22-ц/775/1562/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Соловйов О.Л.
Доповідач: Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого судді Гаврилової
Г.Л.

суддів Баркової Л.Л.,Сороки
Г.П.

при секретарі - Одінцові Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
припинення права на частку та визнання
права власності, третя особа ОСОБА_3 за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 29
вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_2, про припинення права на частку
та визнання права власності. В
обґрунтування позову зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4, за
час життя якого, на підставі договору
міни від 16.07.1994 року, позивачка, її мати -
ОСОБА_3 . та померлий батько набули прав
власності на квартиру АДРЕСА_1. На
підставі рішення Жовтневого районного
суду м.Маріуполя від 10.01.2012 року шлюб
між батьками було розірвано.
Звернувшись до нотаріальної контори,
спадкоємці отримали відмову у видачі
свідоцтва про право на спадщину,
оскільки не визначено розмір часток
кожного з співвласників квартири.
Оскільки частки співвласників
квартири є рівними,спадщина
складається з 1/3 частки спірної
квартири. Розподіляючи її між
спадкоємцями першої черги за законом,
зазначає, що 1/6 частка належить
позивачці, а інша 1/6 частка квартири
відповідачці ОСОБА_2 Враховуючи
неможливість спільного використання
спадкового майна, просила припинити
право ОСОБА_2 на частку у спадковому
майні з виплатою вартості її частки.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя від 29 вересня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.
Визначено, що частка ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві загальної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
складає 1/3. Визнано за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4 право власності на 1/6 частку
зазначеної квартири.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6
частку квартири АДРЕСА_1, належній
ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
вартість 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 у
розмірі 26 971грн., зобов'язавши
Територіальне управління Державної
судової адміністрації України в м.
Києві виплатити ОСОБА_2 26 971грн., що
внесено ОСОБА_1 на депозитний рахунок
Територіального управління Державної
судової адміністрації України.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2,посилаючись на порушення судом
норм матеріального права, просить
рішення суду скасувати, та ухвалити
нове про відмову у задоволенні
позовних вимог. Вважає,що позивачка у
1994 році не мала права приватизувати
дану квартиру, приватизація має бути
скасована ,та вона, у свою чергу,
вважала спірну квартиру належній
тільки її сину ОСОБА_4 Позивачка не
опікувалась своїм батьком, не приймала
участі у його лікуванні то похованні.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК
України апеляційний суду розглядає
справу у відсутності позивачки
ОСОБА_1, третьої особи - ОСОБА_3, які
повідомлені про день, час та місце
розгляду справи, ОСОБА_1 надала
клопотання до апеляційного суду про
розгляд справи у її відсутність. (133).

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_2та її представника
ОСОБА_5,які просили апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати,
заперечення представника ОСОБА_1-
ОСОБА_6, який просив апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін,дослідивши матеріали справи в
межах апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено та це
підтверджується матеріалами справи, що
відповідно до нотаріально
посвідченого договору міни від 16.07.1994
року ОСОБА_4, ОСОБА_3 діючи від свого
імені та імені неповнолітньої ОСОБА_1
обміняли належну їм на праві власності
квартиру АДРЕСА_2 на квартиру АДРЕСА_1,
набувши прав спільної сумісної
власності на вказану квартиру.( а.с.15)

Відповідачка ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_4,що
підтверджено свідоцтвом про
народження останнього серії НОМЕР_1
виданим 02.02.1965 року Приморською
селищною радою Іллічівського району.
Зміна прізвища відповідачки з «ОСОБА_1»
на «ОСОБА_1» відбулась 08.06.1977 року у
м.Магадан, внаслідок укладання шлюбу з
ОСОБА_7, що підтверджується відповідним
записом у паспорту відповідачки та
визнано сторонами по справі.

Відповідно до свідоцтва про
народження серії НОМЕР_2, виданим 04.10.1991
року Приморською селищною радою
м.Маріуполя Донецької області батьком
позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_4

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_3, виданого Іллічівським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Маріупольського міського
управління юстиції у Донецькій
області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою нотаріуса третьої
Маріупольської державної нотаріальної
контори Папуш П.С. 8 06.03.2014 року
відмовлено у вчиненні нотаріально дії,
а саме: у видачі свідоцтва про право на
спадщину після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. За змістом
зазначеної постанови витікає, що до
складу спадкового майна входить частка
квартири АДРЕСА_1, яка набута
спадкодавцем за договором міни та
належить на праві спільної сумісної
власності. Отже, виділ частки з майна,
що є у спільній сумісній власності,
вирішується у судовому порядку.

Згідно з ч.1,2 статті 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Отже, оскільки квартира АДРЕСА_1 на
підставі договору міни належала
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві
спільній сумісній власності, їх
частки, оскільки інше не встановлено
даним договором, є рівними та
становлять по 1/3 частини кожному. За
таких обставин , спадщина після
померлого ОСОБА_4, відкрилась на 1/3
частину спірної квартири та його
спадкоємцям позивачці( доньки) та
відповідачці ( матері) належить по 1/6
частині кожній.

Доводи апеляції, що дана квартира має
належати особисто спадкодавцю ОСОБА_4,
нічим не підтверджено, та відповідно
договір міни від 16.07.1994 року не
оскаржений.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Згідно технічних характеристик
спірна квартира складається з однієї
кімнати площею 17 кв. м. у
багатоквартирному будинку, отже поділ
даної квартири неможливий.

Суду апеляційної інстанції
відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що їй 79
років, вона постійно проживає у АДРЕСА_3
у належній їй на праві приватної
власності будинку, жити у спірній
квартирі АДРЕСА_1 не збирається.

Згідно висновку будівельно-технічної
експертизи від 03.08.2014 року вартість
ідеальної 1/6 частки квартири АДРЕСА_1
становить 26 971грн. (а.с. 87-92).

На виконання вимог ч.2 ст.365 ЦК України,
позивачкою попередньо внесена
вартість частки відповідачки на
депозитний рахунок ТУДСА Україна у м.
Києві ,що підтверджено квитанцією
№4093618 від 29.09.2014 року.( а.с. 109)

Отже, оскільки предметом спору є
однокімнатна квартира жилою площею 17,00
кв. м, користування якою неможливо двом
різним сім'ям,ОСОБА_2 в даній квартирі
ніколи не проживала не проживає й
проживати не збирається, частка
відповідачки складає 1/6 даної
квартири, що є незначною та складає 2,8
кв.м. жилої площі,поділ даної квартири
неможливий, та припинення частки у
спільному майні не завдасть істотної
шкоди інтересам відповідачки,суд
прийшов до обґрунтованого висновку про
можливість задоволення позову.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів не вбачає апеляційних підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки воно відповідає
обставинам справи та нормам
матеріального права, ухвалене
відповідно до вимог процесуального
закону, тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
29 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді