АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7351/14
інстанції Федорова О.В.
Справа № 645/5060/14-ц
Доповідач - Пилипчук
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової Л.І.,
Трішкової І.Ю.,

при секретарі - Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною ОСОБА_1 на
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 23 вересня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - Жовтневий
відділ Державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 23 вересня 2014 року
частково задоволено позов ОСОБА_1,
вирішено стягнути з ОСОБА_2, на користь
ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну оплату
грошового зобов'язання по оплаті
аліментів на утримання неповнолітньої
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 5852,45 грн.
та витрати по сплаті судового збору 724,41
грн. У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в
інтересах ОСОБА_1, просить скасувати
вказане рішення суду першої інстанції,
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. пеню за
несвоєчасну сплату грошового
зобов'язання по сплаті аліментів на
утримання неповнолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 72441,33 грн.
Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Вказує, що
суд безпідставно за власною
ініціативою зменшив розмір пені за
несвоєчасну сплату аліментів, оскільки
відповідачем не надано доказів
наявності причин неможливості
виконувати обов'язок по сплаті
аліментів.

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, що з'явились,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного
кодексу України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

У відповідності до положень п. 22
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", передбачена ст. 196
СК відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках неустойка стягується за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Судом встановлено, що сторони з 06
серпня 1994 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого у них
народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно виконавчого листа № 2-1677/09,
виданого Жовтневим районним судом м.
Харкова на виконання рішення суду від
13.05.2009 року, ОСОБА_2 має сплачувати
аліменти на користь позивача на
утримання дитини у розмірі 1/4 частки з
усіх видів його заробітку, але не менше
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 27 жовтня 2011 року у справі
№ 2-1714/2011, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по аліментам
та неустойки за несвоєчасну сплату
аліментів було задоволено частково,
стягнуто з відповідача на користь
позивача заборгованість по аліментам
за період з лютого 2009 року по 01 квітня
2011 року у розмірі 6450,58 грн. та судові
витри по справі. У задоволенні позову в
частині стягнення пені за несвоєчасну
сплату аліментів позивачу ОСОБА_1
відмовлено у зв'язку з недоведенністю
позивачем тих обставин, що рішення суду
про стягнення аліментів на її користь
не виконувалося з вини відповідача.

Згідно з розрахунком державного
виконавця станом на 05 червня 2014 року,
наданого позивачем в обґрунтування
позовних вимог, заборгованість ОСОБА_2
за період з квітня 2011 року по 05 червня
2014 року зі сплати аліментів на
утримання дитини ОСОБА_3 склала 21551,97
грн. з урахуванням суми заборгованості
станом на 01.04.2011 року у розмірі 6471,41 грн.
Розмір заборгованості та розрахунок
виконавця відповідач не оспорює.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що відповідач був
обізнаний про свій обов'язок
сплачувати аліменти, однак не вжив усіх
заходів для виконання такого обов*язку
в повному обсязі, сплачував аліменти
лише частково, при цьому не довів, що
заборгованість утворилась з
незалежних від нього причин.

За таких обставин правильним є
висновок суду першої інстанції про
наявність підстав для нарахування
неустойки.

З урахуванням того, що аліменти
призначаються та виплачуються
(стягуються) щомісячно, то за змістом
ст. 196 СК України пеня нараховується не
на всю заборгованість, а на суму
несплачених аліментів за той місяць, у
якому не проводилось стягнення
(виплата) аліментів і її нарахування
розпочинається з наступного місяця за
місяцем, у якому виникла
заборгованість.

Суд першої інстанції правильно
визначив розмір неустойки за період з
квітня 2011 року по квітень 2014 року у сумі
72441,33 грн., в судовому рішенні навів
обґрунтований її розрахунок з яким
судова колегія погоджується у повному
обсязі.

За ч. 2 ст. 196 СК України, розмір
неустойки може бути зменшений судом з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Згідно ч. 9 ст. 7 СК України сімейні
відносини регулюються на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства.

Під час розгляду справи суд першої
інстанції повно встановив обставини, з
якими закон пов'язує зменшення розміру
неустойки, зокрема урахувати
матеріальний стан відповідача, а також
те, що розмір неустойки (пені) значно
перевищує суму заборгованості.

Так, судом встановлено, що відповідач
тривалий час намагається знайти
роботу, двічі перебував на обліку у
Харківському міському центрі
зайнятості, разом з тим, частково
сплачував аліменти на утримання
дитини, 14 травня 2014 року сплатив на
користь позивача суму заборгованості у
розмірі 18000 грн., а в суді апеляційної
інстанції надав докази того, що
заборгованість за аліментами на цей
час ним погашена у повному обсязі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, надані сторонами докази, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315,
317, 319 ЦПК України, судова колегія
судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 23 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -