовано норми
матеріального права або порушено норми
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК
України, за наслідками розгляду
касаційної скарги суд касаційної
інстанції має право постановити ухвалу
про відхилення касаційної скарги і
залишення судового рішення без змін,
оскільки судом першої та апеляційної
інстанцій не було допущено
неправильного застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст.
332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 20 березня 2014 року та ухвалу
Апеляційного суду Чернігівської
області від 05 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Кадєтова В.О.
Кузнєцов Г.І. Мостова