АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/4057/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1602/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка
О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі
Дубовій М.В.,

з участю представника
позивача ОСОБА_1,

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», ОСОБА_6, треті
особи - виконавчий комітет
Хмельницької міської ради, ОСОБА_7,
приватний нотаріус Хмельницького
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
про визнання договору іпотеки
недійсним за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 13 червня 2014 року,

встановила:

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом в інтересах
неповнолітнього внука ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до публічного
акціонерного товариства «КРЕДІ
АГРІКОЛЬ БАНК» (далі - ПАТ «КРЕДІ
АГРІКОЛЬ БАНК»), ОСОБА_6, треті особи -
виконавчий комітет Хмельницької
міської ради (далі - орган опіки та
піклування), ОСОБА_7, про визнання
договору іпотеки недійсним.

ОСОБА_3 зазначив, що 21 лютого 2008
року ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» і його
син ОСОБА_6 уклали договір іпотеки №
21/Ю-2-КЛ, посвідчений приватним
нотаріусом Хмельницького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 (далі -
приватний нотаріус ОСОБА_8), за умовами
якого ОСОБА_6 у забезпечення виконання
своїх обов'язків за кредитним
договором № 21/Ю-2-КЛ від 20 лютого 2008 року
передав в іпотеку банку належну йому на
праві власності квартиру АДРЕСА_1 (далі
- квартира). На час укладення банком і
ОСОБА_6 договору іпотеки неповнолітній
син останнього ОСОБА_4 був
зареєстрований і постійно проживав у
квартирі, тому для вчинення цього
правочину потрібна була попередня
згода органу опіки та піклування.
Відповідачі не одержали такої згоди,
внаслідок чого договір іпотеки
суперечить положенням ст. 12 Закону
України від 2 червня 2005 року № 2623-ІV
«Про основи соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей»
(далі - Закон № 2623-ІV), ст.ст. 17, 18 Закону
України від 26 квітня 2001 року №
2402-ІІІ «Про охорону дитинства» (далі -
Закон № 2402-ІІІ) і є недійсним в силу
ст.ст. 203 215 ЦК України.

У зв'язку з цим, ОСОБА_3 просив суд:
визнати договір іпотеки від 21
лютого 2008 року № 21/Ю-2-КЛ, укладений ПАТ
«КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_6 і
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_8, недійсним; скасувати державну
реєстрацію цього договору, за яким
ОСОБА_6 передав в іпотеку банку
квартиру, зобов'язати реєстраційну
службу Хмельницького міськрайонного
управління юстиції вилучити записи про
її обтяження з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
та Державного реєстру іпотек.

Суд залучив приватного нотаріуса
ОСОБА_8 до участі у справі як третю
особу, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 13 червня 2013 року в позові
відмовлено.

Суд керувався тим, що оспорюваний
правочин відповідає вимогам закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної
скарги, представник ПАТ «КРЕДІ
АГРІКОЛЬ БАНК» ОСОБА_2 зазначив, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Відповідач ОСОБА_6, треті особи -
ОСОБА_7, орган опіки та піклування,
приватний нотаріус ОСОБА_8, які в
установленому порядку оповіщені про
час і місце судового засідання, до суду
не з'явились. Приватний нотаріус ОСОБА_8
подала апеляційному суду письмові
заперечення проти апеляційної скарги.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом з тим, зазначеним вимогам
закону оскаржуване рішення не
відповідає.

Суд першої інстанції не в повній
мірі з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, не застосував
закон (ст.ст. 29, 405 ЦК України; ст. 177 СК
України; ст. 3 Закону України від 11
грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» (далі - Закон №
1382-ІV), який підлягав застосуванню, та не
дотримався положень ст. 212 ЦПК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи, порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Встановлено, що з 26 грудня 1995 року
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 перебувають у
зареєстрованому шлюбі, в якому
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4

21 лютого 2008 року акціонерне
товариство «Індустріально-експортний
банк», яке в подальшому змінило свою
назву на ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», і
ОСОБА_6 уклали договір іпотеки №
21/Ю-2-КЛ, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_8, згідно якого ОСОБА_6
за письмовою згодою ОСОБА_7 в
забезпечення виконання своїх
обов'язків за кредитним договором №
21/Ю-2-КЛ від 20 лютого 2008 року передав в
іпотеку банку належну йому на праві
власності квартиру.

Зазначені обставини визнані
сторонами та підтверджуються наявними
в справі письмовими доказами.

Статтею 1 Закону України від 5
червня 2003 року № 898- ІV «Про іпотеку»
(далі - Закон № 898- ІV) встановлено, що
іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

В силу ст. 3 Закону № 1382-ІV (в
редакції на час виникнення спірних
відносин) місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; реєстрація - внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації.

Місцем проживання фізичної особи
є житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. Місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає (ч.ч. 1, 4
ст. 29 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 405 ЦК
України, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Частиною 2 статті 177 СК України
визначено, що батьки малолітньої
дитини не мають права без дозволу
органу опіки та піклування вчиняти
такі правочини щодо її майнових прав:
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, в тому числі
договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири; видавати
письмові зобов'язання від імені дитини;
відмовлятися від майнових прав дитини.

У відповідності до ч. 3 ст. 17, ч. 3 ст.
18 Закону № 2402-ІІІ (в редакції на час
виникнення спірних відносин) батьки
або особи, які їх замінюють, не мають
права без дозволу органів опіки і
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання. Органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей при відчуженні
жилих приміщень та купівлі нового
житла.

З приписів ст. 12 Закону № 2623-ІV (в
редакції на час виникнення спірних
відносин) убачається, що держава
охороняє і захищає права та інтереси
дітей при вчиненні правочинів щодо
нерухомого майна. Неприпустимо
зменшення або обмеження прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь-яких правочинів
стосовно жилих приміщень. Органи опіки
та піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей.
Для здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування. Посадові особи органів
опіки та піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при наданні згоди на вчинення
правочинів щодо належного дітям
нерухомого майна.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України (в
редакції на час виникнення спірних
відносин), зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п. 8 постанови від
6 листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
відповідно до частини першої статті 215
ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

На час укладення відповідачами
договору іпотеки № 21/Ю-2-КЛ від 21 лютого
2008 року ОСОБА_4 не досяг десятирічного
віку.

З довідки № 35/740 від 20 березня 2014
року (а.с. 36), виданої управлінням
Державної міграційної служби в
Хмельницькій області, яке відповідно
до ст. 11 Закону № 1382-ІV є органом
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації місяця проживання
фізичних осіб в області, убачається що
в період з 21 жовтня 2005 року до 16 серпня
2010 року ОСОБА_4 разом з батьками був
зареєстрований у квартирі.

Та обставина, що на час укладення
відповідачами оспорюваного договору
(21 лютого 2008 року) місце проживання
малолітнього ОСОБА_4 зареєстровано в
квартирі також підтверджуються:
довідками об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від
26 лютого 2014 року № 128 (а.с. 9, 37) і 10
березня 2014 року № 130 (а.с. 38); формою №
16 паспортного обліку ОСОБА_7 і ОСОБА_6
(а.с. 80, 81).

Паспорти громадян України на ім'я
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (а.с. 34-35, 69-78, 90, 100)
містять інформацію про те, що станом на
21 лютого 2008 року останні були
зареєстровані в квартирі та мають сина
ОСОБА_9, 1998 року народження.

В судовому засіданні свідки
ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
підтвердили, що з 2005 року та по
теперішній час неповнолітній ОСОБА_4
постійно проживає в квартирі.

Довідка ОСББ «Ковчег» без номера
і дати (а.с. 27), яка була подана ОСОБА_6
приватному нотаріусу ОСОБА_8 для
укладення договору іпотеки, вказує, що
на той момент малолітній ОСОБА_4 не був
зареєстрований і не проживав у
квартирі. Разом із тим, свідок ОСОБА_12
пояснив, що його підпис на цій довідці в
графі директор ОСББ «Ковчег»
сфальсифікований.

Отже, досліджені у справі докази
достовірно підтверджують ту обставину,
що на час укладення ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ
БАНК» і ОСОБА_6 договору іпотеки №
21/Ю-2-КЛ від 21 лютого 2008 року малолітній
ОСОБА_4 мав право на користування
квартирою відповідно до закону.

Відповідачі вчинили договір
іпотеки без згоди органу опіки та
піклування, тому цей правочин
суперечить вимогам чинного
законодавства та в силу ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст.
215 ЦК України є недійсним.

Недобросовісність дій ОСОБА_6,
який приховав наявність майнового
права малолітнього сина ОСОБА_4 на
предмет іпотеки, не може бути підставою
для відмови в позові, оскільки
оспорюваний правочин порушує права та
законні інтереси дитини, які мають бути
відновлені. Даний висновок
узгоджується з нормам Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
схваленої резолюцією Генеральної
Асамблеї Організації об'єднаних Націй
№ 50/115 від 21 грудня 1995 року,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ.

З огляду на викладене,
апеляційний суд дійшов висновку, що
договір іпотеки № 21/Ю-2-КЛ від 21 лютого
2008 року, укладений ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ
БАНК» і ОСОБА_6, слід визнати недійсним.

У разі визнання іпотечного
договору недійсним іпотека
припиняється (ч. 1 ст. 17 Закону № 898- ІV),
тому в силу ст.ст. 4, 19 Закону України від
1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» має бути
припинено обтяження квартири.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 13 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Договір іпотеки від 21 лютого 2008
року № 21/Ю-2-КЛ, укладений акціонерним
товариством «Індустріально-експортний
банк» та ОСОБА_6, і посвідчений
приватним нотаріусом Хмельницького
міського нотаріального округу ОСОБА_8
(реєстраційний № 1187), визнати
недійсним.

Припинити обтяження квартири
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_6 (реєстраційний номер об'єкту
7702001): у Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
за № 6643562 (24 березня 2014 року запис було
перенесено до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно за №
5079736); у Державному реєстрі іпотек за №
6643501 (24 березня 2014 року запис було
перенесено до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно за №
5079671).

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції -
Порозова І.Ю.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 27