інстанції Буцмак Ю.Є.Провадження №
22-ц/780/5690/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах Апеляційного
суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л. А., Матвієнко
Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 29 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
у користуванні майном, стягнення
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся із
вищевказаним позовом, в якому просив
усунути перешкоди у користуванні
майном та зобов'язати ОСОБА_1 знести
самовільно зведену нею цегляну
перегородку та металеві двері у
приміщені коридору спільного
користування біля квартир АДРЕСА_1,
привести приміщення у попередній стан,
у тому числі шляхом залучення до
провадження таких робіт відповідних
суб'єктів господарювання на платній
основі за рахунок авансового внеску
стягувача, та стягнути із відповідача
на його користь моральну шкоду у
розмірі 10 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є
власником АДРЕСА_2, а ОСОБА_1 являється
власником квартири № 27 у тому ж
будинку.

Відповідачка самочинно, без погодження
з позивачем, побудувала у коридорі
спільного користування перегородку та
встановила металеві двері, які
відділяють його із сусідкою квартири
від коридору спільного користування та
сходових маршів. При цьому, ОСОБА_1 не
лише не погодила вказане будівництво з
позивачем, а й почала вимагати від
позивача відшкодування їй частину
витрат на зведення перегородки.
Відповідачка зведену перегородку не
демонтує, чим продовжує порушувати та
обмежувати право власності позивача.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 29 липня 2014 року позов задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 знести самовільно
зведену нею цегляну перегородку та
металеві двері у приміщені коридору
спільного користування біля квартир
АДРЕСА_1, та привести приміщення у
попередній стан, у тому числі шляхом
залучення до впровадження таких робіт
відповідних суб'єктів господарювання
на платній основі за рахунок
авансового внеску стягувача; стягнуто
на користь позивача моральну шкоду у
розмірі 1000 грн. та судовий збір у
розмірі 243, 60 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове, яким провадження у справі
закрити. В обґрунтування своєї скарги
апелянтка посилаєтся на те, що суд
першої інстанції не вірно дійшов до
висновку, щодо часткового задоволення
позовних вимог, оскільки
Білоцерківським міськрайонним судом 26.
03. 2014 року даний спір вже вирішувався,
дане рішення вступило в закону силу,
тому провадження по справі слід
закрити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити частково з
наступних підстав.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Проте, рішення місцевого суду не
повністю відповідає вищезазначеним
вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачкою було самовільно
без відповідних документів та дозволів
зведено цегляну перегородку у коридорі
спільного користування, яка
перешкоджає позивачу у користуванні
житлом та що такими неправомірними
діями відповідачки позивачу завдано
моральну шкоду.

Однак колегія суддів частково
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 без відповідних документів та
дозволів компетентних органів
самочинно побудувала цегляну
перегородку у коридорі спільного
користування за адресою АДРЕСА_1,
власником якої є ОСОБА_1, та квартирою №
28, власником якої є ОСОБА_2

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 березня 2013 року за позовом
комунального підприємства
Білоцерківської міської ради житлово-
експлуатаційна контора №1, третя особа
: ОСОБА_2 вже було зобов'язано ОСОБА_1
знести самочинно збудовану
перегородку у коридорі спільного
користування за вищезазначеною
адресою.

Однак, ОСОБА_1 дане рішення суду не
виконала, зведена нею перегородка
знесена не була, чим відповідачка
продовжує порушувати право власності
позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрали законної сили
рішення суду або ухвалу суду про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладання мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Оскільки позивач ОСОБА_2 у справі за
позовом Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради житлово-
експлуатаційна контора №1 брав участь
не як сторона, а як третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, колегія судів вважає
безпідставними доводи апелянта ОСОБА_1,
щодо закриття провадження у справі з
підстав, що вже є рішення суду у справі
між тими самими учасниками процесу, про
той самий предмет і з тих самих підстав,
так як в даній справі він виступає
позивачем.

Що стосується стягнення моральної
шкоди то доводи позивача є
необґрунтованими, оскільки останнім не
надано належних та допустимих доказів
завдання вказаної шкоди з вини
відповідачки.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленум
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних та фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями вони заподіяні, в якій грошовій
сумі, а також інші обставини, що мають
значення для вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в частинні зобов'язання ОСОБА_1
привести приміщення у попередній стан
шляхом залучення до впровадження таких
робіт відповідних суб'єктів
господарювання на платній основі за
рахунок авансового внеску стягувача,
необхідно скасувати та ухвалити нове
про відмову, скільки ці позовні вимоги
стосуються порядку та способу
виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія судів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 29 липня 2014 року в частині
зобов'язання ОСОБА_1 привести
приміщення у попередній стан шляхом
залучення до впровадження таких робіт
відповідних суб'єктів господарювання
на платній основі за рахунок
авансового внеску стягувача та
стягнення моральної шкоди скасувати та
в цій частині ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні цих позовних вимог
відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: