Справа № 265/3790/14-ц
Провадження № 6/265/302/14
У Х В А Л А

17 червня 2014 року
місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя Донецької області у
складі:

головуючого судді Шиян В.В.,

при секретарі Мальській Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
Донецької області подання
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції в
Донецькій області про примусове
проникнення до жилого приміщення
боржника ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В :

16 червня 2014 року Орджонікідзевський
ВДВС ММУЮ звернувся до
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області з
поданням про примусове проникнення до
жилого приміщення - будинку № АДРЕСА_1 в
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя Донецької області, за місцем
проживання боржника ОСОБА_1
посилаючись на наступні обставини. На
виконанні в Орджонікідзевському ВДВС
ММУЮ перебувають виконавчий лист №2-341
від 08.12.2010 року виданий
Орджонікідзевським районним судом
міста Маріуполя Донецької області про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" заборгованості
за кредитним договором у розмірі 2 168
250,85 гривень, судового збору у розмірі 1
700,00 гривень, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення у
розмірі 120,00 грн., а разом 2 170 070,85
гривень. На сьогоднішній день рішення
суду добровільно боржником не
виконано. У зв'язку з тим, що боржник
ухиляється від добровільного
виконання рішення суду, тому
Орджонікідзевський ВДВС ММУЮ просить
суд розглянути питання щодо
примусового проникнення до жилого
приміщення боржника ОСОБА_1.

У судове засідання представник
Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ не
з'явився з невідомих суду причин.

Відповідно до ч.2 ст. 376
Цивільно-процесуального кодексу
України питання про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної особи або
особи, у якої знаходиться майно
боржника, вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця, негайно.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що подання не підлягає
задоволенню за наступних підстав.

За зверненням державного виконавця в
порядку п.10 ч.3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року №606-XIV (зі змінами та доповненнями)
(далі за текстом Закон) за поданням,
погодженим з начальником державної
виконавчої служби, суд на підставі ст.376
ЦПК України вирішує питання про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника при
виконання судових рішень.

Зокрема, пунктом 15 ч.3 ст. 11 Закону
встановлено, що при виконанні судових
рішень за наявності вмотивованого
рішення суду про примусове проникнення
до житла чи іншого володіння фізичної
особи державний виконавець має право
безперешкодно входити на земельні
ділянки, в жилі та інші приміщення
боржників - фізичних осіб, проводити в
цих приміщеннях огляд, за необхідності
примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати ці приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належні боржникові майно, яке там
знаходиться та на яке за законом
можливо звернути стягнення.

Крім того, пунктом 11 ч.3 ст.11 Закону
встановлено, що державний виконавець
при виконанні судових рішень має право
викликати фізичних осіб, посадових
осіб з приводу виконавчих документів,
що знаходяться у виконавчому
провадженні, а в разі неявки боржника
без поважних причин виносити постанову
про його привід через органи
внутрішніх справ.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про
виконавче провадження» заходом
примусового виконання рішення є
звернення стягнення на майно боржника,
а відповідно до ст. 5 зазначеного
Закону державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право звертатися до суду з поданням
про ухвалення вмотивованого рішення
про примусове проникнення до житла або
іншого володіння боржника.

Зазначені положення закріплені в ст. 376
Цивільного процесуального кодексу
України, згідно з якою питання про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника вирішуються
судом за поданням державного
виконавця, погодженим з начальником
державної виконавчої служби.

Згідно виконавчого листа №2-341 від
08.12.2010 року виданого
Орджонікідзевським районним судом
міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1
на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 2 168 250,85 гривень, судовий збір
у розмірі 1 700,00 гривень, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення у
розмірі 120,00 гривень, а разом 2 170 070,85
гривень.

В ході виконання вищевказаного
виконавчого документу було з'ясовано,
що за боржником згідно даних обліку
РІІС ВРЕВ ДАІ з обслуговування міста
Маріуполя та Новоазовського району № 1
при УДАІ ГУМВС Донецької області
станом на 14.06.2013 року транспортні
засоби за боржником не зареєстровані;

Згідно довідки про склад сім'ї,
виданої КСМ «Жемчужний» боржник ОСОБА_1
проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом з
дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки з
адресно-довідкового бюро, боржник
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно з відповіді з ОДПІ боржник не
працює та не має рахунків у банках та
інших фінансових установах.

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру іпотек від 11.07.2013
року за № 6053228, ОСОБА_1 є іпотекодавцем
за договором іпотеки № 776 від 26.04.2007
року. Об'єкт обтяження: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 4.5.9 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень (редакція від 02.04.2012р.) у разі
передачі на реалізацію нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають неповнолітні,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Згідно відповіді
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради № 01-1014-11 від 26.07.2013 року, вирішала:
відмовити Орджонікідзевському ВДВС
Маріупольського МУЮ в передачі на
реалізацію житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, право користування
якою має малолітні діти ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5,
згідно рішення № 450 від 19.12.2012 року
(питання про дозвіл на реалізацію
нерухомого майна, а саме будинку
АДРЕСА_1, неодноразово виносилось на
розгляд Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради).

Згідно вище викладеного державний
виконавець звернувся до
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя з заявою про
встановлення або заміну способу і
порядку виконання щодо ухвали рішення
про встановлення або заміну способу і
порядку виконання щодо виконавчого
листа № 2-341 від 08.12.2010 року виданого
Орджонікідзевським районним судом
міста Маріуполя. Згідно ухвали
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя № 6/265/319/13 від 16.09.2013
року у задоволенні подання
Орджонікідзевському ВДВС
Маріупольського МУЮ відмовлено.

25 березня 2014 року до
Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ
надійшла заява боржника з проханням не
здійснювати процесуальні дії, оскільки
наступні 2 тижні боржник буде поза
межами Донецької області. Надалі на
адресу відділу заяви, клопотання,
пояснення від боржника або його
представників не надходили.

Згідно акту державного виконавця від
06.05.2014 року потрапити до будинку
АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану
боржника було не можливо, оскільки
двері будинку ніхто не відчинив. За
адресою залишена повістка з викликом
до відділу ДВС, але боржник до ВДВС не
з'являвся.

Статтею 8 Конституції в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права.

Право на недоторканість житла,
закріплене у положеннях ст. 30
Конституції України від 28 червня 1996
року №254к/96-ВР, відповідно до якої не
допускається проникнення до житла чи
до іншого володіння особи, проведення в
них огляду чи обшуку інакше як за
вмотивованим рішенням суду.

Крім того, право на недоторканість
житла бере свої початки в ст.12
Загальної декларації прав людини,
прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10
грудня 1948 року, ст.8 Конвенції про
захист прав та основних свобод людини
від 04 листопада 1950 року (ратифіковано
Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року),
ст.17 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права,
прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16
грудня 1966 року (ратифіковано Указом
Президії Верховної Ради Української
РСР №2148-VIII від 19 жовтня 1973 року).

Відповідно до роз'яснень, викладених в
Постанові Пленуму Верховного суду
України від 01 листопада 1996 року №9 «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» конституційні
права та свободи людини і громадянина є
безпосередньо діючими. Вони визначають
цілі і зміст законів та інших
нормативно-правових актів, зміст і
спрямованість діяльності органів
законодавчої та виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування і
забезпечуються захистом правосуддя.
Виходячи із зазначеного принципу та
гарантування Конституцією судового
захисту конституційних прав і свобод,
судова діяльність має бути спрямована
на захист цих прав і свобод від
будь-яких посягань шляхом забезпечення
своєчасного та якісного розгляду
конкретних справ. При цьому слід мати
на увазі, що згідно зі ст.22 Конституції
закріплені в ній права і свободи людини
й громадянина не є вичерпними. Оскільки
Конституція України, як зазначено в її
ст.8, має найвищу юридичну силу, а її
норми є нормами прямої дії, суди при
розгляді конкретних справ мають
оцінювати зміст будь-якого закону чи
іншого нормативно-правового акта з
точки зору його відповідності
Конституції і в усіх необхідних
випадках застосовувати Конституцію як
акт прямої дії. Судові рішення мають
ґрунтуватись на Конституції, а також на
чинному законодавстві, яке не
суперечить їй.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку, що заявлені вимоги не
підлягають задоволенню виходячи з
того, що в будинку зареєстровані та
мешкають неповнолітні діти, а також
згідно листа Орджонікідзевської
районної адміністрації з якого
вбачається, що на підставі довідки з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно від 29.11.2012 року № 9271, будинок
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 В поданні
державний виконавець посилається на
те, що боржник неоднарозово викликався
до відділу, однак суду не надано
жодного доказу для підтвердження
даного факту, тобто можливо зробити
висновок, про неналежне повідомлення
боржника.

Також суду надана інформаційна
довідка, що ОСОБА_1 є іпотекодавцем за
договором іпотеки, та йому на праві
власності належить АДРЕСА_1, однак
відповідь надана станом на 11 липня 2013
року, а державний виконавець
звертається до суду 16 червня 2014 року.
За таких підстав, суд вважає, що подання
про примусове проникнення до вказаного
будинку є не обґрунтованим, оскільки
державним виконавцем не було вжито
достатньо заходів для безперешкодного
входження до вказаного майна, де мешкає
боржник та належного виклику
останнього до виконавчої служби, які не
потребують примусового проникнення до
житла.

Керуючись ст. ст. 376, 293 ЦПК України, ст.
ст. 4, 5 Закону України «Про виконавче
провадження», суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції про
примусове проникнення до жилого
приміщення боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Донецької області
через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя Донецької області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя____________________В.В. Шиян