Номер провадження: 22-ц/785/6114/14
Головуючий у першій інстанції Домусчі
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради про зобов'язання
укласти договір найму житлового
приміщення за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на заочне рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 12 березня 2014
року,

встановила:

26 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом (надалі уточненим) до
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради з вимогою
укласти договір найму житлового
приміщення за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 56 кв.м. та житловою 28
кв.м. (а.с. 02-05, 11-14).

В обґрунтування позову ОСОБА_3 послався
на те, що на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 24
листопада 1994 року №ІІ-4302, він проживає
із сім'єю в квартирі АДРЕСА_1, разом із
батьком, матір'ю та молодшою сестрою.

З підстав необхідності поліпшення
житлових умов, позивачем було зайняте
приміщення під номером АДРЕСА_1, яке
перебувало в занедбаному стані та в
ньому ніхто не проживав.

У судовому засіданні:

- представник позивача підтримав
позовні вимоги, не заперечував проти
заочного вирішення справи та просив
суд позов задовольнити;

- представник Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради в
судове засідання не з'явився.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 12 березня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано Приморську районну
адміністрацію укласти з ОСОБА_3 договір
найму житлового приміщення, а саме
квартири під номером АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Згідно ч. 8 ст. 76 ЦПК України у разі
відмови адресата одержати судову
повістку особа, яка її доставляє,
робить відповідну помітку на повістці
і повертає її до суду. Особа, яка
відмовилася одержати судову повістку,
вважається повідомленою.

Згідно конверта з повідомленням,
надісланого на адресу ОСОБА_3, позначка
«відмова в отриманні» (а.с. 123-124).

Таким чином, ОСОБА_3 сповіщений
належним чином про розгляд справи на
15.00 год. 23 вересня 2014 року.

Судова колегія вважає, що в
матеріалах справи достатньо письмових
доказів для правильного вирішення
апеляційної скарги, а особиста участь
позивача в судовому засіданні
апеляційної інстанції є
необов'язковою.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити повністю.

Задовольняючи вищевказаний позов, суд
першої інстанції виходив з наступного.

ОСОБА_3 та його сім'ї належить на праві
власності на житло від 24 листопада 1994
року № ІІ-4302 квартира АДРЕСА_1, загальна
площа якою складає 64,5 кв.м, житлової 35,12
кв.м.

Згідно довідки Ф№1 про склад сім'ї від 18
лютого 2014 року в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3,
ОСОБА_7, житлова площа 35, 12 кв.м.,
загальна площа 65,0 кв.м. (а.с. 08).

З метою поліпшення житлових умов,
позивачем було проведено ремонт
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 60,0
кв.м., яке знаходилося у занедбаному
стані.

Речові права на нерухоме майно,
квартиру АДРЕСА_1 відсутні (а.с. 29).

На підставі вищевикладеного, районний
суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_3
підлягає задоволенню.

Судова колегія вважає, що з
вищевказаним рішенням суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, недоведені обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до невірного
вирішення справи, а тому суд
апеляційної інстанції на підставі п.п.
1-3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду
першої інстанції скасовує, ухвалює
нове рішення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства є:
свобода договору, судовий захист
цивільного права та інтересу,
справедливість, добросовісність та
розумність.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Як вбачається з відповіді в.о.
директора КП «БТІ» ОМР від 30 липня 2014
року на запит апеляційного суду,
квартира АДРЕСА_1 (у якій зареєстрована
апелянт ОСОБА_4) та квартира АДРЕСА_1 (на
яку районний суд зобов'язав Приморську
районну адміністрацію укласти з ОСОБА_3
договір найму житлового приміщення) - є
тотожними об'єктами нерухомості (а.с.
113).

Таким чином, районний суд вирішив
питання про права та обов'язки ОСОБА_4
стосовно спірної квартири, без участі
останньої в розгляді даної справи в
суді першої інстанції.

Як вбачається з положень ст. 31 ЖК
України (Української PCP), громадяни, які
потребують поліпшення житлових умов,
мають право на одержання у
користування жилого приміщення в
будинках державного або громадського
житлового фонду в порядку,
передбаченому законодавством Союзу PCP,
цим Кодексом та іншими актами
законодавства Української PCP.

Відповідно до ст. 42 ЖК України, жилі
приміщення надаються тільки
громадянам, які перебувають на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов
та внесені до єдиного державного
реєстру громадян, які потребують
поліпшення житлових умов.

Згідно зі ст. 51 ЖК України, жилі
приміщення в будинках житлового фонду
місцевих Рад народних депутатів
надаються громадянам виконавчим
комітетом районної, міської, районної в
місті, селищної, сільської Ради
народних депутатів за участю
громадської комісії з житлових питань,
створюваної при виконавчому комітеті з
депутатів Рад, представників
громадських організацій, трудових
колективів.

Як вбачається з положень ст. 58 ЖК
України, на підставі рішення про
надання жилого приміщення в будинку
державного або громадського житлового
фонду виконавчий комітет районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів
видає громадянинові ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надане
жиле приміщення.

Ордер може бути виданий лише на вільне
жиле приміщення.

Відповідно до ст. 61 ЖК України,
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення.

Договір найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Згідно ст. 6 ЦК України, сторони мають
право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства.

В судовому засіданні не встановлено та
з матеріалів даної справи не
вбачається, що позивач:

- звертався до Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
щодо поліпшення житлових умов;

- перебував на квартирному обліку, як
громадянин, який потребує поліпшення
житлових умов;

- на підставі рішення про надання
жилого приміщення в будинку державного
або громадського житлового фонду,
виконавчий комітет видав ОСОБА_3 ордер,
який є єдиною підставою для вселення в
надане жиле приміщення;

- на підставі ордера на жиле приміщення,
між наймодавцем та ОСОБА_3, був
укладений договір найму жилого
приміщення за вищевказаною адресою.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 10
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підстави своїх вимог
або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК
України.

Судова колегія вважає, що позивач не
довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, що є
обов'язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 76, 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
п.п. 1-3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316,
317, 319 України, судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити повністю.

Заочне рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 12 березня 2014 року по
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
про зобов'язання укласти договір найму
житлового приміщення - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради про зобов'язання
укладення з ОСОБА_3 договору найму
житлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 56 кв.м. та
житловою 28 кв.м. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп. (сто
двадцять одна гривня 80 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко