АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 689/57/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2073/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

з участю позивача та представників
сторін,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Ярмолинецького
спеціалізованого лісогосподарського
підприємства «Агроліс» на рішення
Ярмолинецького районного суду від 11
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Ярмолинецького
спеціалізованого лісогосподарського
підприємства «Агроліс» про стягнення
заборгованості із заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

В січні 2014 року ОСОБА_1, звертаючись до
суду з вказаним позовом до
Ярмолинецької районної ради
Ярмолинецького району, вказував, що до
17 травня 2012 року він працював на посаді
директора Ярмолинецького
спеціалізованого лісогосподарського
підприємства "Агроліс", засновником
якого є Ярмолинецька районна рада, і
був звільнений з посади згідно
розпорядження голови ради від 15 травня
2012 року №35-к на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП
України за угодою сторін.. Оскільки
йому при звільненні не була виплачена
заборгованість по заробітній платі в
сумі 24690,13 грн., позивач просив стягнути
вказану суму з відповідача, а також
просив стягнути з відповідача 50000,08 грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, визнавши
дії відповідача протиправними.

Ухвалою суду від 29 квітня 2014 року за
клопотанням представника позивача суд
замінив первісного відповідача
Ярмолинецьку районну раду належним
відповідачем - ЯСЛП "Агроліс".

З урахуванням уточнених позовних вимог
ОСОБА_1 просив стягнути з
Ярмолинецького СЛП "Агроліс" 24690,13 грн.
заборгованості по заробітній платі та
39834,12 грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні за
548 робочих днів (160 - в 2012 році, 251 - в 2013
році і 137 - в 2014 році).

Рішенням Ярмолинецького
районного суду від 11 вересня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто з
Ярмолинецького спеціалізованого
лісогосподарського підприємства
"Агроліс" на користь ОСОБА_1 24690,13 грн.
заборгованості із заробітної плати та
39834,12 грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, а
всього 64524,25 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі
Ярмолинецьке СЛП «Агроліс» вважає
рішення суду незаконним,
необґрунтованим через недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення. На
думку апелянта судом першої інстанції
не прийнято до уваги той факт, що на час
звільнення ОСОБА_1 перебував на посаді
директора Ярмолинецького СЛП
«Агроліс» та виконував обов'язки, які
покладені на нього відповідно до
укладеного контракту та статуту
підприємства, за яким директор
зобов'язується безпосередньо і через
адміністрацію підприємства
здійснювати поточне (оперативне)
управління підприємством,
забезпечувати його високопродуктивну
діяльність. Таким чином саме позивач як
уповноважена власником особа повинен
був забезпечити виплату собі
заробітної плати як звільненому
працівникові. Висновок суду, що позивач
не мав можливості провести розрахунок
при звільненні за відсутності коштів,
апелянт вважає хибним, оскільки з
врахуванням поданої позивачем заяви
про звільнення (12 травня 2012 року) ОСОБА_1
мав час для збору коштів на виплату
заробітної плати.

Суд не прийняв до уваги, що виплата
позивачу зарплати не проведена
відповідно до ст. 116 КЗпП з вини самого
позивача. До того ж позивач не
звертався до підприємства про виплату
зарплати на наступний день, а звернувся
до Ярмолинецької райради лише 24 грудня
2013 року. Суд також не врахував, що
директор при звільненні залишив за
собою значну суму заборгованості по
заробітній платі перед іншими
працівниками підприємства, що виникла
в зв'язку з незабезпеченням керівником
належного функціонування
підприємства.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта підтримала
апеляційну скаргу з викладених у ній
мотивів.

Позивач та його представник просили
скаргу відхилити як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

В силу ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у
разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

Статтею ст. 116 КЗпП України визначено,
що при звільненні працівника виплата
всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум. В разі спору
про розмір сум, належних працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
нею суму.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 з 05 березня 2001 року по 17 травня
2012 року працював на посаді директора
Ярмолинецького СЛП "Агроліс" і був
звільнений з посади згідно
розпорядження голови Ярмолинецької
районної ради від 15 травня 2012 року №35-к
на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України за
угодою сторін.

В день звільнення, 17 травня 2012 року,
ОСОБА_1 не було проведено виплату всіх
сум, що належали йому від
Ярмолинецького СЛП «Агроліс»
(заборгованість по заробітній платі та
грошову компенсацію за невикористані
відпустки), що складали 24690,13 грн. Спір
між сторонами щодо розміру належних до
виплати позивачу коштів відсутній.

Зазначена сума 24690,13 грн. не сплачена
йому підприємством і на час ухвалення
судом першої інстанції рішення у
справі.

З врахуванням середньоденного
заробітку ОСОБА_1, виходячи з його
середньої заробітної плати за останні
повні два місяці роботи (березень -
квітень 2012 року), що складає 72,69 грн.,
середній заробіток позивача за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 18.05.2012 р. по 12.06.2014 р. (548 робочих
днів) складає 39834,12 грн.

Наведені обставини підтверджуються
матеріалами справи і фактично не
оспорюються сторонами.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача 24690,13 грн.
заборгованості по заробітній платі та
грошової компенсації за невикористані
відпустки, що належать йому від
Ярмолинецького СЛП «Агроліс», а також в
зв'язку з невиплатою цих коштів у день
звільнення з вини уповноваженого
власником органу на користь позивача
підлягає стягненню середній заробіток
за період затримки розрахунку при
звільненні з 18 травня 2012 року по 12
червня 2014 року ( в межах заявлених
вимог).

Доводи апеляційної скарги про те, що
повний розрахунок при звільненні з
позивачем не було проведено саме з його
вини як директора підприємства, не
спростовують висновок суду про
невиплату позивачу належних йому сум
в день звільнення з вини
уповноваженого власником органу, адже
відповідальним за затримку розрахунку
фактично є підприємство, а не дирекція
підприємства як його виконавчий орган.

Той факт, що станом на 17.05.2012 р. (день
звільнення) позивач був керівником
підприємства, не має істотного
значення в справі, оскільки апелянтом
не доведено, що при можливості
проведення підприємством повного
розрахунку з позивачем останній умисно
не провів такі виплати на свою користь
у день звільнення.

Водночас це спростовується і
твердженням представника апелянта про
неможливість проведення повного
розрахунку з позивачем і після його
звільнення за відсутності коштів у
підприємства, в зв'язку з чим
розрахунок з позивачем не проведено
дотепер.

В свою чергу згідно з правовим
висновком Верховного Суду України від
03 липня 2013 року в цивільній справі
№6-64цс13, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів України,
відсутність фінансово-господарської
діяльності або коштів у роботодавця не
виключає його вини в невиплаті
належних звільненому працівникові
коштів та не звільняє роботодавця від
відповідальності, передбаченої ст. 117
КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач не звертався до підприємства
про виплату заробітної плати
наступного дня після звільнення і в
подальшому не мають жодного значення,
оскільки обов'язок підприємства
здійснити повний розрахунок з
працівником існує незалежно від
наявності відповідних звернень особи.

При цьому колегія суддів зауважує, що
відповідач факт існування
заборгованості по заробітній платі
ОСОБА_1 та її розмір не оспорює, як не
оспорює і правильність розрахунку
нарахованого середнього заробітку
позивача за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 18.05.2012 р. по
12.06.2014 р.

Таким чином суд обґрунтовано дійшов
висновку про наявність підстав для
застосування відповідальності
підприємства за затримку розрахунку
при звільненні, передбаченої ст. 117 КЗпП
України.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Ярмолинецького
спеціалізованого лісогосподарського
підприємства «Агроліс» відхилити.

Рішення Ярмолинецького районного суду
Хмельницької області від 11 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
________Головуючий у першій інстанції:
Баськов М.М. Провадження №
22-ц/792/2073/14

Доповідач: Грох Л.М.

Категорія: 53