Справа № 569/3801/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м.
Рівне Рівненський
міський суд Рівненської області в
складі:

головуючий суддя - Харечко С.П.

секретар - Терешкович Ю.М.

з участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди та зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення
моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної шкоди в розмірі 4838.00
гривень та моральної шкоди в розмірі
10000.00 гривень. Свої вимоги обґрунтовує
наступним: 13.09.2013 року позивач керуючи
автомобілем Опель державний номер
НОМЕР_1 рухався зі сторони вул.
Кн.Володимира у напрямку вул.
Грушевського в м. Рівне і допустив
наїзд на пішохода ОСОБА_5, який
переходив дорогу у невстановленому
місці. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди
пішоходу спричинені легкі тілесні
ушкодження, а автомобіль зазнав
механічні пошкодження. Кримінальне
провадження по даній події закрито за
відсутністю в діях позивача складу
кримінального правопорушення.
Постановою Рівненського міського суду
від 31.01.2013 року ОСОБА_5 за ст. 127 КУпАП
визнано винним у порушені ПДР, та
застосовано стягнення у виді
попередження. Оскільки з вини пішохода
ОСОБА_5 пошкоджено автомобіль, який
позивач відремонтував за власні кошти,
останній звернувся з позовом про
відшкодування шкоди з батьків
неповнолітнього ОСОБА_5 Щодо
відшкодування моральної шкоди, вимоги
обґрунтовує тим, що після ДТП
хвилювався, не міг нормально спати,
приймав заспокійливі ліки, деякий час
не міг їздити транспортом, в зв'язку з
чим ніс додаткові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав обгрунтування викладені в
позові, просив позовні вимоги
задовольнити, в задоволенні
зустрічного позову відмовити за його
безпідставністю.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. Вимоги обгрунтовують
тим, що 13.09.2013 року позивач ОСОБА_1
керуючи автомобілем Опель допустив
наїзд на їх сина, в результаті останній
отримав легкі тілесні ушкодження. Вони
як батьки пережили нервовий стрес,
переживали за здоров'я сина. Батько
ОСОБА_2 потрапив на стаціонарне
лікування з діагнозом цукровий діабет,
поніс витрати на лікування в розмірі
1000.00 гривень. Моральну шкоду за
причинені душевні страждання, наслідки
яких продовжуються в результаті
потрапляння їх сина в ДТП оцінили в
розмірі для ОСОБА_2 - 10000.00 грн, для
ОСОБА_3 - 5000.00 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_2 просив суд
зустрічний позов задовольнити, в
задоволені первинного позову ОСОБА_1
відмовити, про що надав суду письмові
заперечення.

ОСОБА_3 до суду не з'явилася , про
розгляд справи була повідомлена
належним чином.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку про відмову в
задоволенні як первинного позову так і
зустрічного позову з слідуючих
підстав.

Судом установлено, що 13 вересня 2013 року
м. Рівне зі сторони вул. Кн. Володимира у
напрямку вул. Грушевського, поблизу
будинку №19 вул. Гагаріна сталася
дорожньо-транспортна пригода,
учасниками якої були транспортний
засіб Опель, державний номер НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_1, який є власником
автомобіля та пішохода
неповнолітнього ОСОБА_5.

Постановою слідчого СВ Рівненського МВ
УМВС України в Рівненській області від
17 грудня 2013 року кримінальне
провадження стосовно даного ДТП -
закрито у зв'язку з відсутністю в діях
учасників дорожньо-транспортної
пригоди, складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286
КК України. Автомобіль Опель, державний
номер НОМЕР_1 повернуто володільцю
ОСОБА_6

Постановою Рівненського міського суду
від 31.01.2014 року, ОСОБА_5 визнано винним у
скоєнні адміністративного
правопорушення за 127 КУпАП , переходив
проїзну частину дороги у
невстановленому місці, та застосовано
стягнення у виді попередження.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України
особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

За змістом зазначеної норми закону до
підстав звільнення від
відповідальності володільця джерела
підвищеної небезпеки належать
заподіяння шкоди внаслідок: а)
непереборної сили; б) умислу
потерпілого.

Поняття непереборної сили
розкривається у ч. 1 ст. 263 ЦК України,
відповідно до якої непереборною силою
визнається надзвичайна або
невідворотна за даних умов подія.
Наявність умислу потерпілого означає
свідоме бажання потерпілого отримати
шкоду завдяки джерелу підвищеної
небезпеки. Інші загальні підстави
звільнення особи від відповідальності
за завдану шкоду, в тому числі
відсутність вини завдавача шкоди, не
застосовуються, якщо шкоду завдано
джерелом підвищеної небезпеки.

Отже відповідальність володільця
джерела підвищеної небезпеки настає
незалежно від його вини.

Згідно з абз. 2 п. 10 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4» у
випадках, коли разом із завданням шкоди
джерелом підвищеної небезпеки (не
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки) завдано також
шкоди джерелу підвищеної небезпеки і
цьому сприяла груба необережність
потерпілого, згідно з положеннями
статті 1193 ЦК України може бути зменшено
розмір відшкодування шкоди
потерпілому. Покладення на нього із цих
підстав відповідальності за шкоду,
завдану при цьому джерелу підвищеної
небезпеки, статтею 1193 ЦК України не
передбачено.

Груба необережність потерпілого є
підставою тільки для зменшення розміру
відшкодування потерпілому за рахунок
володільця джерела підвищеної
небезпеки, однак не тягне за собою
відповідальності потерпілого за
заподіяння шкоди транспортному засобу.

Враховуючи що ОСОБА_1 є власником
автомобіля Опель, державний номер
НОМЕР_1, а зі сторони пішохода
неповнолітнього ОСОБА_5 не встановлено
умислу завдати шкоду джерелу
підвищеної небезпеки, в задоволені
позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В зустрічному позові позивачі просять
стягнути з ОСОБА_1 моральну та
матеріальну шкоду. З матеріалів справи
убачається, що вони не були учасниками
дорожньо-транспортної пригоди, а
ушкоджень зазнав їх син ОСОБА_5

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України,
заподіяна моральна шкода
відшкодовується тій фізичній чи
юридичній особі, права якої були
безпосередньо порушені протиправними
діями чи бездіяльністю винної особи.

Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна
шкода, завдана смертю фізичної особи,
відшкодовується її чоловікові
(дружині), батькам (усиновлювачам),
дітям (усиновленим), а також особам, які
проживали з нею однією сім'єю.

Таким чином, вищенаведеними правовими
нормами передбачено відшкодування
моральної шкоди, завданої протиправною
поведінкою іншої особи безпосередньо
фізичній особі, та у разі смерті
потерпілого - членам сім'ї чи близьким
родичам.

Вимоги позивачів про стягнення з
відповідача на їх користь матеріальної
та моральної шкоди за ушкодження
здоров'я їх сина внаслідок ДТП не
ґрунтуються на законі та задоволенню
не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 10, 60, 82, 88, 212-215 Цивільно
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення
моральної та матеріальної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд з
поданням в десятиденний строк
апеляційної скарги з дня проголошення
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
С.П.Харечко