АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Малинников
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 23 квітня 2014 року у справі за
скаргою ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
ЗагоруйкаОлександра Миколайовича,
зацікавлена особа: ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

30 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду зі скаргою на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
Загоруйка О.М., у якій просив визнати
дії державного виконавця ВДВС
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Загоруйка О.М. по
відкриттю виконавчого провадження на
підставі виконавчого напису нотаріуса
№ 2586 від 13 липня 2002 року незаконними і
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 37058573 від
18 березня 2013 року. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що постановою
державного виконавця ВДВС
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві від 18 березня 2013 року
відкрито виконавче провадження на
підставі виконавчого напису нотаріуса
№ 2586 від 15 липня 2002 року про стягнення
боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у
розмірі 66 305 грн. 45 коп. На думку
скаржника, державний виконавець
прийняв незаконну постанову про
відкриття провадження щодо документа,
строк пред'явлення якого до виконання
минув.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 квітня 2014 року у
задоволенні скарги ОСОБА_1 було
відмовлено.

28 квітня 2014 року ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив її скасувати та постановити
нову ухвалу про задоволення його
скарги. В обґрунтування заявлених
вимог апелянт вказав, що строк
пред'явлення виконавчого напису
нотаріуса до виконання сплинув, сам
виконавчий напис нотаріуса не містить
строку пред'явлення до виконання а тому
у державного виконавця не було
правових підстав відкривати виконавче
провадження. Також апелянт вказав, що
ОСОБА_3 звернувся із заявою про
поновлення виконавчого провадження
після скасування судом постанови
державного виконавця про повернення
виконавчого документа, а тому згідно
ст. 51 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
повинен був відновити виконавче
провадження.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного
суду м. Києва від 26 червня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено,
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 23 квітня 2014 року залишено
без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 жовтня 2014 року ухвалу
колегії суддів Апеляційного суду м.
Києва від 26 червня 2014 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник - адвокат ОСОБА_5
апеляційну скаргу підтримали та
просили її задовольнити.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу просив
відхилити, а ухвалу суду першої
інстанції залишити без змін.

Представник ВДВС Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
у судове засідання не з'явився, був
належним чином повідомлений про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за його відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що постановою державного
виконавця ВДВС Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
від 9 вересня 2002 року на підставі
виконавчого напису № 2586 від 15 липня 2002
року, вчиненого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, про стягнення з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 66 305 грн. 45 коп. за
рахунок заставленого майна -
розташованого на земельній ділянці
розміром 771 кв. м, відкрито виконавче
провадження.

Постановою від 2 серпня 2006 року
державним виконавцем Руденко Н.В.
повернуто виконавчий документ
стягувачу без подальшого виконання.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 серпня 2011 року
скасовано постанову державного
виконавця від 02 серпня 2006 року про
повернення виконавчого документа
стягувачу.

З матеріалів справи вбачається, що
після цього стягувач звернувся до
державного виконавця із заявою про
відновлення виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського РУЮ у м. Києві
Загоруйко О.М. від 18 березня 2013 року
було відкрито виконавче провадження.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд
першої інстанції керувався ст.ст. 383-387
ЦПК України, ст.ст. 17, 19, 22-23, 26, 44, 51 Закону
України «Про виконавче провадження» та
виходив з того, що виконавче
провадження було правомірно відкрито у
зв'язку зі скасуванням постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачу.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною чи
скасована начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби. За
наявності обставин, передбачених
частиною шостою статті 79 цього Закону,
виконавче провадження підлягає
відновленню у триденний строк з дня
надходження до державного виконавця
відповідної заяви стягувача. Про
відновлення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову, копії якої не пізніше
наступного дня надсилаються до суду,
який визнав незаконною постанову
державного виконавця, сторонам, а також
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

Зі змісту вказаної статті вбачається,
що у разі скасування постанови
державного виконавця про повернення
виконавчого документа стягувачу
виконавче провадження підлягає
відновленню.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 серпня 2011 року
скасовано постанову державного
виконавця від 02 серпня 2006 року про
повернення виконавчого документа
стягувачу. 15 березня 2013 року ОСОБА_3
звернувся до ВДВС Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
із заявою, у якій просив поновити
виконавче провадження з виконання
виконавчого напису № 2586, вчиненого 15
липня 2002 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_1
коштів у розмірі 66 305, 45 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що підстави для
відкриття виконавчого провадження
були відсутні.

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув, викладеним
обставинам належної оцінки не дав, а
тому дійшов до помилкового висновку
про законність дій державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження.

Отже, ухвала Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 квітня 2014 року не
може вважатися такою, що постановлена з
додержанням вимог закону, а тому
підлягає скасуванню з постановленням
нової ухвали наступного змісту.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Скаржник не заявляв вимог про визнання
неправомірною постанови державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження від 18 березня 2013 року,
скасування постанов державного
виконавця належить до компетенції
начальника відповідного відділу
державної виконавчої служби, а тому
колегія суддів вважає за можливе
задовольнити скаргу частково та
визнати неправомірними дії державного
виконавця щодо відкриття виконавчого
провадження та зобов'язати його
усунути допущені порушення.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 2 ст. 307,
ст.ст. 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 23 квітня 2014 року -
скасувати та постановити нову ухвалу
наступного змісту:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
ЗагоруйкаОлександра Миколайовича,
зацікавлена особа: ОСОБА_3, -
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
Загоруйка ОлександраМиколайовича з
відкриття 18 березня 2013 року
виконавчого провадження по виконанню
виконавчого напису № 2586, вчиненого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 боргу у розмірі 66 305, 45 грн. та
зобов'язати його усунути допущені
порушення.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді