Справа № 347/2455/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1120/2014
Головуючий у 1 інстанції Бельмега М.В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук
О.В., Соколовського В.М.,

секретаря: Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ житлового будинку в
натурі між співвласниками (виділення
частки), за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Косівського районного суду
від 04 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаним позовом, у якому
просила провести поділ
будинковолодіння в АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленого позову
зазначала, що вона є власником 1/4
частини вказаного домоволодіння, а
ОСОБА_3 володіє 3/4 частинами вказаного
майна.

Посилаючись на те, що після прийняття
спадщини, між нею та ОСОБА_3 виник спір
про порядок володіння і користування
даним майном, внаслідок якого
відповідач перешкоджає її в доступі в
будинок, просила поділити між ними в
натурі житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами і
виділити їй у власність 1/4 частини
цього нерухомого майна.

Рішенням Косівського районного суду
від 04 квітня 2014 року позов задоволено.

Здійснено розподіл житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами,
який знаходиться в АДРЕСА_1 в натурі між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до
варіанту розподілу №1 висновку №1378
судової будівельно-технічної
експертизи від 22.11.2013 року, графічно
відображеному в таблицях №1, 2 до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи №1378 від 22.11.2013 року.

Виділено у власність ОСОБА_2 наступні
приміщення житлового будинку:
1-5 комора, площею 10,90 кв. м.; 1-6 кімната,
площею 18,90 кв. м., а всього площею
29,80 кв. м.

ОСОБА_2 надано наступні будівлі і
споруди: Літ. «З» - погріб; Літ. «Ж» -
навіс; Літ. «И» - убиральня в спільному
користуванні; Літ. «№1» - криниця в
спільному користуванні; Літ. «№2-4» -
огорожа в спільному користуванні; Літ.
«№I - III» - вимощення в спільному
користуванні.

Виділено у власність ОСОБА_3 наступні
приміщення житлового будинку:
1-1 коридор, площею 10,70 кв. м.; 1-2 кімната,
площею 18,50 кв. м.; 1-3 кухня, площею
18,50 кв. м; 1-4 сходова клітина, площею 6,10
кв. м.; II кімната, площею 9,40 кв. м.;
III кімната, площею 9 40 кв. м.; IV
коридор, площею 6,70 кв. м., всього площею
70,90 кв. м.

ОСОБА_3 надано наступні будівлі і
споруди: Літ. «Б» - літня кухня; Літ. «В» -
гараж; Літ. «Г» - стайня; Літ. «Д» -
стодола; Літ. «Е» - навіс; Літ. «И» -
убиральня в спільному користуванні;
Літ. «№1» - криниця в спільному
користуванні; Літ. «№2-4» - огорожа в
спільному користуванні; Літ. «№I - III» -
вимощення в спільному користуванні,
Літ. «II» - вигрібна яма.

В апеляційній скарзі на дане рішення
ОСОБА_3 посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
істотне значення для справи і на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що суд не взяв до уваги п. 3
розділу II Додатку до Висновку №1378
судової будівельно-технічної
експертизи від 06.03.2014 року та, виділяючи
йому у власність приміщення загальною
площею 70,90 кв. м., включив кімнати, поз.
I-2, I-3, площею 25,5 кв. м., які є
літніми приміщеннями та такими, що не
відповідають Державним будівельним
нормам, як житлові. Площа цих приміщень
виключена експертом з корисної площі,
яка в результаті становить 75,20 кв. м.
(100,70 кв. м. - 25,5 кв. м.). Таким чином,
фактично йому передано у власність 45,40
кв. м. корисної площі, а позивачці 29,80 кв.
м., що не відповідає ідеальним часткам
3/4 і 1/4.

Разом з тим, суд не вирішив питання щодо
виплати грошової компенсації
учасникові, який одержав майно, що є
меншим, ніж його ідеальна частка.

Крім того, в п. 4 розділу III Додатку
зазначено, що житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1 неможливо облаштувати на дві
окремі квартири, які б відповідали
технічним, санітарним та іншим вимогам
в частках 3/4 та 1/4, в зв'язку з
недостатньою існуючою площею будинку.

Експертом у вказаному Додатку зроблено
висновок, що для облаштування окремих
квартир у цьому будинку необхідно
виконати перепланування і
переобладнання, що потребує дозволу
Старокутської сільської ради та
виготовлення проекту перепланування.

Зазначає, що згідно п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від
04 жовтня 1991 року «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», виділ може мати місце при
наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири.

Враховуючи, що ОСОБА_2 житлом
забезпечена, а розподіл спірного
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами провести
неможливо і на одержання матеріальної
компенсації вартості її частки позивач
не погоджується, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити за
недоведеністю позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3
апеляційну скаргу підтримав з
наведених вище мотивів.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4
апеляційну скаргу заперечили,
посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позов та здійснюючи
розподіл будинковолодіння в натурі,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до варіанту розподілу №1
висновку №1378 судової
будівельно-технічної експертизи від
22.11.2013 року, позивачці, як співвласнику
1/4 частки будинковолодіння можливе
надання приміщень житлового будинку, а
саме: комори, площею 10,90 кв. м., кімнати,
площею 18,90 кв. м., а всього площею 29,80 кв.
м., а ОСОБА_3, як співвласнику 3/4 частки
можливе виділення приміщень житлового
будинку, а саме: коридору,
площею 10,70 кв. м., кімнати, площею 18,50 кв.
м., кухні, площею 10,10 кв. м., сходової
клітки, площею 6,10 кв. м., кімнати, площею
9,40 кв. м., кімнати, площею 9,
40 кв. м., коридору, площею 6,70 кв. м.,
всього площею 70,90 кв. м.

Проте, погодитися з таким висновком
суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 згідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 21.05.2013 року є власником 1/4
частини домоволодіння в АДРЕСА_1, а
ОСОБА_3 є власником 3/4 частин
зазначеного домоволодіння.

Таким чином, домоволодіння в АДРЕСА_1 є
спільною частковою власністю сторін.

В спірному житловому будинку проживає
відповідач ОСОБА_3 з дружиною.

Після прийняття спадщини, між
позивачкою та відповідачем, виник спір
щодо порядку володіння і користування
спірним будинковолодінням.

Згідно висновку №1378 судової
будівельно-технічної експертизи від
22.11.2013 року, запропоновано два варіанти
розподілу домоволодіння.

Зокрема, експерт, виходячи з того, що
загальна корисна площа житлового
будинку складає 100,70 кв.м. та виходячи з
того, що співвласнику 1/4 частки
житлового будинку повинно належати 25,17
кв.м., а співвласнику 3/4 частки
житлового будинку повинно належати 75,53
кв.м., запропоновано два варіанти
розподілу житлового будинку.

Згідно першого варіанту розподілу,
співвласнику 1/4 частки можливо
виділити наступні приміщення
житлового будинку: комора, площею 10,90
кв. м., кімната, площею 18,90 кв. м., а всього
площею 29,80 кв. м.

Співвласнику 3/4 частки можливо
виділити наступні приміщення
житлового будинку: коридор, площею 10,70
кв. м., кімната, площею 18,50 кв. м., кухня,
площею 10,10 кв. м., сходова клітина,
площею 6,10 кв. м., кімната, площею 9,40 кв.
м., кімната, площею 9, 40 кв. м.,
коридор, площею 6,70 кв. м., всього площею
70,90 кв. м.

Згідно другого варіанту, співвласнику
1/4 частки можливо виділити наступні
приміщення житлового будинку: кімната,
площею 18,50 кв. м., кухня, площею 10,10 кв. м.,
а всього площею 28,60 кв. м.

Співвласнику 3/4 частки можливо
виділити наступні приміщення
житлового будинку: коридор, площею 10,70
кв. м., сходова клітина, площею 6,10 кв. м.,
комора, площею 10,90 кв. м.,
кімната, площею 18,90 кв. м., коридор,
площею 6,70 кв. м., кімната, площею 9,40 кв.
м., кімната, площею 9,40 кв. м., всього
площею 72,10 кв. м.

Відповідно до додатку до висновку №1378
судової будівельно-технічної
експертизи, складеному 06.03.2014 року
вбачається, що корисна площа житлового
будинку становить 75,20 кв. м.

Житловий будинок літ. «А» з
господарчими будівлями та спорудами в
домоволодінні АДРЕСА_1 не можливо
облаштувати на дві окремі квартири, які
б відповідали технічним, санітарним та
іншим вимогам в частках 3/4 та 1/4, в
зв'язку недостатньої існуючої площі
будинку.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

За змістом ч. 3 ст. 370 ЦК України, виділ
частки із спільного майна, що є у
спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому
ст. 364 ЦК України.

Відповідно до ст. 364 ЦК України кожен із
співвласників має право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності з дотриманням
вимог ст. 183 ЦК
України.

За відсутності згоди співвласників про
поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Під час вирішення зазначених спорів
суди повинні враховувати роз'яснення,
викладені в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 4 жовтня 1991
року № 7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності на житловий
будинок».

Зокрема, виходячи з положень ст. 183 ЦК
України та роз'яснень, викладених у
п. п. 6, 7 зазначеної постанови,
виділ частки в натурі (поділ будинку)
може мати місце за наявності технічної
можливості виділення кожній із сторін
відокремленої частини будинку із
самостійним виходом (квартири), яка
відповідає розміру їх часток у
приватній власності або наявності
технічної можливості переобладнання
будинку в ізольовані квартири.

Встановлено, що спірний житловий
будинок, 1930 року побудови.

Згідно технічного паспорту на
домоволодіння АДРЕСА_1 вбачається, що
загальна площа житлового будинку
становить 75,2 кв. м., з яких житлова площа
будинку становить 37,4 кв. м. і
складається з двох кімнат: площею
18,5 кв. м. та 18,9 кв. м., площа коридору
становить 10,7 кв. м., кухні - 10,1 кв. м.,
сходової клітки - 6,1 кв. м. та кладової -
10,9 кв. м.

Крім того, згідно експлікацій
приміщень, які надані в технічному
паспорті, в «мезоніні» розміщені літні
кімнати та коридор, загальною площею 25,5
кв. м.

Дані приміщення висотою 2,08 м., що не
відповідає вимогам ДБН В2.2-15-2005 п. 2.9,
також в приміщеннях літніх кімнат
відсутнє опалення, а товщина стін не
відповідає теплотехнічному розрахунку
огороджувальних конструкцій.

А тому згідно Державних будівельних
норм дані приміщення в «мезоніні» не
відносяться до житлових приміщень.

Таким чином, з врахуванням того, що
корисна площа житлового будинку
складає 75,20 кв. м., співвласнику
1/4 частки житлового будинку повинно
належати 18,80 кв. м., а співвласнику 3/4
частки житлового будинку повинно
належати 56,40 кв. м., у відповідних
частках житловий будинок не можливо
облаштувати на дві окремі квартири, які
б відповідали технічним, санітарним та
іншим вимогам, у зв'язку недостатньої
існуючої площі будинку.

Крім того, відповідно до вимог ст. 152 ЖК
України переобладнання та
перепланування жилого будинку, що
належить громадянинові на праві
приватної власності, проводяться з
дозволу виконкому місцевої ради.

Згідно рішення Старокутської
сільської ради від 29 травня 2014 року в
дозволі ОСОБА_2 на переобладнання
житлового будинку відповідно до
висновку експертизи відмовлено, у
зв'язку з тим, що спір знаходиться на
вирішенні у суді.

З акту обстеження житлово-побутових
умов, складеного комісійно у складі
депутата ОСОБА_5, сільського голови
ОСОБА_6 та інженера техбюро
райархітектури ОСОБА_7, вбачається, що
комісія встановила, що перепланування
або реконструкцію літніх приміщень (в
мансардному поверсі) проводити
неможливо, в зв'язку з ветхістю несучих
конструкцій будинку, які не
відповідають будівельним нормам по
теплопровідності, несучості стін і
перегородок, а також фундамент не є
несучоспосібним.

Таким чином, з врахуванням наведених
обставин, колегія суддів приходить до
висновку про скасування рішення суду з
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позову, оскільки виділ 1/4
частки у натурі у спірному
домоволодінні є неможливим.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду від
04 квітня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
житлового будинку в натурі між
співвласниками (виділення частки)
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
В.М. Соколовський

О.В. Пнівчук