Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №2-217/12
Головуючий у 1-й інст.
Мокрецький Віктор Іванович
Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі апеляційну
скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2, на рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 28 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Зарічанської
сільської ради Житомирського району,
третя особа - управління Держкомзему у
Житомирському районі, про визнання
недійсними рішення сільської ради про
передачу земельної ділянки у приватну
власність, державного акта на право
власності на земельну ділянку та
договору дарування земельної ділянки,
-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом, в якому зазначив, що
йому на праві приватної власності
належить ? частина житлового будинку,
а також земельна ділянка, площею 0,0411 га,
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, розташовані в
АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3, який є його
сусідом, на підставі договору
дарування набув право власності на
земельну ділянку, площею 0,1262 га,
призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1. До відчуження
вказана земельна ділянка належала
ОСОБА_4, на ім'я якої 12 травня 2009 року був
виданий державний акт на підставі
рішення Зарічанської сільської ради
від 22 квітня 2008 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_4 померла.

При передачі вказаної земельної
ділянки у власність ОСОБА_4 були
порушені вимоги земельного
законодавства, оскільки державний акт
був виготовлений на земельну ділянку,
площею 0,0110 га, яка раніше
використовувалась як проїзд та
належить до земель Зарічанської
сільської ради.

На даний час позивач позбавлений
можливості належним чином
користуватися належною йому земельною
ділянкою, оскільки проїзд
автотранспорту є обмеженим.

Окрім того, при вирішенні питання
про передачу спірної земельної ділянки
у приватну власність ОСОБА_4 були
порушені вимоги ст. ст. 118, 143 ЗК України,
оскільки відсутній проект землеустрою
та земельна ділянка загального
користування використовується не за
цільовим призначенням.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_2,
уточнивши позовні вимоги, просив
визнати недійсними рішення
Зарічанської сільської ради від 22
квітня 2008 року в частині передачі
ОСОБА_4 у власність земельної ділянки
площею 0,1262 га , державний акт на право
власності на земельну ділянку, виданий
на її ім'я, а також договір дарування
земельної ділянки, укладений 16
листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням Житомирського
районного суду Житомирської області
від 28 квітня 2014 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В поданій до суду апеляційній
скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах
позивача, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення, ухваливши нове, яким
задовольнити позовні вимоги. Зокрема,
зазначає, що суд безпідставно не взяв
до уваги наявний в матеріалах справи
акт, який свідчить про недотримання
вимог земельного законодавства при
вирішенні питання про передачу спірної
земельної ділянки у власність ОСОБА_4

Окрім того, суд не надав належної
оцінки поясненням спеціаліста -
працівника управління Держкомзему у
Житомирському районі, який зазначив, що
згідно із даними книги записів до
викопіровки плану-схеми села Зарічани
за 1955 рік, частина земельної ділянки,
орієнтовною площею 0,0110 га, яку
приватизувала ОСОБА_4, є землею
загального користування та
розташована на межі вулиці і провулку.

В судовому засіданні ОСОБА_1
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, зауваживши, що на
даний час спірна земельна ділянка не
облаштована будь-якою огорожею. Проте,
ОСОБА_3 має можливість в будь-який час
встановити паркан, що свідчитиме про
порушення прав позивача в майбутньому.
Окрім того, навіть за відсутності
огорожі, відповідачами не надано
належних та допустимих доказів того, що
позивач має вільний доступ до належної
йому земельної ділянки.

Представники ОСОБА_3 в судовому
засіданні зазначили, що матеріали
справи не містять доказів, які б
свідчили про порушення прав позивача
внаслідок передачі у власність ОСОБА_4
спірної земельної ділянки. Належні
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельні ділянки не є
суміжними. Відсутність будь-якої
огорожі на спірній земельній ділянці
забезпечує вільний проїзд
автотранспорту, оскільки відстань між
приватизованими земельними ділянками
в цьому місці становить 4,5 м. Зазначені
обставини, на їхню думку, свідчать про
те, що позовні вимоги є
необгрунтованими.

Представник Зарічанської
сільської ради в судовому засіданні не
визнав апеляційну скаргу, оскільки
передача земельної ділянки у власність
ОСОБА_4 була здійснена з дотриманням
вимог чинного законодавства. ОСОБА_4 ще
з 2000 року користувалася земельною
ділянкою, площею 0,14 га, по АДРЕСА_1, яка
була їй передана у постійне
користування із земель запасу
сільської ради. В подальшому, з
урахуванням земель загального
користування, остаточний розмір
переданої їй у приватну власність
земельної ділянки становив 0,1262 га.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 152 ЗК України,
зокрема, передбачено, що власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

За правилами ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
за винятком випадків, встановлених
статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що
позивачеві на праві приватної
власності належить ? частина житлового
будинку, а також земельна ділянка,
площею 0,0411 га, для будівництва та
обслуговування житлового будинку, які
розташовані в АДРЕСА_1. Вказана
обставина підтверджується копією
договору купівлі-продажу, укладеного
між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 12 травня 2009 року
та посвідченого приватним нотаріусом
Житомирського районного нотаріального
округу ОСОБА_6 ( т.1 , а. с. 9).

Наявний в матеріалах справи
договір дарування, укладений 16
листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
свідчить про те, що останній набув
право власності на земельну ділянку,
площею 0,1262 га, призначену для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, яка розташована в
АДРЕСА_1 ( а.с. 61, т.2 ).

Вказана земельна ділянка була
передана ОСОБА_4 на підставі рішення
Зарічанської сільської ради від 22
квітня 2008 року. 12 травня 2009 року на її
ім'я був виданий державний акт на право
власності на цю земельну ділянку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла.

Матеріали справи містять лист
Зарічанської сільської ради від 7
серпня 2009 року за №459 про те, що за
заявою ОСОБА_2 було здійснене
обстеження земельної ділянки
загального користування по АДРЕСА_1,
яка є під'їздом до належної позивачеві
земельної ділянки. Зокрема, було
встановлено, що на частину земельної
ділянки загального користування
виготовлений державний акт на ім'я
ОСОБА_4.(а.с.13, т.1).

Обгрунтовуючи позовні вимоги,
ОСОБА_2 послався на акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 19 серпня 2010 року за
№31053, зміст якого свідчить про те, що
ОСОБА_4 було передано у приватну
власність земельну ділянку загального
користування, орієнтовною площею 0,0110
га. ( а.с.14, т.1). При цьому, зазначений акт
не містить точної вказівки на розмір
земельної ділянки загального
користування, яка була передана у
приватну власність, а також відсутній
план-схема. За таких обставин, вказаний
акт не відповідає вимогам ст. 59 ЦПК
України щодо допустимості доказів у
цивільному процесі. Клопотань про
проведення відповідної судової
експертизи позивачем не було заявлено.

Залучений до участі у справі в
якості спеціаліста працівник
управління Держкомзему у
Житомирському районі пояснив, що книги
записів ( розшифровик) до викопіровки
плану села Зарічани не містять
інформацію про передачу земельної
ділянки загального користування у
приватну власність ОСОБА_4

Окрім того, наявний в матеріалах
справи план належної ОСОБА_3 земельної
ділянки свідчить про те, що вона не є
суміжною із земельною ділянкою, яка
належить позивачеві. Як пояснили
представники сторін в судовому
засіданні, та частина спірної
земельної ділянки, яка межує із
земельною ділянкою загального
користування ( проїздом), не
облаштована огорожею. Вказана
обставина свідчить про забезпечення
вільного проїзду до належної
позивачеві земельної ділянки.

Враховуючи вищезазначене, суд
першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, оскільки позивачем не надано
належних та допустимих доказів
порушення його прав під час вирішення
питання про передачу спірної земельної
ділянки у приватну власність ОСОБА_4
Посилання представника апелянта на ту
обставину, що у разі встановлення
паркану в майбутньому це призведе до
порушення прав позивача, не є підставою
для задоволення позовних вимог,
оскільки судове рішення є наслідком
чинного правового регулювання
відносин між сторонами, які виникли та
продовжують існувати. Застосування
способу захисту ймовірного порушення
прав в майбутньому не передбачене
нормами цивільного законодавства.

Доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.
Підстави для зміни чи скасування
рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,308,313,314,315,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 28 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча
Судді: