Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"29" серпня 2014 р.Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
державний нотаріус 16-ої Київської
державної нотаріальної контори ОСОБА_3,
про визнання договору дарування
недійсним, -

у с т а н о в и в :

02.07.2014 року позивачка звернулась до
суду із позовом до відповідача про
визнання договору дарування недійсним.
Вимоги позовної заяви мотивовано тим,
що 13.10.2011 року позивачка та її покійний
чоловік ОСОБА_4, як дарувальники, уклали
зі своїм сином ОСОБА_2, як обдарованим,
договір дарування 4/5 частин квартири
АДРЕСА_1. Позивачка зазначає, що до
укладення спірного договору вона разом
зі своїм чоловіком домовлялись про те,
що відповідач буде надавати їм
допомогу та огляд, фінансово
підтримувати, а вони у свою чергу
передадуть йому у власність квартиру,
яка належала подружжю на праві
власності. Також позивачка зазначає, що
за домовленістю з відповідачем,
останній зобов'язався не відчужувати
квартиру та надати позивачці
можливість вільно нею користуватись і
проживати. Обґрунтовуючи свої позовні
вимоги позивачка посилається на те, що
станом на час підписання оскаржуваного
договору її стан здоров'я погіршився,
вона дуже погано себе почувала, вікові
зміни у психіці стали проявлятись все
більше і фактично позивачка не
усвідомлювала ситуацію в якій
опинилась та всі дії які вчиняла
здійснювала автоматично без жодного
аналізу їх наслідків. Позивачка вказує,
що цілком довіряла сину та думала, що
він пропонує до укладення договір
довічного утримання. До укладення
договору позивачка перенесла інсульт.
На даний час позивачка добре не
пам'ятає обставини укладення договору
через свій стан здоров'я в якому
знаходилась під час підписання
договору дарування. Позивачка
зазначає, що через психічний стан та
юридичну необізнаність вона об'єктивно
не усвідомлювала наслідків підписання
документів, які були надані нотаріусом
та за жодних обставин не мала наміру
без будь-яких гарантій своїх прав та
інтересів відчужувати будь-кому
належну їй квартиру. Як вказує
позивачка, перші чотири місяці після
кладення договору відповідач сумлінно
виконував свої зобов'язання, а на
початку січня 2014 року припинив
забезпечувати позивачку харчуванням
та доглядом і виїхав до Росії. Після
від'їзду відповідача позивачка
залишилась проживати одна і була
вимушена звернутись за допомогою до
своєї доньки ОСОБА_5, яка фактично за
нею й доглядала. Ознайомлюючись разом
із донькою з документами на квартиру
позивачка дізналась, що фактично між
нею та відповідачем був укладений
договір дарування, чого вона не бажала.
За наведених обставин позивачка
просить визнати укладений договір
дарування недійсним з підстав
передбачених ст. 229 ЦК України, як такий,
що укладений під впливом помилки.

Позивачка в судовому засіданні
підтримала вимоги своєї позовної заяви
з підстав викладених у ній, просить
позов задовольнити, проти ухвалення у
справі заочного рішення не заперечує і
додатково пояснила суду, що зі своїм
померлим чоловіком вони одружились у
1960 році. По 1/5 частині подарованої
квартири належало їй та померлому
чоловіку на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 13.01.1994
року, а ще 2/5 частин квартири належало
позивачці на підставі договору міни
від 04.09.1999 року. Позивачка зазначає, що
на час підписання оскаржуваного
договору вона перенесла інсульт і не
думала, що підписує договір дарування,
оскільки мала бажання укласти договір
довічного утримання, з метою
забезпечення себе доглядом.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, причини неявки суду не
повідомила.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлений належним чином,
причини неявки суду не повідомив.
Повідомлення відповідача про час та
місце судового розгляду здійснене
через оголошення у пресі в газеті
«Урядовий кур'єр» у відповідності до
положень ст.ст. 74, 122 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Враховуючи зміст наведеної норми та
викладені вище обставини, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
всі зібрані по справі докази у їх
сукупності, приходить до висновку про
те, що позовні вимоги підлягають до
часткового задоволення, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що 13.10.2011 року між
ОСОБА_4, ОСОБА_1, як дарувальниками та
ОСОБА_2, як обдарованим, був укладений
договір дарування 4/5 частин квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Відповідно до положень ст.ст. 22, 23 КпШС
України, який діяв на час набуття
позивачем та померлим ОСОБА_4, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Майном, нажитим за час шлюбу,
подружжя розпоряджається за спільною
згодою.

За наведених обставин, при вирішенні
спору по суті, суд виходить із того, що
подаровані позивачем та її померлим
чоловіком ОСОБА_4 4/5 частини квартири
належали подружжю на праві спільної
сумісної власності і їх частки у
вказаному майні є рівними, тобто по ?
частині від 4/5 частин квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть (а.с. 6).

За змістом довідки форми 3 виданої ЖРЕО
№407 14.02.2014 року, позивачка
зареєстрована та проживає за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Відповідно до виписного епікризу з
історії хвороби №543, позивачка з 04.01.2011
року по 28.01.2011 року знаходилась на
стаціонарному лікуванні з діагнозом:
гостре порушення мозкового кровообігу;
ішемічний інсульт; атеросклероз аорти
та судин головного мозку; гіпертонічна
хвороба; набряк легень; гіпертонічний
ангіосклероз. Контакт ускладнений у
зв'язку з тотальною моторною афазією.
Потребує догляду родичів (а.с. 4).

Позивачка народилась 21.06.1936 року, отже
станом на час підписання оскаржуваного
договору їй виповнилось 75 років, і з
огляду на зміст наведеного виписного
епікризу, спірний договір дарування
позивачка дійсно укладала після
перенесеної хвороби, а саме - інсульту.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК
України).

За змістом положень ст. 229 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Оскільки позивачка в силу свого
похилого віку, стану здоров'я та
юридичної необізнаності при укладанні
договору дарування помилилась в
обставинах правочину, які мають
істотне значення, а саме помилилась у
природі правочину і прав та обов'язків
сторін у ньому, враховуючи, що
позивачка мала намір укласти договір
довічного утримання, тож вимоги
позовної заяви про визнання такого
договору недійсним є обґрунтованими.

При цьому, суд приходить до висновку
про необхідність часткового
задоволення позовних вимог та визнання
недійсним оспорюваного договору в ?
частині, оскільки окрім позивачки
дарувальником також був її чоловік
ОСОБА_4, який помер і встановити чи
помилявся він при укладенні
оскаржуваного договору на даний час не
вбачається можливим. При цьому,
подарована частина квартира належала
позивачці та її померлому чоловіку
ОСОБА_4 на праві спільної сумісної
власності і виходячи з рівності часток
подружжя у праві спільної сумісної
власності договір дарування підлягає
визнанню недійсним в ?? частині.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК
України, ст.ст. 203, 215, 216, 229 ЦК України,
суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
державний нотаріус 16-ої Київської
державної нотаріальної контори ОСОБА_3,
про визнання договору дарування
недійсним - задовольнити частково.

Договір дарування 4/5 частин квартири
АДРЕСА_1 від 13.10.2011 року, посвідчений
державним нотаріусом 16-ої Київської
державної нотаріальної контори ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за №2-2769 -
визнати недійсним в ? частині.

В іншій частині позову - відмовити

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати пов'язані зі сплатою
судового збору у розмірі 60 (шістдесят)
грн. 90 коп. та судові витрати пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача у сумі 210 (двісті
десять) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
Дніпровським районним судом м. Києва за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя -