справа № 2-о/489/147/14
Рішення

Іменем України

10 жовтня 2014 року

м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого суддіКоваленка І.В.при
секретаріКоденко К.В.за участю:

заявника ОСОБА_3

представника заінтересованої особи
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві в порядку
окремого провадження цивільну справу
за заявою ОСОБА_3, заінтересована
особа - Ленінський районний відділ в
м.Миколаєві Управління державної
міграційної служби України в
Миколаївській області про
встановлення факту проживання на
території України

встановив:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із заявою про встановлення факту
проживання в м.Миколаєві станом на 1991
рік.

Як на підставу вимог заявник вказала,
що в 1989 році була виписана з місця свого
проживання: АДРЕСА_2. Після цього по
31.08.2005 постійно проживала в АДРЕСА_1 без
реєстрації.

31.08.2005 вироком Ленінського районного
суду м.Миколаєва засуджена до 7 років
позбавлення волі. 31.08.2012 звільнилася з
місць позбавлення волі та на
теперішній час проживає без паспорту,
який було втрачено в січні 2005 року.

Так як втрата паспорту не надає
можливості встановити громадянство та
отримати новий паспорт, це стало
причиною звернення до суду.

У судовому засіданні заявник заяву
підтримала та просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи
проти задоволення заяви не
заперечувала.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
вважає, що заява підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Із матеріалі справи встановлено, що
ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2 з 27.01.1983 по 27.10.1989, що
підтверджується довідкою ЖКП «Бриз»
від 07.04.2014 № 2735.

Вироком Заводського районного суду
м.Миколаєва від 27.06.2000 ОСОБА_3 була
засуджена за частиною другою статті 229-6
КК України до 2 років позбавлення волі.

Наступним вироком Ленінського
районного суду м.Миколаєва від 16.09.2008
ОСОБА_3 засуджена за частиною другою
статті 307 КК України до позбавлення
волі строком на 7 років з конфіскацією
майна.

У судовому засіданні заявник пояснила,
що до засудження вироком від 16.09.2008
загубила свій паспорт старого зразку.
Після відбуття покарання звернулася
державної міграційної служби за
оформленням паспорту, але їй відмовили
так як необхідно в судовому порядку
встановити факт проживання на
території України станом на 1991 рік.

Довідкою Заводського РВ у м.Миколаєві
УДМВС в Миколаївській області від
04.07.2014 № 2/3-2307 підтверджується, що
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уроженка с.Бугське
Вознесенського району Миколаївської
області, була документована 12.06.1989
паспортом СРСР серії НОМЕР_1.

Перебування заявника на території
України на протязі 1991 року
підтверджується довідкою Обласного
наркологічного диспансеру від 23.07.2014 №
3116, в якій заначено, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходилася на обліку в
ОНД з 01.04.1991 по 2005 рік. З 23.01.1991 по 30.01.1991,
06.02.1992 по 17.02.1992, 30.03.2005 по 30.05.2005
знаходилася на лікуванні у відділені №
2 ОНД.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 пояснила, що на протязі 1991 року
ОСОБА_3 проживала в АДРЕСА_1 і була її
сусідкою.

Таким чином, встановлення вказаного у
заяві факту має юридичне значення для
заявника, оскільки дозволяє
реалізувати їй право на отримання
громадянства та паспорта громадянина
України.

Згідно із статті 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 256 ЦК України,
суд розглядає справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення, які
переліченні в частині першій цієї
статті, а також у судовому порядку
можуть бути встановленні також інші
факти, від яких залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичних осіб, якщо
законом не визначено іншого порядку їх
встановлення.

Належність та набуття громадянства
України встановлюється на підставі
Закону України «Про громадянство
України» і може пов'язуватися із
фактом постійного проживання на
території України на певний час.

Відповідно до Порядку
провадження за заявами і поданнями з
питань громадянства України та
виконання прийнятих рішень
затвердженого Указу Президента
України «Питання організації
виконання Закону України «Про
громадянство України» від 27.03.2001 N 215/2001,
для оформлення та перевірки належності
до громадянства України, прийняття до
громадянства України, оформлення
набуття громадянства України, а також
виходу з громадянства України, особа
подає заяву, а також інші документи
передбаченні розділом ІІ цього
Порядку. Разом із заявою подається
рішення суду, яким підтверджується
факт постійного проживання особи на
території України станом на 24.08.1991 року.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про громадянство» громадянами
України є усі громадяни колишнього
СРСР, які на момент проголошення
незалежності України (24.08.1991) проживали
на території України.

Права особи, пов'язані з
громадянством, виписані в статті 25
Конституції України, віднесені до
розділу ІІ «Права, свободи і обов'язки
людини і громадянина» і пов'язані із
фізичною особою, а отже встановлення
факту постійного проживання на
території України безпосередньо
пов'язане з виникненням у такої особи
права на набуття громадянства України.

Згідно статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на встановлені
обставини та наявні у справі докази, що
свідчать про проживання заявника на
території України станом на 24.08.1991, суд
вважає заяву такою що підлягає
задоволенню шляхом встановити факт
постійного проживання заявника на
території України станом на 24.08.1991.

Керуючись статтями 11, 60, 212, 214, 215, 256 - 259
ЦПК України, суд -

вирішив:

Заяву ОСОБА_3 - задовольнити.

Встановити факт, проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, на території України на
момент проголошення незалежності
України 24 серпня 1991 року.

Судові витрати покласти на заявника.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

суддя:

Повний текст рішення

підписано 10.10.2014.