Справа №592/9279/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Корольова Г. Ю.Номер
провадження 22-ц/788/494/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 27
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В., Криворотенка
В. І.,

за участю секретаря судового засідання
-Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 05 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення боргу за договором
позики,

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 05 лютого 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
заборгованість за договором позики 702
356 грн. та 31577,15 грн. - 3% річних із суми
боргу, всього 733 933,15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір в сумі 3550,70 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача, яка
заперечує проти скарги та вважає
рішення суду вірним, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

04 вересня 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що 16 лютого 20011 року ОСОБА_3
взяв у нього в борг грошові кошти в
сумі 75 000 євро, що на день складання
позовної заяви 29 серпня 2013 року
еквівалентно 760356 грн., та зобов'язався
повернути їх в термін до лютого 2012 року.

Факт укладення між ними договору
позики, отримання від нього грошових
коштів в зазначеній сумі та термін їх
повернення підтверджується розпискою,
яка складена та підписана ОСОБА_3
власноручно.

Після спливу зазначеного терміну
виконання грошового зобов'язання
відповідач грошей не повернув,
мотивуючи це надуманими причинами.

Просив стягнути на його користь з
ОСОБА_3 760356 грн. за договором позики, 34184
грн. - 3% річних від суми боргу, всього
794540 грн. та понесені судові витрати.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами був укладений договір
позики, що підтверджується розпискою
відповідача, останній не виконав умов
цього договору, порушивши права
позивача.

Висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
16 лютого 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
був укладений договір позики, згідно
якого позивач надав відповідачу
грошові кошти у сумі 75 000 євро з умовою
їх повернення у лютому 2012 року (а.с.4).

На підтвердження укладення вказаного
договору позивач надав суду складену
та підписану відповідачем розписку від
16 лютого 2011 року, в якій зазначено, що
відповідач взяв 16 лютого 2011 року у борг
у ОСОБА_4 кошти в сумі 75 000 євро строком
до лютого 2012 року, та зазначено, що в
якості заставного майна за ці кошти
гроші відповідач надав торгівельні
павільйони на Центральному ринку м.
Суми та товар у вигляді килимових
виробів (а.с.49).

ОСОБА_3 зобов'язання по поверненню
коштів не виконав, факт отримання
коштів від позивача та власноручного
складання розписки про це не оспорив.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться..

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч.1 ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України
передбачають, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом виконання
(неналежне виконання); боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, , а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно ст. ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення у справі і щодо яких у сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі, виникає спір.

Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник
має право оспорити договір позики на
тій підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Посилаючись в скарзі на те, що між
сторонами був укладений не договір
позики, а відповідно до розписки
сторони уклали договір про сумісну
діяльність з придбання та реалізації
товарів, і він не отримував від
позивача 75 000 євро як суму позики, а
отримав вказану грошову суму як внесок
ОСОБА_4 у сумісну з ним діяльність,
відповідач не надав цьому належних та
допустимих доказів.

Зміст розписки, виданої відповідачем
позивачеві, свідчить про те, що між
сторонами виникли спірні
правовідносини, що витікають саме з
договору позики, а не інший вид
зобов'язань, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Рішення суду відповідає і вимогам ст. 625
ЦК України, згідно ч. 2 якої боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Розмір суми боргу з врахуванням
частини суми боргу, повернутої
позивачеві, - 58000 гр., з чим погодився
позивач у засіданні суду першої
інстанції, та суми 3% річних, відповідач
не оспорює.

Обставини, на які посилається
відповідач, були предметом дослідження
суду першої інстанції і отримали
об'єктивну оцінку. Відповідач не навів
у апеляційній скарзі фактів, які б
підтвердили необґрунтованість рішення
суду, свідчили б про наявність підстав
для задоволення скарги.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

При відкритті апеляційного
провадження ухвалою апеляційного суду
Сумської області від 07 травня 2014 року
було відстрочено ОСОБА_3 сплату
судового збору за апеляційне
оскарження рішення суду в даній справі
в сумі 1827 грн. до ухвалення судового
рішення у справі.

Оскільки ОСОБА_3 відмовлено у
задоволенні апеляційної скарги, з
нього на підставі ст. 88 ЦПК України
необхідно стягнути судовий збір в
доход держави в сумі 1827 грн.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 05 лютого 2014 року в даній
справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1,
судовий збір в сумі 1827 грн. в доход
держави на рахунок: 0002, МФО 837013,
, отримувач УДКС у м. Суми (м.
Суми), 22030001.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -