АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Саліхова В.В.

при секретарі: Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
17 липня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа:
Служба у справах дітей Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про позбавлення
батьківських прав та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа:
Служба у справах дітей Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною, її вихованні та
встановлення порядку побачення з
дитиною,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/10930/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Сухомлінов С.М.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Невідома Т.О.в с т а н о в и л
а :

В квітні 2014 року ОСОБА_1 в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_3, третя
особа: Служба у справах дітей
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації, про
позбавлення батьківських прав в якому
просила позбавити батьківських прав
ОСОБА_3 щодо його дитини - малолітнього
сина ОСОБА_2

В обґрунтування заявленого позову
посилалась на те, що відповідач є
батьком їх спільної малолітньої дитини
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06
травня 2011 року. Рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 25 червня 2013
року шлюб між нею та відповідачем
розірвано. Після розірвання шлюбу
дитина проживає з матір'ю. 03 липня 2013
року Деснянським районним судом м.
Києва ухвалено рішення про стягнення
аліментів, проте відповідач ухиляється
від виконання батьківських обов'язків,
матеріального утримання, виховання,
розвитку дитини, спілкування з нею.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 подав
зустрічний позов до ОСОБА_1, третя
особа: Служба у справах дітей
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації про
зобов'язання відповідача усунути
перешкоди у спілкуванні з дитиною, її
вихованні та встановлення порядку
побачень з дитиною, мотивуючи свої
вимоги тим, що після розірвання шлюбу
їх спільний син ОСОБА_2 проживає разом з
матір'ю, яка чинить йому перешкоди у
спілкуванні з сином та участі в його
вихованні, а тому порушує його
батьківські права, чим наносить шкоду
психічному здоров'ю дитини, його
моральному розвитку. Зазначає, що після
розірвання шлюбу йому вдалося
побачитися з сином лише один раз.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 17 липня 2014 року в задоволенні
первісного та зустрічного позову
відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи та неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просила рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа: Служба у справах дітей
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав,
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги та
позбавити батьківських прав ОСОБА_3
щодо його дитини ОСОБА_2, 2011 року
народження. Зазначає, що суд першої
інстанції при ухваленні рішення не
надав належної оцінки доказам, які
свідчать про те, що відповідач не брав
участі у вихованні та утриманні дитини.
Жодних доказів на підтвердження того,
що відповідач надавав кошти на
утримання дитини ним також надано не
було. Також зазначає, що відповідач не
піклується про дитину, не займається її
фізичним та духовним розвитком, не
утримує дитину та не спілкується з нею.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в суді
апеляційної інстанції підтримали
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7
заперечували проти апеляційної скарги,
вважали, що спір судом вирішений
правильно.

Представник Служби у справах дітей
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи третия особа
повідомлена належним чином, у зв'язку з
чим колегія суддів вважала за можливе
розглядати справу за відсутності
представника третьої особи відповідно
до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, з 06 травня 2011 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі, в якому
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 (а.с.
9-10).

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 25 червня 2013
рокушлюб між сторонами розірвано
(а.с.11).

Після розірвання шлюбу між сторонами
дитина проживає з матір'ю за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 03 липня 2013 року з
відповідача стягнуто на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання малолітнього
сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 800
грн. щомісячно, із наступною
індексацією згідно чинного
законодавства України до досягнення
ним повноліття, починаючи з 22 травня 2013
року (а.с.42).

Згідно висновку Деснянської районної
в м. Києві державної адміністрації №
102/03/31-4356 від 16 липня 2014 року відповідач
свідомо ухиляється від обов'язку по
вихованню та навчанню сина,не проявляє
щодо нього батьківської турботи, не
цікавиться його життям та здоров'ям, не
утримує матеріально, тому на підставі
рішення комісії з питань захисту прав
дитини № 11 від 10 липня 2014 року,
Деснянська районна в місті Києві
державна адміністрація, на яку
покладені повноваження органу опіки та
піклування, вважає за доцільне
позбавити ОСОБА_3 батьківських прав
стосовномалолітнього ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.67-68).

Відмовляючи в задоволені позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів того, що відповідач
свідомо нехтує своїми батьківськими
обов'язками по вихованню та
матеріальному забезпеченню дитини, а
його поведінка має відверто винний
характер.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про охорону дитинства» на
кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють,
мають право і зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку її природних
здібностей, поважати гідність дитини,
готувати її до самостійного життя та
праці.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки
зобов'язані: виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини, свого
народу, своєї Батьківщини; піклуватися
про здоров'я дитини. її фізичний,
духовний та моральний розвиток;
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя: поважати
дитину.

Статтею 165 СК України передбачено, що
право на звернення до суду з позовом
про позбавлення батьківських прав
мають один з батьків, опікун,
піклувальник, особа, в сім'ї якої
проживає дитина, заклад охорони
здоров'я, навчальний або інший дитячий
заклад, в якому вона перебуває, орган
опіки та піклування, прокурор, а також
сама дитина, яка досягла чотирнадцяти
років.

Відповідно до п. 2 ч. І ст. 164 СК України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного суду України в
пунктах 15,16 Постанови від 30 березня 2007
року №3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснив, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно їх утримують, та
інше), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання, не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей, не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі, не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу, не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Відповідно до положень п. 15 Постанови
Пленуму Верховного суду України №3 від
30 березня 2007 року позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків.

ОСОБА_1 не надано належних та
допустимих доказів невиконання
відповідачем батьківських обов'язків
без поважних причин, а судом не
встановлено винної поведінки
останнього щодо ухилення від виховання
сина і свідомого нехтування ним своїми
батьківськими обов'язками. Крім цього,
ОСОБА_1 не довела суду, що спілкування
відповідача з дитиною в подальшому
може призвести до порушень прав та
інтересів останньої.

За правилами статті 19 СК України
висновок органу опіки та піклування не
є для суду обов'язковим, підлягає
оцінці поряд з іншими доказами.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
висновок служби у справах дітей
Деснянської районної у місті Києві
державної адміністрації від 16 липня 2014
року щодо доцільності позбавлення
ОСОБА_3 батьківських прав є недостатньо
обґрунтованим та вважає, що даний
висновок суперечить інтересам
малолітнього ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 сплачує аліменти на утримання
ОСОБА_2 і станом на 01 липня 2014 року у
нього відсутня заборгованість по
аліментам (а.с.77-78).

В ході апеляційного розгляду справи
ОСОБА_3 категорично заперечував проти
позбавлення його батьківських прав,
заявив, що прагне брати участь у
вихованні свого сина, який є його
єдиною рідною людиною, оскільки він у
свій час був усиновлений своїми
батьками.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 враховуючи, що
позбавлення батьківських прав слід
розглядати як виключний і надзвичайний
засіб впливу на недобросовісних
батьків. Виходячи з характеру такого
засобу, його не можна застосовувати
тоді, коли це не викликано
необхідністю.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 17 липня 2014 року в частині
вирішення зустрічних позовних ОСОБА_3
про усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною, її вихованні та встановлення
порядку побачення з дитиною сторонами
оскаржене не було, а тому не є предметом
апеляційного розгляду.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК
України).

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Всі викладені у апеляційній скарзі
обставини проаналізовані судом у
сукупності з іншими доказами по справі,
висновки суду є повністю мотивованими
і підстав для сумніву у їх
обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 17 липня 2014 року залишити без
змін

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді
А.А. Пікуль

В.В.Саліхов