Справа № 428/1352/14-ц
Провадження №2/428/1157/2014
Сєвєродонецький міський суд
Луганської області у складі:
головуючого судді
при секретарі Биковій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Сєвєродонецька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області з позовом до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням. В обґрунтування позовних
вимог, посилається на те, що він є
власником квартири АДРЕСА_1. В квартирі
зареєстрована ОСОБА_2, з якою він
припинив шлюбні відносини. Він
змушений сплачувати комунальні
платежі за відповідача. Просив суд
визнати відповідача ОСОБА_2, такою, що
втратила право користування квартирою
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтвердив доводи, викладені в позові,
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі. Просив задовольнити позовні
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялась у
встановленому законом порядку, що
підтверджується матеріалами справи.
Причини неявки суду не повідомила,
заяви про розгляд справи без її участі
Оскільки в судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 не заперечував проти заочного
розгляду справи, то судом 12.06.2014 р. на
підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було
винесено ухвалу про заочний розгляд
справи.
Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 47 Конституції України кожен
має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст.ст. 379, 382 ЦК України,
об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло житловий будинок,
Частиною 1 статті 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 405 ЦК України
передбачено, що члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.
Згідно положень ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Члени сім'ї власника
будинку (квартири) зобов'язані дбайливо
ставитися до жилого будинку (квартири).
Повнолітні члени сім'ї власника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і
придомової території та проведенню
ремонту. Спори між власником та членами
його сім'ї про розмір участі в витратах
вирішуються в судовому порядку. До
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
В судовому засіданні встановлено, що
трикімнатна квартира, розташована за
адресою: Луганська область, АДРЕСА_1,
належить на праві приватної власності
ОСОБА_1, що підтверджується копією
договору купівлі-продажу від 27.05.2013 р.
та копією витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності №3976179.
Згідно з рішенням Сєвєродонецького
міського суду від 04.05.2012 р. шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний.
Відповідно до довідки КП «Єдиний
розрахунковий центр м. Сєвєродонецька»
від 11.02.2014 р. №435 за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровані ОСОБА_1, його колишня
дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3.
Суд вважає, що припинення сімейних
відносин з власником квартири, не
позбавило відповідачку ОСОБА_2 права
користування спірним житлом.
Статтею 405 ЦК України встановлено, що у
випадку відсутності члена сім'ї
власника без поважних причин понад
один рік, він втрачає право на
користування цим житлом, у разі якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.
З аналізу наведеної норми вбачається,
що член сім'ї власника втрачає право
користування спірним житлом, лише у
випадку його відсутності без поважних
причин протягом встановленого строку.
Проте в судовому засіданні не було
встановлено та підтверджено належними
достатніми доказами, що відповідач
ОСОБА_2 відсутня в спірній квартирі без
поважних причини більше року.
Позивачем не було надано суду доказів
на підтвердження того, коли відповідач
покинула спірне житло, чи існувала
якась домовленість між ними щодо
порядку користування спірною
квартирою. Та обставина, що відповідач
не сплачує комунальні послуги, чим
порушує права позивача, як власника
квартири, не є безумовною підставою для
визнання її такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.
За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 належним чином
не обґрунтовані, через що задоволенню
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
витрати по оплаті судового збору в сумі
243,60 грн. позивачу не відшкодовуються.
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 62, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України,
ст. 405 ЦК України, суд,-
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
заявлених позовних вимог.
Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України. У цьому разі строк, на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Луганської області
через Сєвєродонецький міський суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення в повному обсязі складено
13.06.2014 р.

Суддя
Ж. І. Кордюкова