У Х В А Л А

Іменем України

25 вересня 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бондаренко Ю.О.

суддів: Куцин М.М.,
Павліченко С.В.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Мукачівсього міськрайонного суду
Закарпатської області від 16 липня 2014
року про відмову у відкриття
провадження у цивільній справі,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Мукачівсього міськрайонного
суду Закарпатської області від 16 липня
2014 року відмовлено у відкритті
провадження у справі за позовом за
позовом ОСОБА_1 до Мукачівської
районної державної адміністрації
Закарпатської області, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_2 про скасування
висновку органу опіки та піклування.

На рішення суду позивачем по справі
подано апеляційну скаргу з проханням
ухвалу Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 16 липня
2014 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд
першої інстанції виніс ухвалу в
порушення норм процесуального права, а
саме судом невірно було визначено, що
наявний спір має розглядатись за
правилами адміністративного
судочинства.

Ужгородський міськрайонний суду
Закарпатської області приймаючи
рішення про відмову у відкритті
провадження по справі виходив з того,
що орган опіки та піклування
Мукачівської районної державної
адміністрації є суб'єктом владних
повноважень, а висновок про
недоцільність позбавлення
батьківських прав є актом
індивідуальної дії, а тому даний спір
слід розглядати у порядку
адміністративного судочинства.

Сторони в судове засідання не
з'явились.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується
апеляційна скарга, об'єктивно оцінивши
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні (матеріалами
справи) встановлено, що ОСОБА_1
звернувся з цивільним позовом до
Мукачівської районної державної
адміністрації Закарпатської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про
скасування рішення (висновку) органу
опіки та піклування про недоцільність
позбавлення батьківських прав.

Згідно з вимогами частини 2
статті 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до частини 2 статті 4
Кодексу адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім спорів,
для яких встановлений інший порядок
судового вирішення.

З матеріалів справи вбачається,
що між сторонами у справі, а саме
позивачем ОСОБА_1 та третьою особою
існує спір щодо позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 Орган опіки
та піклування Мукачівської районної
державної адміністрації, надав
висновок про недоцільність
позбавлення третьої особи ОСОБА_2
батьківських прав, який оспорив
позивач.

Статтею 56 ЦК України
встановлено, що органи, на які
покладено здійснення опіки та
піклування, їх права і обов'язки щодо
забезпечення прав та інтересів
фізичних осіб, які потребують опіки та
піклування, встановлюються законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Правовий статус органів опіки та
піклування в чинному законодавстві
знаходить своє відображення через
завдання та функції, покладенні на цей
інститут, які визначено, зокрема,
главою 6 Цивільного кодексу України,
главою 19 Сімейного кодексу України і
Правилами опіки та піклування,
затверджених спільним наказом
Державного комітету України у справах
сім'ї та молоді, Міністерства освіти
України, Міністерства охорони здоров'я
України, Міністерства праці та
соціальної політики України від 26
травня 1999 року.

Сімейний кодекс України регулює
сімейні особисті немайнові та майнові
відносини між подружжям, між батьками
та дітьми, усиновлювачами та
усиновленими, між матір'ю та батьком
дитини щодо її виховання, розвитку та
утримання (ч.1 ст.2).

Статтею 15 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин,
розглядаються в порядку цивільного
судочинства.

За таких підстав, справу слід
розглядати в порядку цивільного
судочинства.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.209, 218, 303, 307, 311, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу - задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 16 липня
2014 року, - скасувати.

Справу повернути до Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Судді