Номер провадження: 22-ц/785/4611/14
Номер справи місцевого суду: 522/3733/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Процик М.В., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Одеська залізниця» про визнання
частково недійсним трудового
контракту, визнання незаконним й
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, відшкодування
моральної шкоди, стягнення суми
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, за участі третьої особи -
ОСОБА_3, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на заочне
рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 26 лютого 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

15.02.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
вказаним позовом, в якому просив
визнати недійсним пункт 18 трудового
контракту № 411, укладеного 17.12.2010 року
між Пасажирським вагонним депо
Одеса-Головна Одеської залізниці та
ОСОБА_2, в наступній частині: „-
встановлення факту перевезення
безквиткових пасажирів та надлишкової
ручної поклажі"; визнати незаконним та
скасувати наказ № ЛВЧДК-З-05/102-ОС від
25.01.2013 року про припинення трудового
договору та звільнення ОСОБА_2 з 25.01.2013
року з посади провідника пасажирського
вагону з підстав, передбачених
контрактом від 17.12.2010 року № 411, п. 8 ст. 36
КЗпП України; поновити ОСОБА_2 на
посаді провідника пасажирського
вагону з 25.01.2013 року; стягнути з
Одеської залізниці на користь ОСОБА_2
моральну шкоду, у розмірі 10000,0 гривень,
а також стягнути середній заробіток за
весь час його вимушеного прогулу - з
25.01.2013 року по день постановлення
рішення.

В обґрунтування позову позивач
вказав, що 17 грудня 2010 року був
укладений трудовий контракт № 411,
відповідно до якого ОСОБА_2 був
прийнятий на роботу в пасажирське
вагонне депо Одеса-Головна за посадою
провідника пасажирського вагону. 29
грудня 2012 року працівниками ЦІК УЗ на
шляху прямування пасажирського поїзду
№ 23 сполученням «Москва - Одеса», у
вагоні № 2 провідником якого був
ОСОБА_2, з грубими та численними
порушеннями норм діючого
законодавства була проведена
перевірка на дільниці Київ-Казатін, в
ході якої нібито було виявлено
перевезення 54 безквіткових пасажира. У
ході перевірки був складений акт ф.ЛУ- 4
Г № 006825, в якому був зазначений провіз
безквіткових пасажирів. Зазначені
обставини стали підставою для
звільнення позивача, що на думку
позивача є незаконним, та таким, що
порушує його трудові права.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив суд
їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Відповідно до
раніше поданих заперечень просив
відмовити у задоволенні позову з
огляду на його необґрунтованість.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Рішення суду оскаржує представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того,
що контракт є особливою формою
трудового договору, в якому можуть
зазначатися додаткові підстави для
дострокового розірвання, що
відповідач порушив умови контракту
допустивши перевезення безквиткових
пасажирів у потягу, провідником вагону
№ 2 якого він був, та з того, що факт
перевезення безквиткових пасажирів є
встановленим.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі , надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Статею 36 КЗпП України передбачено
можливість припинення трудового
договору на підставах передбачених
контрактом. Згідно з ст.21 КЗпП України
контракт є особливою формою трудового
договору, в якому, за узгодженням
сторін, встановлюються також умови
дострокового розірвання договору.
Правомірність укладення з провідником
пасажирського поїзду трудового
контракту підтвержується вимогами
ст.15 Закону України « Про залізничний
транспорт» та Переліком категорій та
посад працівників залізничного
транспорту, які працевлаштовуються за
контрактною формою трудового
договору, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 764 від 15
липня 1997року.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_2
працював в ДП « Одеська залізниця » в
пасажирському вагонному депо
Одеса-Головна на посаді провідника
пасажирського вагону за контрактом №
411 , який був укладений з ним 17 грудня
2010року та продовжений за додатковою
угодою від 02.03.2011року .

За умовами контракту ОСОБА_2
зобов;язався забезпечувати проїзд
пасажирів у вагонах потягу лише
згідно з проїзними документами
відповідного зразку. За умовами п.18 «а»
згаданого контракту додатковою
підставою припинення та розірвання
контракту з позивачем є встановлення
факту перевезення безквиткових
пасажирів та надлишкової ручної
поклажі.

29 грудня 2012року працівниками ЦІК УЗ
на шляху прямування пасажирського
поїзду № 23 сполученням «
Москва-Одеса» у вагоні № 2, черговим
провідником якого був ОСОБА_2 ,
проведено перевірку на дільниці «
Київ-Казатін», за результатами якої
складений акт форми ЛУ-4Г № 006825, в якому
зафіксовано факт перевезення
безквиткових пасажирів у вагоні № 2 у
кількості 54-х осіб.

Наказом № ЛВЧДК-З-05/102-ОС від
25.01.2013року ОСОБА_2 з 25.01.2013року
звільнено з роботи з підстав,
передбачених контрактом № 411 від
17.12.2010року , п.8 ст.36 КЗпП України.
Контракт № 411 від 17.12.2010року , укладений
з позивачем, розірваний на підставі
п.п.»а» п.18 контракту та п.8 ст.36 КЗпП
України.

На підставі наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку, що
29.12.2012року в період дії контракту
виявлено факт перевезення провідником
вагону ОСОБА_2 безквіткових пасажирів,
що є підставою для припинення
трудового договору, а наказ про
звільнення позивача від 25.01.2013року на
підставі п.8 ст.36 КЗпП України був
виданий з дотриманням норм КЗпП
України та умов контракту. Тому
підстави для визнання наказу про
звільнення позивача незаконним, для
поновлення його на роботі та стягнення
з відповідача на його користь
середнього заробітку та
відшкодування моральної шкоди
відсутні.

В апеляційній скарзі вказується на
те, що начальник поїзду ОСОБА_5 була
притягнута до дисциплінарної
відповідальності та з нею був
розірваний трудовий контракт за
порушення п.п.»а» п.18 контракту(
перевезення безквіткових пасажирів ),
тобто контракт № 411 від 17.12.2010року
укладений з ОСОБА_2 не містить положень
про колективну відповідальність,
звільнення ОСОБА_2 за теж саме
порушення та на підставі того ж самого
акту перевірки є незаконним.

Колегія суддів не приймає до уваги
дані доводи, оскільки ОСОБА_5, як
начальник поїзда, несе
відповідальність за перевезення
безквиткових пасажирів в поїзді і
повинна в своїй діяльності керуватись
Інструкцією начальника пасажирського
поїзда № 158ц від 27.04.2012р., а ОСОБА_2, як
провідник пасажирського вагону, несе
відповідальність за перевезення
безквиткових пасажирів в вагоні № 2 і
повинен керуватись Інструкцією
провідника пасажирського вагону,
затвердженої наказом № 234ц.

Посилання в апеляційній скарзі на
порушення відповідачем ст.147та ст.149 ч.3
КЗпП України при звільненні ОСОБА_2
колегією не приймаються до уваги,
оскільки під час проведення перевірки
провідником вагону № 2 ОСОБА_2
створювались перешкоди проведенню
перевірки, не надавались бланки ф. ЛУ-72,
особисте службове посвідчення,
проїзні документи пасажирів,
підбурював пасажирів до несплати
тарифів за проїзд та штрафу та надання
пояснень. Тобто відповідачем
обгрунтовано було прийнято до уваги
обставини при вчиненні ОСОБА_2
проступку.

Необгрунтованими є також посилання
позивача на порушення інспекторами ЦІК
УЗ « Порядку проведення перевірки
пасажирських поїздів» під час
здійснення перевірки, на відсутність
форменного одягу, на непред;явлення
посвідчення на перевірку, на
відсутність притягнення безквиткових
пасажирів до адміністративної
відповідальності, акт складений у
відсутності ОСОБА_2

Відповідно до « Порядку проведення
перевірки пасажирських поїздів»,
затвердженого наказом № 370, Інспекція з
контролю обслуговування пасажирів на
вокзалах і в поїздах керується в роботі
Положенням, затвердженим наказом
Укрзалізниці № 221-Ц від 23.05.2011р.

Згідно відомчого листа по
Укрзалізниці № ЦЗГ-8/148 від 28 травня
2012року, працівникам інспекції для
збереження конфіденційності та
фактору раптовості дозволяється
знаходитись при перевірці у
цивільному одязі.

Також правомочність проведення
перевірки в пасажирському поїзді № 23
сполученням « Москва-Одеса»
встановлено ухвалою Апеляційного
суду Одеської області від 04.12.2013року.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко

Судді
М.В. Процик

А.П. Заїкін