25 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4, який діяв в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» Жовтневого філіалу КП
«Жилкомсервіс» дільниця № 44, треті
особи: Служба у справах дітей
Жовтневого району Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, про визнання частково
недійсними договорів купівлі-продажу,
визнання права власності, визнання
недійсним договору іпотеки, відміну
заборони на відчуження, визнання
недійсною довідки та визнання дій
за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою
представником ОСОБА_10, на рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 14 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 22 липня 2014 року
в с т а н о в и л а:
У квітні 2011 року ОСОБА_4 який діяв в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5,
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» Жовтневого філіалу КП
«Жилкомсервіс» дільниця № 44, треті
особи: Служба у справах дітей
Жовтневого району Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, про визнання частково
недійсними договорів купівлі-продажу,
визнання права власності, визнання
недійсним договору іпотеки, відміну
заборони на відчуження, визнання
недійсною довідки та визнання дій
В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що він разом з ОСОБА_6
проживав спільно без реєстрації шлюбу
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5,
про що в книзі реєстрації актів
громадянського стану зроблений
актовий запис № 2477. 25 травня 1999 року між
ним та ОСОБА_6 було укладено шлюб. До 2002
року вони проживали в квартирі за
АДРЕСА_1, яка належала на підставі
свідоцтва про право власності на житло
ОСОБА_11, ОСОБА_6 та неповнолітньому
ОСОБА_5 4 жовтня 2002 року ОСОБА_6, яка
діяла від себе та як законний
представник неповнолітнього
ОСОБА_5, продала вказану квартиру на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_12, реєстровий № 3143. Продаж
було здійснено за 42 265 грн.
4 жовтня 2002 року ОСОБА_6, яка діяла від
себе та як законний представник
неповнолітнього ОСОБА_5, на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_12,
реєстровий № 3146, придбала житловий
будинок, що розташований за адресою:
7 797 грн. Також зазначив, що вони усі
разом проживали в зазначеному будинку
до березня 2007 року, і у зв'язку з тим, що
будинок був старий, а коштів на ремонт у
них не було, вони вирішили продати
будинок та придбати 3-х кімнатну
квартиру. 6 березня 2007 року рішенням
Жовтневого райвиконкому м. Харкова
ОСОБА_6 було надано дозвіл на продаж
частини будинку по АДРЕСА_2, від імені
малолітнього сина ОСОБА_5, кошти,
отримані від продажу будинку,
витратити на придбання квартири. Також
було надано дозвіл на зняття з
реєстрації малолітнього сина ОСОБА_5 за
15 березня 2007 року ОСОБА_6, яка діяла від
себе та як законний представник
неповнолітнього ОСОБА_5, на підставі
договору купівлі-продажу від 15 березня
2007 року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_13, реєстровий № 170,
продала ОСОБА_7 зазначений будинок за
ціною 230 934 грн. Однак ОСОБА_6 продала
частину будинку, що належала
неповнолітньому сину, не придбавши
5 квітня 2007 року ОСОБА_6, на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8,
реєстровий № 2615, придбала у ОСОБА_7 той
же самий будинок за ціною 303 000 грн, але
вона вже діяла тільки в своїх особистих
інтересах, ставши єдиним власником
зазначеного будинку, чим порушила
права неповнолітнього сина ОСОБА_5,
залишивши його без житла.
13 листопада 2007 року ОСОБА_6, на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_8, реєстровий № 8097, продала ОСОБА_7
зазначений будинок за ціною 404 000 грн.
19 квітня 2008 року ОСОБА_7 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9,
реєстровий № 2894, продав ОСОБА_6
зазначений будинок за ціною 505 000 грн.
Крім цього, 19 травня 2008 року між
ОСОБА_6 та АКІБ «УкрСиббанк», був
укладений договір іпотеки, посвідчений
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_14,
реєстровий № 2621, за яким предметом
іпотеки являється зазначений житловий
будинок. Тому позивач просив визнати
частково недійсними договори
купівлі-продажу, визнати право
власності, визнати недійсним договір
іпотеки, відмінити заборону на
відчуження, визнати недійсними довідки
та визнати дії незаконними.
Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 14 квітня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,
який діяв в інтересах неповнолітнього
сина ОСОБА_5, відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 22 липня

2014 року рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 14 квітня 2014 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_10 просить скасувати оскаржувані
судові рішення та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що відчуження власності
неповнолітнього ОСОБА_5 відбулося із
дотриманням вимог ст. 17 Закону України
«Про охорону дитинства», та ст. ст. 56, 71
ЦК України, тобто з дозволу органу
опіки та піклування, безпідставності
заявлених позовних вимог в частині
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу від 5 квітня 2007 року.
Також позивачем не доведено позовні
вимоги в частині визнання недійсним
договору іпотеки від 19 травня 2008 року
та не доведено факту реєстрації
неповнолітнього під час укладання
спірних правочинів у будинку, який є
предметом даних правочинів.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_5

25 травня 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6
зареєстровано шлюб.

Рішенням виконавчого комітету
Жовтневої районної у м. Харкові ради
від 6 березня 2007 року № 18-3 надано дозвіл
ОСОБА_6 на продаж частини будинку
АДРЕСА_2 від імені малолітнього сина
ОСОБА_5 та надано дозвіл

ОСОБА_6 на придбання трикімнатної
квартири АДРЕСА_3 на ім'я малолітнього
сина ОСОБА_5, надано дозвіл ОСОБА_6 зняти
з реєстрації малолітнього сина ОСОБА_5
за адресою: АДРЕСА_2, зареєструвати
дитину за місцем придбання нового
житла та забезпечити її право
користування житловим приміщенням у
придбаній квартирі.

15 березня 2007 року ОСОБА_6, яка діяла від
себе та як законний представник
неповнолітнього ОСОБА_5, на підставі
договору купівлі-продажу від 15 березня
2007 року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_13, реєстровий № 170,
продала ОСОБА_7 зазначений будинок за
ціною 230 934 грн.

5 квітня 2007 року ОСОБА_6, на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8,
реєстровий № 2615, придбала у ОСОБА_7 той
же самий будинок за ціною 303 000 грн.
Право власності на зазначений будинок
було зареєстровано за ОСОБА_6 10 квітня
2007 року.

13 листопада 2007 року ОСОБА_6, на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО

ОСОБА_8, реєстровий № 8097, продала ОСОБА_7
зазначений будинок за ціною 404 000 грн.
Право власності на зазначений будинок
було зареєстровано за ОСОБА_7 26
листопада 2007 року.

19 квітня 2008 року ОСОБА_7, на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9,
реєстровий № 2894, продав ОСОБА_6
зазначений будинок за ціною 505 000 грн.
Крім цього, 19 травня 2008 року між

ОСОБА_6 та АКІБ «УкрСиббанк», був
укладений договір іпотеки, посвідчений
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_14,
реєстровий № 2621, за яким предметом
іпотеки являється зазначений житловий
будинок.

Згідно з абз. 3 ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки і піклування,
наданого відповідно до закону,
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації, відмовлятися від
належних дитині майнових прав,
здійснювати поділ, обмін, відчуження
житла, зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Частиною 9 ст. 177 СК України неналежне
виконання батьками своїх обов'язків
щодо управління майном дитини є
підставою для покладення на них
обов'язку відшкодувати завдану їй
матеріальну шкоду та повернути доходи,
одержані від управління її майном.

Відповідно до ст. 59 п. 1 ч. 1 ч. ч. 2-4 ст. 60
ЦПК України суд не бере до уваги докази,
які одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
встановив, що відчуження власності
неповнолітнього відбулося із
дотриманням норм чинного
законодавства, що не придбання житла
для неповнолітньої дитини не тягне за
собою визнання недійсним правочину, а є
лише підставою для покладення на його
батьків обов'язку по відшкодуванню
завданої дитині майнової шкоди,
безпідставність заявлених позовних
вимог, визначив перевагу одних доказів
над іншими, дійшов обґрунтованого
висновку, відмовивши в задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 14 квітня

2014 року та ухвали апеляційного суду
Харківської області від 22 липня 2014
року, тому що судові рішення законні та
обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану
представником ОСОБА_10,відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 14 квітня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 22 липня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_4, який діяв в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект»
Жовтневого філіалу КП «Жилкомсервіс»
дільниця № 44, треті особи: Служба у
справах дітей Жовтневого району
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради,
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
про визнання частково недійсними
договорів купівлі-продажу, визнання
права власності, визнання недійсним
договору іпотеки, відміну заборони на
відчуження, визнання недійсною довідки
та визнання дій незаконними залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.І. Журавель Ю.Г.
Іваненко