АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7122/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3044/14
Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю представника позивача
Стасовської Н.І., представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного сду м.
Полтави від 26 серпня 2014 року

по справі за позовом Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Алгора" про
стягнення варості послуг
теплопостачання,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» звернулось до
суду із вказаним позовом та, отсточно
визначившись у позовних вимогах
відповідно до заяви від 28 серпня 2014
року (а.с. 209), просило стягнути з ОСОБА_2
17388,68 грн. не отриманих за відпущену
теплову енергію коштів.

В обґрунтування позовних вимог
вказувало, що відповідач ОСОБА_2 є
власником частини нежитлового
приміщення площею 121,9 кв.м., що
знаходиться в гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_1 у м. Полтаві.

Зазначав, що позивач ПОВКПТГ
«Полтаватеплоенерго» в період з 13
жовтня 2011 року по 15 квітня 2013 року
відпускав теплову енергію у вигляді
гарячої води за вказаною адресою, але
ОСОБА_2 будучи власником нежитлового
приміщення, жодної оплати не провела.

На момент звернення до суду сума
заборгованості становила 19679,71 грн.,
проте протягом судового розгляду
ОСОБА_2 здійснила часткову оплату
послуг з теплопостачання в розмірі 2291,03
грн.

Ухвалою Київського районного суду м.
Полави від 21 липня 2014 року залучено до
участі у справі в якості
співвідповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ТОВ «Агора».

Рішенням Київського районного сду м.
Полтави від 26 серпня 2014 року позовні
вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» 17388,68 грн.
неотриманих за відпущену теплову
енергію коштів.

В задоволенні позовних вимог до
ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ТОВ «Агора» -
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» 344,10 грн. судових
витрат.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_2 та просила скасувати
його та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у
повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» в період з 13
жовтня 2011 року по 15 квітня 2013 року
надавав послуги з теплопостачання за
адресою: АДРЕСА_1 у м. Полтаві, в складі
якого знаходиться як окремий об'єкт
нерухомого майна нежитлові приміщення
загальною площею 121,9 кв.м., які
складають 21/1000 частку.

Також встановлено, що станом на час
звернення позивача до суду з позовними
вимогами за період з 13 жовтня 2011 року
по 15 квітня 2013 року плата за отримані
послуги з теплопостачання, надані в
зазначене нежитлове приміщення,
внесена не була.

Під час вирішення справи судом
відповідачем ОСОБА_2 було здійснено
оплату за відпущену теплову енергію в
розмірі 2291,03 грн. частково за
періоди з 06.03.2012 року по 18.04.2012 року
та з 18.04.2012 року по 08.05.2012 року.

Таким чином розмір не оплачених
послуг складає 17388,68 грн.

При цьому розрахунок вартості послуг,
що наданий позивачем, відповідає
затвердженим тарифам.

Ухвалюючи рішення про стягнення з
ОСОБА_2, заборгованості по оплаті
послуг з теплопостачання, суд першої
інстанції виходив з того, що вона
будучи власником нежитлових приміщень
за адресою АДРЕСА_1 у м. Полтаві,
зобов'язана сплачувати кошти за
отримані комунальні послги.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що
право власності ОСОБА_2, на частину
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 у м.
Полтаві фактично не було поновлено, а
тому її не можна вважати власником
вказаного приміщення, суперечать
матеріалам справи.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 23 травня 2013 року, зі змінами
відповідно до рішення Апеляційного
суду Полтавської області від 17 березня
2014 року, встановлено, що право
власності ОСОБА_2 відновлено та усунуто
перешкоди у користуванні належним їй
нежитловим приміщенням за адресою
АДРЕСА_1 у м. Полтаві. Крім того, у
рішенні суду зазначено, що державна
реєстрація права на 21/1000 нежитлового
приміщення за адресою АДРЕСА_1 у м.
Полтаві була здійснена 12 вересня 2005
року за ОСОБА_2

Таким чином, вказаним рішенням
встановлено, що частина нежитлового
приміщення за адресою АДРЕСА_1 у м.
Полтаві є власністю ОСОБА_2 При цьому
право власності ОСОБА_2 було
протиправно порушене, що однак не
виключає існування такого права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України,
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчуження, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, придбання частини
належного відповідачеві нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1 у м. Полтаві
іншими особами означає припинення
права володіння майном, проте не права
власності.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про те, що ОСОБА_2
будучи власником нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1 у м. Полтаві є
споживачем послуг з теплопостачання.

При цьому необґрунтованими є доводи
апелянта щодо фактичного отримання
вказаних послуг іншими особами, адже це
не звільняє власника нежитлового
приміщення від обов'язку зі сплати
послуг теплопостачання та не
перешкоджає йому здійснювати належні
розрахунки з ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго».

Доводи апелянта щодо відсутності
укладеного з ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» договору про
теплопостачання, а тому
безпідставності стягнення з неї
заборгованості, не узгоджуються з
нормами чинного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
визначено, що послуги, які спрямовані
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням є
комунальними послугами.

Відповідно до п. 5 ч.3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором чи
законом.

Таким чином, незалежно від причини не
укладення відповідного договору,
споживач житлово-комунальних послуг
має здійснювати оплату за їх
споживання.

Виходячи з викладеного, судова колегія
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини та
надано їм належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення місцевого суду, судовою
колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1
ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 26 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя:
О.Ю. Кузнєцова

Судді:
Л.М.
Хіль

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: