Ухвала

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Золотоніської районної державної
адміністрації, Головного управління
Держземагентства у Черкаській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, -
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Пальміра»
(далі - СТОВ «Пальміра»), про надання в
оренду земельної ділянки з метою
ведення фермерського господарства, за
касаційними скаргами Золотоніської
районної державної адміністрації,
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Пальміра»
на рішення Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 03 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 09 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що
Золотоніська райдержадміністрація
безпідставно відмовила йому у наданні
в оренду земельних ділянок з метою
ведення фермерського господарства,
посилаючись на те, що вказані земельні
ділянки знаходяться в оренді СТОВ
«Пальміра», з яким вона уклала
відповідні договори оренди земельних
ділянок. При цьому позивач посилається
на те, що державна реєстрація вказаних
договорів оренди була проведена у свій
час з порушенням порядку реєстрації,
встановленого законом, фактично, на
його думку, така реєстрація не
відбулася, а тому ці договори оренди є
неукладеними, а земельні ділянки не
знаходяться ні під якими обтяженнями, а
отже, є вільними, з юридичної точки
зору, а тому можуть бути надані йому в
оренду.

Враховуючи наведене та з урахуванням
уточнених позовних вимог, просив суд
зобов'язати Золотоніську
райдержадміністрацію та Головне
управління Держземагентства у
Черкаській області надати йому згоду
на підготовку землевпорядною
організацією проекту відведення
земельних ділянок, а також надати йому
в довгострокову оренду строком на 49
років для ведення фермерського
господарства вказані земельні ділянки.

Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 03 березня 2014 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Черкаської області від 09 липня 2014
року, позов задоволено.

Зобов'язано Золотоніську
райдержадміністрацію та Головне
управління Держземагентства у
Черкаській області надати ОСОБА_3
згоду на підготовку землевпорядною
організацією проекту відведення
земельних ділянок в оренду з метою
ведення фермерського господарства
загальною площею 888,855 га, із них: 265,4398 га
ріллі в адміністративних межах
Синьооківської сільської ради
Золотоніського району за межами
населеного пункту з зазначенням
відповідних кадастрових номерів; 623,4158
га ріллі в адміністративних межах
Кропивнянської сільської ради
Золотоніського району за межами
населеного пункту з зазначенням
відповідних кадастрових номерів.

Надано ОСОБА_3 в довгострокову оренду
строком на 49 років для створення
фермерського господарства землі
сільськогосподарського виробництва
(виробництво сільськогосподарської
продукції) вказаною площею із
зазначенням відповідних кадастрових
номерів.

У касаційних скаргах заявники просять
скасувати рішення Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 03 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 09 липня 2014 року, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційних скарг, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційні
скарги підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення судів не
відповідають.

Судами встановлено, що договір оренди
землі від 04 лютого 2009 року,
зареєстрований 20 березня 2009 року
Золотоніським райвідділом Черкаської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК при
Держкомземі України», та договір
оренди землі від 01 лютого 2010 року,
зареєстрований 23 грудня 2010 року
Золотоніським райвідділом Черкаської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК при
Держкомземі України», які укладені між
Золотоніською райдержадміністрацією
та СТОВ «Пальміра», були зареєстровані
саме Золотоніським райвідділом
Черкаської регіональної філії ДП
«Центр ДЗК при Держкомземі України»,
тобто зазначені договори оренди не
пройшли державну реєстрацію у порядку,
встановленому законом, а тому не
набрали чинності і повинні бути
визнані невчиненими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що земельні ділянки, які
є предметом спору, не знаходяться ні
під жодним з обтяжень, а отже, можуть
бути надані позивачу в оренду з метою
ведення ним фермерського господарства.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
земельні ділянки, які є предметом
спору, на момент звернення позивача до
Золотоніської райдержадміністрації із
заявою про надання йому в оренду
вказаних земельних ділянок на підставі
договорів оренди, які були укладені у
письмовій формі та пройшли державну
реєстрацію, знаходились у користуванні
СТОВ «Пальміра», а тому підстав
вважати, що дані договори оренди є
нечинними, у судів не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Суди у порушення зазначених норм
закону не з'ясували, які права позивача
порушені зазначеними відповідачами у
справі, оскільки, як вбачається з
відповіді Золотоніської районної
державної адміністрації Черкаської
області, наданої на заяву позивача,
останньому було роз'яснено, що
користувачем спірних земельних
ділянок на час звернення його із заявою
є СТОВ «Пальміра», а також повідомлено,
що повноваження щодо надання земель
сільськогосподарського призначення у
користування відноситься до
компетенції територіальних органів
Держземагентства України, в даному
випадку це - Головне Управління
Держземагентства у Черкаській області.
Разом із цим із заявою до Головного
управління Держземагентства у
Черкаській області позивач не
звертався.

При цьому суди з урахуванням положень
статей 15, 16 ЦК України не визначили, чи є
належним способом захисту судом
цивільних прав та інтересів особи
пред'явлення позову про зобов'язання
місцевого органу державної виконавчої
влади надати в оренду земельну ділянку.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону
України «Про фермерське господарство»
для отримання (придбання) у власність
або в оренду земельної ділянки
державної власності з метою ведення
фермерського господарства громадяни
звертаються до відповідної
районної державної адміністрації. Для
отримання у власність або в оренду
земельної ділянки із земель
комунальної власності з метою ведення
фермерського господарства громадяни
звертаються до місцевої ради.

Разом з тим, зобов'язуючи відповідачів
надати ОСОБА_3 в оренду земельну
ділянку для ведення фермерського
господарства, суди перейняли на себе
повноваження вищезазначених органів.

Враховуючи, що суди на зазначені
обставини не звернули уваги, не
встановили фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Золотоніської
районної державної адміністрації,
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Пальміра»
задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 03 березня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 09 липня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська