У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2014 року Дніпровський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовною заявою:
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського
районного суду м. Києва знаходиться
цивільна справа за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Петрівнипро
розірвання шлюбу.

В судовому засідання позивач
позовні вимоги підтримав, пояснив, що з
відповідачем не проживає однією сім`єю
з жовтня 2013 року. Однак, враховуючи, що в
шлюбі з відповідачем вони вже 17 років
та мають двох дітей, спільне майно, вони
продовжують вести спільне
господарство, мають спільний бюджет,
інколи підтримують з відповідачем
шлюбні стосунки. Вважає, що прийняте
ним рішення про розірвання шлюбу є
остаточним, оскільки порозуміння з
відповідачем не відбудеться.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнала, підтвердила викладені
позивачем обставини.

Вислухавши пояснення позивача,
відповідача, вивчивши матеріали
справи, оцінивши наявні у справі
докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 111
Сімейного кодексу України, суд вживає
заходів щодо примирення подружжя, якщо
це не суперечить моральним засадам
суспільства.

Відповідно до керівних роз`яснень,
викладених у Постанові Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» проголошена Конституцією
України охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей. Із цією метою
суди повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя. Судам слід використовувати
надану законом можливість відкласти
розгляд справи для примирення
подружжя, особливо за наявності
неповнолітніх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи,
підтверджується поясненнями сторін,
останні перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 06 червня 1997 року, від шлюбу
мають двох дітей, доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час проживають
окремо.

В той же час, судом, станом на день
розгляду даної справи, не встановлено,
що подальше спільне життя подружжя і
збереження сім'ї суперечило б
інтересам одного з них або інтересам їх
дітей. За результатами розгляду справи
судом також не встановлено тих
особливих причин, які б у своїй
сукупності стали підставою для
прийняття судом рішення про розірвання
шлюбу між сторонами. Переконливих
доводів, як підстав для розірвання
шлюбу, сторонами суду не наведено.

З огляду на викладене, суд
приходить до висновку про необхідність
надання подружжю строку для
примирення тривалістю в один місяць.

Керуючись ст. 111 СК України, ч. 5 ст. 191,
ст.ст. 201, 203, 209-210 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на
примирення терміном в один місяць, до 26
жовтня 2014 року.

Провадження у справі зупинити до
визначеного судом строку для
примирення.

Розгляд справи в судовому засіданні
призначити на 27 жовтня 2014 року на 14
годину 00 хвилин.

Ухвала оскарженню окремо від рішення
суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають
оскарженню окремо від рішення суду,
включаються до апеляційної скарги на
рішення суду.

Суддя: