Жмеринський міськрайонний суд
Вінницької області в складі:
головуючого судді Заярного А.М.,
за участі секретаря Буга Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів за
19.03.2014 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
цим позовом в якому вказав, що 02.11.2009 він
надав в позику відповідачу ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 2500 доларів США, що
на день подачі позову до суду за курсом
грн.. Про отримання коштів відповідач
надав позивачу відповідну розписку, в
якій зобов'язався повернути позику до
31.12.2009. Відповідач частково виконав
умови договору позики, повернувши
позивачу 100 доларів США 01.12.2012. З того
часу відповідач борг не повертає під
Позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь суму
позики в розмірі 2400 доларів США, що
26.05.2014 представником позивача до суду
направлено заяву про збільшення
позовних вимог в зв'язку з підвищенням
курсу долара США по відношенню до
національної валюти, яка були прийнята
судом, в якій представник просила суд
стягнути з відповідача на користь
позивача суму позики в розмірі 2400
судові витрати.
26.05.2014 сторони в судове засідання не
з'явились. Представник позивача подала
заяву про розгляд справи у її
відсутність, не заперечувала проти
заочного розгляду справи.
Відповідач у відповідності до ст. 74 ЦПК
України належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи
направленням повістки в с удове
засідання не з'явився. Причин неявки
суду не повідомив, заяви про розгляд
справи у його відсутність, про
відкладення розгляду справи, про
застосування строків давності не
Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Суд, на підставі ст.ст. 224, 225 КПК України,
зі згоди представника позивача
постановив ухвалу про заочний розгляд
справи.

Дослідивши матеріали справи суд
приходить до висновку щодо позов
підлягає задоволенню зважаючи на таке.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно розписки від 02.11.2009 відповідач -
ОСОБА_2 взяв в борг у позивача - ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 2500 доларів США, які
зобов'язався повернути до 31.12.2009 (а.с.5).

Як стверджує позивач у позовній заяві
відповідач частково виконав умови
договору позики, повернувши позивачу 100
доларів США 01.12.2012. З того часу
відповідач борг не повертає під
різними приводами.

За договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та тої ж
якості. Договір позики є укладений з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками
(ст. 1046 ЦК України).

У відповідності до вимог ст. 1047 ЦК
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості грошей.

Таким чином, між позивачем
(позикодавцем) - ОСОБА_1 та відповідачем
- ОСОБА_2 (позичальником) був укладений у
письмовій формі договір позики грошей,
який підтверджується розпискою, як
того вимагає закон (а.с.5).

Проте позичальник, він же відповідач
ОСОБА_2, порушив умови договору позики
та вимоги ст. 1049 ЦК України, які
кореспондується з вимогами ст. 530 цього
Кодексу - позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що бути
передані йому позикодавцем) у строк та
порядку, що встановлені договором.

Отже відповідач ОСОБА_2, будучи
позичальником, порушив умови договору
позики, що підтверджується розпискою,
та не повернув отримані ним в борг
кошти в строки визначені договором,
тобто до 31.12.2009.

За загальними правилами виконання
зобов'язань, а саме ст. 525 ЦК України -
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(належне виконання).

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності
за

неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 545 ЦК України, прийнявши
виконання зобов'язання, кредитор
повинен на вимогу боржника видати йому
розписку про одержання виконання
частково або в повному обсязі. Якщо
боржник видав кредиторові борговий
документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен визнати
про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документу у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

Таки чином, відповідач ОСОБА_2 як
позичальник (боржник) не виконав взятих
на себе зобов'язань за договором
позики, які власноручно виклав в даній
ним розписці, а саме не повернув 31.12.2009
на вимогу позивача (кредитора) ОСОБА_1
отримані в борг грошові кошти в повній
сумі 2500 доларів США, що
підтверджується борговим документом
(розпискою), яка по даний час
знаходиться у позивача.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Згідно
з ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу; докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі; доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір;
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Позивачем надано суду належні та
допустимі докази в обґрунтування своїх
позовних вимог, що дають суду підстави
задовольнити позов повністю стягнувши
з відповідача на користь позивача
заявлену суму боргу в розмірі 2400
доларів США, (з урахуванням повернутих
100 дол. США 01.12.2012), що в національній
валюті складає 28116 грн..

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути судові витрати пропорційно
задоволених вимог.

На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 545, 610, 625, 1046,
1047, 1048, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.
3, 6, 8, 10, 11, 27, 58, 60, 61, 74, 77, 88, 169, 208, 209, 212-215,
224, 225 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованого:
АДРЕСА_1, ідентифікаційний № згідно
довідки Міністерства доходів
невідомий, на користь ОСОБА_1 суму боргу
в розмірі 28116 (двадцять вісім тисяч сто
шістнадцять) грн., що еквівалентно 2400
(дві тисячі чотириста) доларам США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 281 (двісті
вісімдесят одну) грн. 60 коп..

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Жмеринський
міськрайонний суд Вінницької області.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Жмеринського

міськрайонного суду
А.М. Заярний