Справа №583/2517/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Соколова Н. О.Номер
провадження 22-ц/788/1803/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 53
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Ільченко О. Ю.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 09 вересня 2014
року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Нафтогазовидобувного управління
«Охтирканафтогаз» Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта»,

про надання уточнюючої довідки про
підтвердження трудового стажу,
характеру та умов праці для
підтвердження права на отримання
пенсії на пільговіх умовах , -

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 09 вересня 2014
року відмовлено в позові ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Всі доводи апеляційної скарги по суті
зводяться до наступного: 1) посади, на
яких працював ОСОБА_3 відповідають
посадам зазначеним в Списку №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, зайнятість в
яких повний робочий день дає право на
пенсію за віком на пільгових умовах,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 16 січня 2003 року N
36 (далі - Список №2), оскільки суттєвої
різниці між посадами зазначеними в
трудовій книжці та в Списку №2 немає; 2)
помилковим є висновок суду, що
автомобілі на яких він працював є не
великогабаритними та не зайнятими у
технологічному процесі важких і
шкідливих виробництв; 3) судом першої
інстанції безпідставно не було
досліджено як доказ сторінка 8 трудової
книжки ОСОБА_3, на якій є запис від 08
жовтня 1992 року «Присвоєна кваліфікація
(машиніста) водія 2 класу», але слово
«машиніста» перекреслено з невідомих
причин; 4) суд безпідставно відхилив
клопотання про виклик свідків.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав доводи
апеляційної скарги, а представник НГВУ
«Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта»
Панова Л.П. заперечувала проти них,
вважала рішення суду першої інстанції
законним і обґрунтованим.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Судом першої інстанції по суті
встановлено, що позивач ОСОБА_3
перебував у трудових відносинах з
відповідачем НГВУ «Охтирканафтогаз»
ПАТ «Укрнафта» у наступні періоди:

01 лютого 1976 року, ОСОБА_3 був прийнятий
за переведенням та призначений
слюсарем-ремонтником 2 розряду цеху
підготовки і перекачки нафти на
підставі наказу № 3-к від 05 лютого 1976
року;

26 жовтня 1976 року позивач був звільнений
з роботи у зв'язку з призовом до
Радянської армії на підставі наказу №
99-к від 25 жовтня 1976 року;

16 січня 1979 року позивача було прийнято
на роботу в цех пароводопостачання
слюсарем-ремонтником 3 розряду та
звільнено 07 вересня 1979 року на підставі
наказів № 6 від 16 січня 1979 року та № 85-к
від 24 вересня 1979 року;

19 січня 1981 року позивача було прийнято
на роботу в АК-2 водієм 3-го класу
відповідно до наказу № 13-к від 16 січня
1981 року;

03 вересня 1981 року позивачу присвоєна
кваліфікація машиніста промивочних
агрегатів відповідно до наказу № 269 від
23 вересня 1981 року;

12 лютого 1982 року позивачу було
присвоєно кваліфікацію машиніста
підйомника відповідно до наказу № 44
від 16 лютого 1982 року;

15 лютого 1982 року за позивачем
закріплено підйомник АЗ-37 КРАЗ-255 № 72-67,
відповідно до наказу № 20-к від 15 лютого
1982 року;

27 листопада 1983 року позивачу присвоєно
кваліфікацію машиніста підйомника
відповідно до наказу № 295 від 27
листопада 1983 року;

20 березня 1986 року позивача переведено
на автомобіль Камаз - 5511 відповідно до
наказу № 22-к від 17 березня 1986 року;

08 жовтня 1992 року позивачу присвоєно
кваліфікацію водія 2 класу відповідно
до наказу № 58-к від 12 жовтня 1992 року;

18 липня 2013 року позивача звільнено за
угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП
України відповідно до наказу № 182 від 16
липня 2013 року.

З особових рахунків по заробітній
платі за 1981-1985 роки вбачається, що
позивач у цей період працював на посаді
водія, шофера, та з 1982 по 1985 рік за
сумісництвом на 25% виконував обов'язки
слюсаря 2 розряду.

Відповідно до особової карточки № 02226,
ОСОБА_3 має основну професію
(спеціальність) водій категорій «В»,
«С», «Д», за період з 19 січня 1981 року по
18 липня 2013 року працював водієм
автоколони 2 на автомобілях: Зил-157,
КАМАЗ -5511, КАМАЗ - 4310, Зил - 131, КАВЗ -3977,
Урал- 4320, ЛЕК-452, Краз-6444, МАЗ-642208.

Як вбачається з товаротранспортних
накладних за 2010-2013 роки, ОСОБА_3
працював водієм на автомобілях ТАТРА,
МАЗ, Краз, здійснював перевезення
нафти, нафтоводяної суміші, пластової
води, конденсату газового стабільного
та ін., перевезення здійснював в тому
числі із свердловин та на свердловини,
маса вантажу складала 19-22 тонн.

З актів про виділення до знищення справ
вбачається, що не підлягають
зберіганню за 2004-2013 роки, шляхові листи
й наряди, накладні за 1996-2009 роки були
знищені.

Відповідно до розрахункових листів
позивача за 2008-2011 роки, він працював
водієм на автомобілі Краз 6444.

Таким чином, записи у трудовій книжці
позивача в повній мірі відповідають
даним, зазначеним у первинних
документах.

Посада слюсаря-ремонтника цеху
підготовки та перекачки нафти та
слюсаря - ремонтника цеху
пароводопостачання не віднесені до
Списку № 2, оскільки позивач не
працював безпосередньо на промислах,
жодними первинними документами цього
не підтверджено, що виключає
можливість врахування часу
перебування позивача на вказаних
посадах для обчислення пільгового
стажу.

З документів щодо атестацій за 1993, 1998,
2002, 2007, 2012 роки вбачається, що на
підприємстві відповідача проводилась
атестація робочих місць, проте посада
водія, на якій працював позивач у цей
період не включена до посад, які мають
право на пільгову пенсію, маються лише
пільги на додаткову відпустку до 7 днів
та на молоко.

Позивачем не доведено, що він працював
машиністом - підйомника (список 2 розділ
ХІІ, підрозділ 2, п. 12.2.а), йому лише
присвоєна кваліфікація
машиніста-підйомника та закріплено
підйомник.

Судом також встановлено, що позивач
працював водієм великовагових
автомобілів, проте він не був зайнятий
у технологічному процесі важких і
шкідливих виробництв, вищезгадані
автомобілі не використовувались у
вилученні з покладу нафти, природного
газу та газового конденсату, їх підйому
на денну поверхню та подавання до
установок підготовки до
транспортування.

У зв'язку із вищезазначеним, відповідач
позбавлений можливості видати
позивачу уточнюючу довідку.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
врахував всі факти, що входять до
предмета доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини доведено НГВУ
«Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта», тоді
як ОСОБА_3 на порушення положень ст. 60
ЦПК України, не надав належних доказів
на підтвердження своїх вимог.

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням та
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з наступних
підстав.

Так, відповідно до ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи, зокрема:

б) працівники, зайняті повний робочий
день на інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, - за списком N 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і
при стажі роботи не менше 25 років, з них
не менше 12 років 6 місяців на зазначених
роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при
стажі роботи не менше 20 років, з них не
менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з шкідливими і
важкими умовами праці, пенсії на
пільгових умовах призначаються із
зменшенням віку, передбаченого статтею
12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6
місяців такої роботи чоловікам і за
кожні 2 роки такої роботи - жінкам;

з) водії міського пасажирського
транспорту (автобусів, тролейбусів,
трамваїв) і великовагових автомобілів,
зайнятих у технологічному процесі
важких і шкідливих виробництв:

чоловіки - після досягнення 55 років і
при стажі роботи 25 років, в тому числі
на зазначеній роботі не менше 12 років 6
місяців;

жінки - після досягнення 50 років і при
стажі роботи 20 років, в тому числі на
зазначеній роботі не менше 10 років.

Відповідно до розділу ХІІІ, підрозділу
2, пункту а) Списку 2, затвердженого
постановою Ради Міністрів СРСР від 22
серпня 1956 року посада слюсаря і
електромонтера по монтажу, ремонту і
обслуговуванню обладнання
безпосередньо на промислах (Слесари и
электромонтеры по монтажу, ремонту и
обслуживанию оборудования
непосредственно на промыслах) є такою,
що дає право на державну пенсію на
пільгових умовах і в пільгових
розмірах.

Чинний Список 2, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 16 січня 2003 р. N 36 (розділ ХІІ,
підрозділу 2, п. 12.2а), а також і Список 2,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від від 11 березня 1994
р. N 162, яка втратила чинність (розділ
ХІІ, підрозділу 2, п. а), містить посаду
слюсаря-ремонтника, безпосередньо
зайнятих на об'єктах добування нафти,
газу та газового конденсату.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 КЗпП України
трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника.

Надані позивачем ОСОБА_3 докази,
зокрема,: фотокопія трудової книжки,
особові рахунки по заробітній платі,
особова картка, товарно-транспортні
накладні, не підтверджують ту
обставину, що він працював на посадах
зазначеним в Списку №2, а тому має право
на отримання пенсії на пільгових
умовах, у той же час як убачається з
наданих відповідачем актів атестації
робочих місць позивач ОСОБА_3 не
працював на посадах, передбачених
Списком №2 (т. 1 а.с. 43-57, т. 2 а.с. 205-247).

Відповідно до ч. 2 Переліку нормативних
втрат і виробничо-технологічних витрат
нафти, природного газу та газового
конденсату під час їх видобування,
підготовки до транспортування та
транспортування, затвердженого
наказом Міністерства палива та
енергетики України від 30 вересня 2004
року N 604 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 06 січня
2005 року за N 14/10294, видобування -
технологічний процес вилучення з
покладу нафти, природного газу та
газового конденсату, їх підйому на
денну поверхню та подавання до
установок підготовки до
транспортування.

У такому технологічному процесі
позивач, працюючи водієм великовагових
автомобілів, участі не приймав, і
законом не передбачено встановлення
таких обставин у судовому порядку на
підставі показань свідків.

Інші доводи апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
також вважає, що відсутні порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 09 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -