Номер провадження 22-ц/775/1787/2014
головуючий I інстанції Румілова Н.М.
доповідач суддя Ткачук С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 червня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
судді Осипчук О.В.,

суддів Смєлік
С.Г., Ткачук С.С.,

при секретарі
Біляєві М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 24
грудня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
автокооперативу «Парковий», про захист
прав землекористувача, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, автокооперативу «Парковий»,
про захист прав землекористувача,
мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням
виконавчого комітету Горлівської
міської ради йому під будівництво
гаражу в постійне користування
виділена земельна ділянка площею 24
кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Ним було
розпочато будівництво гаражу, який
частково побудовано, однак з різних
причин будівництво припинено. Рішенням
Горлівської міської ради надана згода
на складання проекту землеустрою щодо
відведення йому зазначеної земельної
ділянки у власність. У 2009 році він
дізнався, що з відома правління
автокооперативу «Парковий» відповідач
ОСОБА_2 добудував гараж та користується
ним. Просив суд зобов'язати
відповідачів звільнити надану йому в
постійне користування земельну
ділянку, шляхом знесення побутового
гаражу.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 24 грудня 2013 року у
задоволені позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідно до ст.23 ЗК
України ( в редакції 1994р.) документом,
що право власності або право
постійного користування землею
посвідчується державним актом, який
видається і реєструється сільськими,
селищними, міськими, районними радами
народних депутатів. Форми державних
актів затверджується Верховною радою
України. Такого державного акту
позивачем не надано, а представлені
правоустановлювальні документи
відповідачів підтверджують право
власності авто кооперативу на земельну
ділянку на які ОСОБА_2 побудував гараж.
Судом взято до уваги звернення
позивача до суду поза межами строку
позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог. Зазначає, що судом не
встановлено, коли почався перебіг
позовної давності, оскільки суд не
з'ясував, коли він дізнався, що його
права порушені відповідачем. Крім того,
суд не надав належної оцінки
генеральному плану, частиною якого є
ситуаційний план, з якого вбачається,
що надана у користування земельна
ділянка під будівництво гаражу
знаходиться на території
автокооперативу. Застосування судом
вимог ст. 23 ЗК України в редакції 1994
року є неправильним, бо дію вказаної
статті зупинено щодо власників
земельних ділянок, визначених ст. 1
Декрету Кабінету Міністрів України
№15-92 від 26 грудня 1992 року «Про
приватизацію земельних ділянок».

В судове засідання апеляційного суду
позивач не з'явився, але про час та
місце розгляду скаргу був повідомлений
телефонограмою № 3667, зареєстрованою у
журналі телефонограм №1.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив
на скаргу і просив рішення залишити без
змін.

Представник автокооперативу
«Парковий» під розпис був ознайомлений
про час даного судового засідання.

Апеляційний суд визнає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції визнано
встановленим, що рішенням виконкому
Горлівської міської ради від 3 травня
1973 року був створений кооператив по
будівництву гаражів для
індивідуального автотранспорту в
Центрально-Міському районі по вул.
Фестивальна, квартал 126 на земельній
ділянці 1,30 га та надана назва
«Парковий». На цей час назва вулиці
Фестивальна перейменована на вулицю
Мойсеєнка.

За рішенням правління автокооперативу
«Парковий» 10.01.2007 ОСОБА_2 прийнято в
члени автокоопетартиву і йому
виділена земельна ділянка для
будівництва гаражу площею 31,8кв.м. На
цій земельній ділянці останній у
червні 2008 року закінчив будівництво
гаражу і за рішенням виконкому
Горліської міської ради від 16.03.2010 №281
він оформив за собою право власності
на цей гараж за № 234 в об'єднанні
власників автокооперативу «Парковий»,
отримав свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, яке пройшло державну
реєстрацію.

Рішенням виконавчого комітету
Горлівської міської ради від 7 вересня
1994 року за №208/4 ОСОБА_1 під будівництво
гаражу в постійне користування була
виділена земельна ділянка площею 24
кв.м. за адресою АДРЕСА_1 з доданою
схемою розташування місця будівництва
гаражу.

Згідно рішення Горлівської міської
ради від 18.08.2008 року № У/35-20 позивачу
надано згоду на складання проекту
землеустрою щодо відведення
зазначеної земельної ділянки
безоплатно у власність, розташованої
на землях житлової та громадської
забудови. Генеральний план з межами
ділянки площею 0,0060 га погоджено з
відділом містобудування та
архітектури управління муніципальних
послуг Горлівської міської ради 04.11.2008
року.

За даними КП БТІ кооператив «Парковий»
розташований за теперішньою адресою по
вул. Мойсеєнка, 101 а в м. Горлівка Згідно
довідки голови кооперативу позивач
ніколи не був членом їх кооперативу.

На підставі представлених сторонами
доказів, судом першої інстанції
прийшов до вірного висновку про те, що
ОСОБА_2 здійснює володіння спірним
гаражем на законних підставах, а
документи надані позивачем не
підтверджують його стверджень про
виділення йому земельної ділянки під
будівництво гаражу на землях
автокооперативу «Парковий».

Апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції, яким
всебічно і повно з'ясовані обставини
отримання позивачем у користування
земельної ділянки під будівництво
гаражу у 1994 році, так і обставини
забудови земельної ділянки, виділеної
у 2007 році ОСОБА_2, та його законного
володіння спорудою гаражу. Висновки
суду підтверджуються матеріалами
справи.

Щодо висновку суду першої інстанції
про сплив строку позовної давності,
апеляційний суд визнає його
помилковим, але цей висновок не впливає
на загальні висновки суду по суті
позовних вимог.

За клопотанням позивача по справі
апеляційним судом була призначена
комплексна земельно-технічна
експертиза, але через відмову позивача
нести витрати на оплату її вартості,
дана експертиза не була проведена.

Дослідженні документи представлені
позивачем не дають підстав для
ствердження, що саме позивачу
виділялась земельна ділянка на якій
знаходиться гараж ОСОБА_2

Так, ані в рішеннях міської ради про
виділення позивачу земельної ділянки
під будівництво гаражу, ані у акті про
виділення йому земельної ділянки в
натурі в жовтні 1994 році, ані в його
заяві про відвід земельної ділянку у
власність адреса місця розташування
виділеної йому земельної ділянки не
співпадає із адресою розміщення
земельної ділянки, на якій знаходиться
гараж, що належить ОСОБА_2, побудований
і прийнятий в експлуатацію, в
установленому законом порядку.

Проте проект землеустрою щодо
виділення земельної ділянки
кооперативу «Парковий» для
будівництва і експлуатації
індивідуальних автомобільних гаражів
для гаражного будівництва,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2,
свідоцтво про право власності на
земельну ділянку розміром 1,2758 га
кооператива «Парковий», витяг з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень, вище зазначені
правоустановлювальні документи ОСОБА_2
свідчать про побудову ОСОБА_2
власного гаражу на території
земельної ділянки, яка належить
кооперативу «Парковий».

Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи скарги щодо висновку суду
першої інстанції про сплив строку
позовної давності на час звернення до
суду, не заслуговує уваги, оскільки
його помилковість апеляційний суд
визнає таким, що не впливає на загальні
висновки суду по суті позовних вимог та
їх не спростовує.

Щодо доводів апеляційної скарги про те,
що суд першої інстанції неправильно
посилався в своєму рішенні на ст. 23 ЗК
України в редакції 1994 року, яка діяла
на час виникнення спірних
правовідносин, і передбачала, що
документ який посвідчує право
власності, або право користування
землею є державний акт, який видається
іі реєструється органом місцевого
самоврядування, апеляційний суд
зазначає.

За змістом статей 19, 22 ч.1 ЗК від 18.12.1990р.,
в редакції на час прийняття виконавчим
комітетом Горлівської міської ради
рішення про виділення земельної
ділянки позивачу під будівництво
гаражу, надання земельних ділянок у
користування здійснювалось
сільськими, селищними Радами народних
депутатів для всіх потреб із земель
сіл, селищ, а також за їх межами для
будівництва шкіл, лікарень,
підприємств торгівлі та інших об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням населення
(сфера послуг), сільськогосподарського
використання, ведення селянського
(фермерського) господарства,
особистого підсобного господарства,
індивідуального житлового, дачного і
гаражного будівництва,
індивідуального і колективного
садівництва, городництва, сінокосіння
і випасання худоби, традиційних
народних промислів. Право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.
Документи, що посвідчують право на
земельну ділянку, визначені ст.23 цього
Кодексу. Проте дійсно дію зазначеної
статті зупинено щодо власників
земельних ділянок, визначених статтею 1
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.92 р. N 15-92 «Про приватизацію
земельних ділянок», а саме, земельних
ділянок, наданих громадянам України у
приватну власність для ведення
особистого підсобного господарства,
будівництва і обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка), садівництва,
дачного і гаражного будівництва.
Статтею 3 цього Декрету передбачено, що
право приватної власності громадян на
земельні ділянки, передані їм для
цілей, передбачених статтею 1 цього
Декрету, посвідчується відповідною
Радою народних депутатів, про що
робиться запис у земельно-кадастрових
документах, з наступною видачею
державного акта на право приватної
власності на землю. Отже цією нормою
визначено порядок посвідчення права
приватної власності громадян на
земельні ділянки та документи, що
посвідчують право на земельну ділянку.
Таким документом може бути відповідний
запис у земельно-кадастрових
документах. Даного документу позивачем
не представлено.

Проте приведені доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції щодо недоведеності
позивачем свого права користування
спірною земельною ділянкою і тому
відхиляються апеляційним судом.

Суд першої інстанції всебічно і
повно з'ясував обставини справи, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судом норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи, тому до уваги не
приймаються.

Суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для скасування рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги не
має, доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і не спростовують
висновків суду, тому відповідно до
частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 24 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: