АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретар Шерівська Ю.А.

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у володінні, користуванні і розпорядженні майном та вселення в квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у володінні, користуванні і розпорядженні майном та вселення в квартири.

Вказував на те, що, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, 30 грудня 2004 року на підставі договорів купівлі-продажу вони придбали квартири № 35 та № 36 в будинку № 2 по вулиці Ентузіастів у м.Чернівці. Ці договори зареєстровані в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до умов вказаних договорів кожна квартира придбана ними у рівних частках.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 січня 2016 року розірвано шлюб між ним та ОСОБА_3

Після розірвання шлюбу відповідачка ОСОБА_3 поміняла замки на вхідних дверях обох квартир, не допускає його до володіння і користування зазначеними квартирами.

------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

22ц - 409/16 головуючий у 1-й інстанції Слободян Г.М.

категорія: 2/5 суддя-доповідач ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_4, який є співвласником квартири АДРЕСА_1, також чинить йому перешкоди у користуванні цією квартирою.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив вселити його у спірні квартири, зобовязати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у володінні, користуванні і користуванні квартирою № 35 в будинку № 2 по вулиці Ентузіастів у м.Чернівці, зобовязати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у володінні,користуванні і розпорядженні квартирою № 36 в будинку № 2 по вулиці Ентузіастів у м. Чернівці.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 січня 2016 рокуу задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про те, що він не є співвласником квартири АДРЕСА_2.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог позивача про вселення його в квартиру АДРЕСА_3 та зобовязання відповідачки ОСОБА_7 не чинить йому перешкод в користуванні і розпорядженні цією квартирою підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог, а в решті рішення суду необхідно залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту порушення його права щодо володіння і користування спірними квартирами і ним неправильно обрано спосіб захисту свого цивільного права.

Проте з такими висновками суду не можна повністю погодитися.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_4.

Згідно з ч.3 ст.319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

За правилами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доводи позивача про вчинення відповідачкою ОСОБА_3 перешкод у володінні і користуванні ним вищевказаною квартирою підтверджуються також письмовими запереченнями відповідачки проти позову, в яких вона просить відмовити позивачу у вселенні у спірну квартиру з тих підстав, що через неприязні стосунки між ними спільне проживання та користування цією квартирою є неможливим (а.с.31-32).

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом вселення його до квартири АДРЕСА_4 та зобовязання відповідачки ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні та розпорядженні цією квартирою.

Однак необґрунтованими є доводи апелянта про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про вселення його до квартири АДРЕСА_5.

З договору купівлі-продажу від 30 грудня 2004 року вбачається, що при придбанні квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_3 діяла від свого імені та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_4, а ОСОБА_1 діяв лише в інтересах сина ОСОБА_4 (а.с.8).

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та інформаційної довідки з цього реєстру вказана квартира належить на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.34-36).

Згідно зі ст.2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру.

Довідка Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 23 лютого 2012 року (а.с.9), на яку посилається позивач як на підставу задоволення його вимог, не свідчить про державну реєстрацію права позивача на спірну квартиру, тому не є допустимим доказом в розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України.

Відповідачами не визнається право позивача на квартиру АДРЕСА_5.

Отже, без вирішення питання про визнання за ОСОБА_1 права власності на цю квартиру неможливо вирішити питання про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні нею.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 щодо вселення його до квартири АДРЕСА_5 і зобовязання відповідачів не чинити йому перешкод у володінні та користуванні цією квартирою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог позивача про вселення його в

квартиру АДРЕСА_4 та зобовязання відповідачки ОСОБА_3 не чинить йому перешкод у володінні та

користуванні цією квартирою відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України

підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог. В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача необхідно стягнути витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання позову та апеляційної скарги, в розмірі 511 грн 56 коп.

Керуючись ст.ст.88, 307, 309, 314 ЦПК України судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 січня 2016 року в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про вселення його в квартиру АДРЕСА_3 та зобовязання ОСОБА_3 не чинить йому перешкод у користуванні та розпорядженні цією квартирою скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення до квартири АДРЕСА_4 та зобовязання не чинить йому перешкод у користуванні та розпорядженні цією квартирою задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_4.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою № 35 в будинку № 2 по вулиці Ентузіастів у м. Чернівці.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання позову та апеляційної скарги, в розмірі 511 грн 56 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: