Справа № 466/5634/13
Головуючий у 1 інстанції: Глинська
Провадження № 22-ц/783/3605/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Крайник Н.П.

суддів - Курій Н.М., Мельничук О.Я.

секретаря Данилик І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 11 березня 2014 року, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулись в суд з позовом до ОСОБА_2
про стягнення збитків та відшкодування
моральної шкоди. В обґрунтування вимог
посилався на те, що у квартирі АДРЕСА_1
проживала його мати, брат - відповідач у
справі та сестра ОСОБА_4 - інвалід І-ої
групи з дитинства з психічним
захворювання, котра у 2012 році була
визнана судом недієздатною. Усі
документи хворої сестри зберігались у
матері, однак після її смерті у грудні
2009 року ОСОБА_3 забрав сестру на
постійне проживання до себе - у
квартиру АДРЕСА_2, а документи сестри, а
саме паспорт, пенсійне посвідчення та
свідоцтво про народження залишились у
відповідача. Вказані документи
останній категорично відмовився
повернути. Внаслідок незаконного
утримування документів сестра понесла
значні збитки, які були пов'язані з
неможливістю оформити належну сестрі
соціальну допомогу, як інваліду.
Водночас через такі незаконні дії
відповідача сестра зазнала моральних
страждань.

Заявою від 14.08.2013 року позовні
вимоги уточнив та в кінцевому просив
ухвалити рішення, яким стягнути зі
ОСОБА_2 на користь недієздатної особи
ОСОБА_4 збитки в розмірі 21 589 грн.,
понесених у зв'язку з неможливістю
оформити пенсію по втраті годувальника
після смерті матері, 10 794 грн. 50 коп.
збитків, понесених у зв'язку з
неможливістю оформлення документів
для переходу з пенсії по інвалідності
на більш високу за розміром соціальну
допомогу, 10 000 грн. в якості
відшкодування моральної шкоди через
неотримання належного лікування та 13
000 грн. в якості відшкодування
моральної шкоди, пов'язаної з
необхідністю витребування в
примусовому порядку від відповідача
особистих документів, а разом 55 383 грн.
50 коп.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 11 березня
2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_3 в інтересах недієздатної особи
ОСОБА_4 21 589 грн. збитків, понесених у
зв'язку з неможливістю оформити пенсію
по втраті годувальника, 10 794 грн. 50 коп.
збитків, понесених у зв'язку із
неможливістю оформлення документів
для переходу з пенсії по інвалідності
на більш високу за розміром соціальну
допомогу та 2 000 грн. моральної шкоди, що
разом складає 34 383 грн. 50 коп.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач.

Вважає зазначене рішення таким,
що не відповідає нормам матеріального
та процесуального права, а також
фактичним обставинам справи, оскільки
судом не були повністю встановлені всі
обставини, які мають значення для
справи, а деякі з обставин, які мають
значення для справи були встановлені
неправильно. Зокрема, судом не було
враховано той факт, що позивач обманним
шляхом, забрав до себе сестру - ОСОБА_4, з
якою він проживав, доглядав та
піклувався. Зазначає, що при поданчі
позову позивач зловживав своїми
повноваженнями як опікуна і діяв не в
інтересах недієздатної сестри, а у
власних, для свого збагачення. Вважає,
що діяв правомірно, не віддаючи ОСОБА_3
документів сестри, оскільки для цього
не було законних підстав, позивач не
був офіційним опікуном, ніколи не
цікавився її станом здоров'я, не
допомагав йому та покійній матері,
доглядати за сестрою. Також судом не
було враховано той факт, що фактично
жодних збитків у зв'язку з неможливістю
отримання соціальних виплат, право на
які має ОСОБА_4 як інвалід І групи,
сестрі не було завдано, оскільки після
відновлення документів, ОСОБА_3 отримав
на ім'я сестри всі належні кошти за
минулий час. Вважає, що жодної
моральної шкоди його сестрі внаслідок
його дій завдано не було, а навпаки,
ОСОБА_3 перешкоджав йому в оформленні
опікунства.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

Матеріалами справи встановлено,
що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється
інвалідом з дитинства, І-ої групи,
хворіє психічним захворюванням. До дня
смерті своєї матері, ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року проживала
разом з нею за адресою: АДРЕСА_1. Також
за цією адресою проживав і надалі
продовжує проживати ОСОБА_2, відповідач
по справі, який являється рідним братом
ОСОБА_4

У грудні 2009 року, у зв'язку з
незадовільними умовами проживання,
ОСОБА_3 забрав ОСОБА_4 на проживання до
себе по АДРЕСА_2. Усі документи,
приналежні ОСОБА_4, а саме паспорт
громадянина України, пенсійне
посвідчення та свідоцтво про
народження залишились у ОСОБА_2 На
неодноразові звернення ОСОБА_3 про
надання документів, для оформлення
соціальних виплат, ОСОБА_2 відмовляв.
Зазначене підтверджується
неодноразовими зверненнями ОСОБА_3 до
правоохоронних органів м. Львова, ЛКП
«Янів-405», а також наявною в матеріалах
справи перепискою. Про дані обставини
не заперечили сторони при розгляді
справи в апеляційній інстанції.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 14 вересня
2012 року за заявою ОСОБА_3,
заінтересовані особи - орган опіки та
піклування Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано
недієздатною та встановлено над нею
опіку.

Із долученої до цивільної справи,
справи №1328/8728/12 про призначення
опікуном недієздатної фізичної особи,
вбачається, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 14 червня 2013 року за поданням
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради в інтересах
ОСОБА_4, заінтересованої особи ОСОБА_3,
ОСОБА_2, прокурора Шевченківського
району м. Львова, ОСОБА_3 призначено
опікуном недієздатної ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалюючи оскаржуване рішення,
суд першої інстанції вірно визначився
з характером спірних правовідносин та
правильно виходив з того, що ст. 1 Закону
України «Про державну соціальну
допомогу інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам» право на державну
соціальну допомогу мають інваліди з
дитинства і діти-інваліди віком до 18
років. Інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам, які мають одночасно
право на державну соціальну допомогу
відповідно до цього Закону, на пенсію
та на державну соціальну допомогу
згідно із Законом України «Про
державну соціальну допомогу особам,
які не мають права на пенсію, та
інвалідам», призначається за вибором
інвалідів з дитинства (законних
представників інвалідів з дитинства,
визнаних недієздатними, та
дітей-інвалідів) державна соціальна
допомога відповідно до цього Закону
або пенсія чи державна соціальна
допомога згідно із Законом України
«Про державну соціальну допомогу
особам, які не мають права на пенсію, та
інвалідам».

Статтею 2 цього ж Закону інваліду
з дитинства І групи призначається
державна соціальна допомога в розмірі
100 відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.
Прожитковий мінімум визначається
відповідно до Закону України «Про
прожитковий мінімум» та щорічно
затверджується Верховною Радою
України за поданням Кабінету Міністрів
України і періодично переглядається
відповідно до зростання індексу
споживчих цін разом з уточненням
показників Державного бюджету України.

Судом вірно взято до уваги
положення ст. 3 цьго ж закону, якою
передбачено що інвалідам з дитинства,
віднесеним до підгрупи Б І групи
встановлюється надбавка на догляд за
ними в розмірі 50 відсотків
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Однак колегія суддів не
погоджується з висновком суду про те,
що стягнення збитків за період з
грудня 2009 року по квітень 2012 року є
належно обґрунтованим. Зокрема,
колегія суддів враховує, що ОСОБА_2,
відповідач по справі, маючи пакет
документів та бажаючи використати
право щодо призначення його опікуном
над недієздатною ОСОБА_4 у березні 2010
року звертався в суд із заявою про
визнання ОСОБА_4 недієздатною,
встановленні над нею опіки та
призначення опікуна /справа №2о-3/11/.
Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Львова від 18 листопада 2011 року
заяву ОСОБА_2. залишено без розгляду.

Колегія суддів вважає, що саме з
часу постановлення зазначеної ухвали
необхідно відраховувати відлік часу,
коли ОСОБА_2 безпідставно утримував у
себе та не надавав ОСОБА_3 документів
для оформлення пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

З врахуванням наведеного, судова
колегія приходить до висновку, що саме
за період з 1 грудня 2011 року по 30 квітня
2012 року необхідно стягнути
недоотриману ОСОБА_4 соціальну
допомогу, розмір якої, згідно поданих
позивачем розрахунків складатиме 6 156
грн.

За наведених мотивів, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
оскаржуване рішення в частині
стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 в
інтересах недієздатної особи ОСОБА_4 21
589 грн. збитків, понесених у зв'язку з
неможливістю оформити пенсію по втраті
годувальника, 10 794 грн. 50 коп. збитків,
понесених у зв'язку із неможливістю
оформлення документів для переходу з
пенсії по інвалідності на більш високу
за розміром соціальну допомогу
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення про стягнення з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 в інтересах
недієздатної особи ОСОБА_4
недоотриманої ОСОБА_4 соціальну
допомогу за період з 1 грудня 2011 року по
30 квітня 2012 року в розмірі 6 156 грн.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
моральної шкоди, то колегія суддів
вважає такий належно обґрунтованим.
Зокрема, судом вірно враховано
положення ст.1167 ЦК України, якою
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Враховуючи доведеність позивачем у
суді протиправної поведінки
відповідача, глибину душевних
страждань, які проявились у
позбавленні та неможливості
призначення належних ОСОБА_4 виплат,
колегія суддів вважає, що розмір
моральної шкоди, визначений судом у
розмірі 2 000 грн. є розумним, виваженим
та справедливим.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст.
307, п.4 ч.1, ч.3 ст. 309, ст. 313, ст. 316, ст. 317 ЦПК
України , колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського суду м.
Львова від 11 березня 2014 року в частині
стягнення моральної шкоди в розмірі 2
000 грн. залишити без змін.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 11 березня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_3 в інтересах недієздатної особи
ОСОБА_4 завданих збитків скасувати, та
в цій частині ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 в
інтересах недієздатної особи ОСОБА_4 6
156 грн. недоотриманої соціальної
допомоги.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, може бути оскарженим у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Крайник Н.П.

Судді:
Курій Н.П.

Мельничук О.Я.