Справа № 301/2125/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"14" жовтня 2014 р.
м. Іршава

Іршавський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючої судді Сойми М.М., при
секретарі Сак А.П., з участю
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Іршава цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовною заявою до відповідача про
стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги мотивує тим, що він
та відповідач ОСОБА_3 16 серпня 2011 року
уклали договір позики на суму 460 000, 00
гривень. Він передав відповідачу
вказану суму, а останній у свою чергу
написав відповідну розписку, згідно
якої зобов'язався повернути вказану
суму протягом 30-ти днів до 15 вересня 2011
року. Відповідач зобов'язання по
договору не виконав, грошей не
повернув. З врахуванням приписів ст. 625
ЦК України, просить стягнути з
відповідача на його користь 460 000, 00
гривень заборгованості за договором
позики, 56 120, 00 грн. інфляційного
збільшення на суму боргу за весь час
прострочення за період з 16 вересня 2011
року по 12 серпня 2014 року, а також 3%
річних від простроченої суми в розмірі
40 152, 33 грн. процентів від суми позики за
аналогічний період та судові витрати
по справі.

Представник позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги
позову підтримав в повному обсязі та
просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні вимоги позову не визнав та
пояснив, що дану розписку він написав
власноручно, однак грошей він від
позивача не отримував, оскільки
вказану розписку він написав як
гарантію за придбання та перевезення
його водієм товару для позивача. Він
неодноразово просив позивача
повернути йому оригінал розписки,
однак, останній розписку не повернув, а
послався на її втрату. Із заявами до
правоохоронних органів чи до суду з
приводу недійсності вказаної розписки
він не звертався. Просить в позові
відмовити.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
показав, що він перебуває у трудових
правовідносинах із відповідачем
ОСОБА_3 на підставі трудового договору.
Він був присутній під час написання
ОСОБА_3 розписки, точну дату написання
не пам»ятає, а пригадує, що це було
приблизно у серпні 2012 року і вказана
розписка була написана в якості
гарантії за перевезення ОСОБА_3 товару,
гроші ОСОБА_1 ОСОБА_3 не передавав у його
присутності.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
показав, що він працював водієм у
ОСОБА_3, про розписку йому відомо зі
слів відповідача. Йому також відомо, що
розписка ОСОБА_3 була написана як
гарантія за перевезення товару, а гроші
за придбання товару йому передавав
відповідач.

Заслухавши учасників судового
розгляду та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовну заяву
слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом.

Правовідносини, які склалися між
сторонами, регулюються нормами
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа незалежно від суми.

На виконання зазначених вимог
закону та на підтвердження позову
позивачем надано письмову розписку від
16 серпня 2011 року, оригінал якої
оглянуто в судовому засіданні та
приєднано до матеріалів справи, та
відповідно до якої відповідач по
справі ОСОБА_3 позичив від позивача
ОСОБА_1 460 000, 00 гривень (Чотириста
шістдесят тисяч гривень) 16 серпня 2011
року у м. Іршаві та зобов'язався
повернути позику у 30-денний термін.
Вказаним доказом доведено, що між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір
позики, відповідно до якого останній
отримав у борг 460 000, 00 гривень, що також
підтверджується відповідною
розпискою.

Однак, відповідач порушив умови
договору позики, які відповідно
передбачають права та обов'язки сторін
між собою, і не повернув суму позики в
розмірі 460 000, 00 гривень.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Доводи відповідача про те, що хоч він
і писав власноручно розписку, однак,
грошей від позивача не отримував не
заслуговують на увагу суду з підстав,
висловлених у правовій позиції з цього
питання Верховним судом України у
правовому висновку у спорі про
стягнення боргу за договором позики в
ухвалі Верховного Суду України від 18
вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13,
предметом якої був спір про стягнення
боргу за договором позики. При розгляді
цієї справи Верховний Суд України
зробив правовий висновок про те, що
письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику. Отже, написавши
розписку, відповідач підтвердив
отримання у позивача коштів у сумі 460 000
гривень.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК
України кредитор, прийнявши виконання
зобов'язання, повинен на вимогу
боржника видати йому розписку про
одержання виконання частково або в
повному обсязі. Якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає прострочення кредитора.

Оскільки оригінал розписки
знаходиться у позивача і останній не
надавав ОСОБА_3 жодної розписки про
отримання від нього суми коштів в
розмірі 460000, 00 гривень чи товару на
вказану суму, то суд вважає, що доводи
відповідача про повернення позивачу
боргу у виді придбаного товару ніякими
належними доказами не стверджені.

Щодо вказаного договору позики діє
презумпція правомірності правочину
відповідно ст. 204 ЦК України, оскільки
вказаний договір не визнаний судом
недійсним і як ствердив відповідач в
судовому засіданні з позовом до суду
щодо визнання вказаного договору
позики недійсним він не звертався.

Згідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок у встановлений в зобов'язанні
термін його виконання.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Стаття 1049 частина 1 ЦК України
передбачає обов'язок позичальника
повернути позикодавцеві позику у строк
та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ч.1 ЦК
України: "Якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу".

Зі змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України
вбачається, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За змістом цієї норми закону
нарахування інфляційних втрат на суму
боргу та трьох процентів річних
входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника за
прострочення грошового зобов'язання,
оскільки виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відповідач в справі не
виконав своїх договірних зобов'язань
по договору позики і не повернув
позивачу у визначений у розписці строк
суму боргу в розмірі 460 000 гривень, а
тому, вимога позивача про стягнення з
відповідача на його користь 460 000, 00
гривень заборгованості за договором
позики, 56 120, 00 грн. інфляційного
збільшення на суму боргу за весь період
прострочення з 16 вересня 2011 року по 12
серпня 2014 року, а також 3% річних від
простроченої суми в розмірі 40 152, 33 грн.
за період прострочення з 16 вересня 2011
року по 12 серпня 2014 року є підставною і
підлягає до задоволення. Детальні
розрахунки суми позову містяться в
матеріалах справи (а. с. 6).

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України з відповідача підлягають
стягненню на користь позивача судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
3 654,00 гривні.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України,
ст.ст. 204, 526, 527, 530, 545, 611, 625, 1046 - 1050 ЦК
України,

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 556
272, 33 гривень (П'ятсот п'ятдесят шість
тисяч двісті сімдесят дві гривні 33
копійки) боргу та 3654, 00 гривень (Три
тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні
00 копійок) судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Іршавський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча суддя:

Сойма М.М.