Справа № 347/727/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1145/2014
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б.М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В.,
Вакарук В.М.

секретаря Гавриляк Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на спадкове майно за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 02
квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 02
квітня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на
домоволодіння, що в АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій
зіслався на невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Зокрема апелянт зазначав, що ухвалюючи
оскаржуване рішення суд першої
інстанції невірно керувався нормами
Цивільного кодексу України 2003 року,
який набрав чинності 01.01.2004 року. Так, у
своєму позові позивач зазначила, що
ОСОБА_5, який 09.07.2001 року склав заповіт
на їх користь, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
За змістом п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України, цей кодекс
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності,
тобто з 01.01.2004 року. Оскільки спадщина
після смерті ОСОБА_5 відкрилася
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, то застосуванню
підлягали норми Цивільного кодексу
Української РСР 1963 року.

Також апелянт вказував, що в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суд зіслався на те, що він в
судове засідання не з'явився, подав
суду заяву із клопотанням про розгляд
справи в його відсутності, позовні
вимоги визнав та не заперечив в їх
задоволенні. Однак жодних заяв він суду
не подавав, а заяву від його імені
подала позивач. У відповідності до
вимог ч. 2 ст. 174 ЦПК України суд
зобов'язаний був перевірити чи дійсно
він визнав позовні вимоги та роз'яснити
йому наслідки таких дій. Оскільки він
не брав участі у справі, позовні вимоги
не визнавав і не визнає, то у суду
відсутні були підстави для ухвалення
рішення про задоволення позову. Таким
чином судом порушено також вимоги ч. 4
ст. 174 ЦПК України.

Твердження суду про те, що він визнав
позовні вимоги, не відповідають
фактичним обставинам справи, оскільки
будь-яких заяв про відмову від
прийняття спадщини він до нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини у
визначений законом шестимісячний
строк з часу відкриття спадщини не
подавав. Наведене підтверджується
постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 17.03.2014 року, а
також тим, що саме його визнано
належним відповідачем в даній справі.

При ухваленні рішення суд грубо
порушив положення ст. 213 ЦПК України та
не врахував роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України в п. 2 постанови
від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення».

З наведених підстав апелянт просить
рішення Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 02
квітня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити.

У засідання апеляційного суду сторони
не з'явились, про час та день розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку. Апелянт надіслав суду
письмову заяву про відмову від
апеляційної скарги і просив апеляційне
провадження у справі закрити та
вирішити питання повернення йому
судового збору.

Позивач ОСОБА_2 не повідомила суд про
причину неявки.

Вивчивши подану апелянтом заяву,
колегія суддів дійшла висновку про
наявність підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 300 ЦПК України
особа, яка подала апеляційну скаргу,
має право протягом усього часу
розгляду справи відмовитися від неї
повністю або частково. Питання про
прийняття відмови від апеляційної
скарги і закриття у зв'язку з цим
апеляційного провадження вирішується
апеляційним судом, що розглядає справу,
в судовому засіданні. Повторне
оскарження цього рішення, ухвали з тих
самих підстав не допускається.

Зі встановлених обставин не
вбачається, що заява апелянтом подана
під примусом чи в силу інших обставин.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про судовий збір», сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі закриття
провадження у справі.

З матеріалів справи, а саме квитанції
№16568.62.2 від 11.04.2014 року вбачається, що
ОСОБА_4 при поданні апеляційної скарги
на рішення Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 02
квітня 2014 року було сплачено судовий
збір в сумі 366,08 грн. (а.с. 33).

З огляду на викладене, сплачений
судовий збір в розмірі 366,08 грн. слід
повернути апелянту.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий
збір», ст.ст. 300, 307, 313-315, 317 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Прийняти відмову ОСОБА_4 від
апеляційної скарги на рішення
Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 02
квітня 2014 року та закрити у зв'язку з
цим апеляційне провадження.

Зобов'язати Управління Державного
казначейства в Івано-Франківській
області повернути ОСОБА_4 сплачений ним
згідно квитанції №16568.62.2 від 11.04.2014 року
судовий збір в розмірі 366,08 грн.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Бойчук І.В.

Вакарук В.М.