Провадження №2/761/6272/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі
Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

в с т а н о в и в:

В липні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики. Свої позовні
вимоги обґрунтовує тим, що 05.03.2010 року
ОСОБА_2 було складено розписку,
відповідно до якої позивач надав
ОСОБА_2 у користування суму грошових
коштів у розмірі 4 000 доларів США, а
ОСОБА_2 зобов'язався повернути
позивачеві кошти у строк до 05.01.2011 року
та сплачувати 5 числа кожного місяця 3%
від переданої суми. Проте, у листопаді
2011 року ОСОБА_2 припинив виконувати
взяті на себе зобов'язання щодо
виплати відсотків. 30.05.2014 року на адресу
відповідача було направлено претензію
про повернення грошових коштів,
включаючи і відповідні проценти, однак
на даний час кошти не було повернуто,
тому у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем за
борговою розпискою, а саме сума
основного боргу - 15 968,40 грн., загальна
сума процентів - 22 776,66 грн., упущена
вигода - 8 000,00 грн., а всього 46 745,06 грн.,
яку позивач просив стягнути з
відповідача на його користь. Також
просив стягнути суму сплаченого
судового збору.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
надав суду письмові заперечення, в яких
зазначив, що боргова розписка, як
договір є недійсною, оскільки при її
укладанні не було дотримано вимог
чинного законодавства, а саме те, що в
даній розписці ціна договору визначена
в іноземній валюті. Також вказує, що
різниця та зміна курсу гривні по
відношенню до долара США не мають
відношення до упущеної вигоди. Просив у
позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що 05.03.2010 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 був укладений усний договір
позики. Відповідно до якого ОСОБА_1
передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі
4 000 доларів США, строком до 05.01.2011 року,
зі щомісячною сплатою 3% від наданою
суми за користування коштами.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику, такої позиції
дотримується Верховний Суд України у
правовому висновку прийнятого у
Постанові Верховного суду України від
18.09.2013 р. по справі 6-63цс13.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Факт укладення договору позики між
позивачем та відповідачем, отримання
відповідачем від позивача позики на
загальну суму 4 000 доларів США, а також
волевиявлення відповідача повернути
отримані в борг гроші, підтверджується
розпискою, підписаною відповідачем
ОСОБА_2 (а.с. 8).

У відповідності з ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України
якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

Судом встановлено, що 30.05.2014 року
позивачем на адресу відповідача було
направлено претензію про повернення
грошових коштів, включаючи і
відповідні проценти, однак на даний час
кошти не було повернуто (а.с. 11-13).

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Згідно положень ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що відповідач не виконує
свої зобов'язання по усному договору
позики від 05.03.2010 року та протягом
тривалого часу не розраховується з
позивачем, внаслідок чого утворилась
заборгованість по борговій розписці в
загальному розмірі 38 745,06 грн., а саме:
сума боргу - 15 968,40 грн., сума процентів -
22 776,66 грн., яка підлягає до стягнення з
відповідача.

Суд критично ставиться до твердження
представника відповідача щодо
недійсності договору позики
укладеного між позивачем та
відповідачем оскільки дане твердження
є помилковим і спростовується
матеріалами справи.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
з відповідача упущеної вигоди слід
зазначити таке.

Звертаючись до суду з вимогою про
стягнення упущеної вигоди, позивач
зазначає, що у випадку повернення
коштів, він міг придбати за 16 000 грн.
іноземну валюту у сумі 2 000 доларів США,
оскільки курс долара відносно гривні
на міжбанківському ринку становив 8
грн., а на даний час - 12 грн. за 1 дол. США,
тобто на даний час для придбання 2 000
доларів США необхідно сплатити 24 000
грн., а тому упущена вигода становить 8
000 грн.

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Упущеною вигодою є доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене.

Суд не може погодитись з твердженням
позивача щодо відшкодування упущеної
вигоди, оскільки у матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази
щодо намірів позивача на придбання
іноземної валюти в сумі 2 000 доларів
США.

Крім того, різниця та зміна курсу
гривні по відношенню до долара США не є
підставою для стягнення упущеної
вигоди, а тому вимоги в цій частині до
задоволення не підлягають.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, оцінивши докази, які є у
матеріалах справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої постановлено рішення,
суд присуджує з другої сторони всі
судові витрати.

Враховуючи те, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача судовий збір в розмірі 387,45
грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209,
212-215, 218 ЦПК України; ст. ст. 525, 526, 533, 545,
625, 1046, 1048,1050 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (і/н НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 борг у розмірі 15968,40 грн.,
проценти в розмірі 22776,66 грн., судовий
збір в сумі 387,45 грн., а всього 39133
(тридцять дев'ять тисяч сто тридцять
три) грн. 11 коп.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: