Ухвала

іменем україни

26 березня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
позовом ОСОБА_3 до управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради про спонукання до
укладення договору, за касаційною
скаргою першого заступника прокурора
Львівської області, який діє в
інтересах держави в особі управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 26 квітня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 12 листопада 2012
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи його тим, що їй на праві
власності належить 9/100 частини
в будинку за адресою: АДРЕСА_1, а інші
91/100 частини зазначеного будинку
належить територіальній громаді м.
Львова в особі управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради.
Оскільки відповідач маючи намір
продати належну йому частку будинку,
проігнорував передбачене ст. 362 ЦК
України переважне право позивача, як
співвласника, на придбання належної
відповідачу частки будинку, просила
зобов'язати відповідача підписати
(укласти) з нею договір купівлі-продажу
91/100 частини будинку за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 26
квітня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 12 листопада 2012 року,
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради
укласти із ОСОБА_3 договір
купівлі-продажу 91/100 частки будинку за
адресою: АДРЕСА_1 на умовах,
зазначених у повідомленні управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради від 18 січня 2012 року №
2302-вих-131 про намір продати приміщення.

У касаційній скарзі перший заступник
прокурора Львівської області просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України справа
розглядається апеляційним судом за
правилами, встановленими для розгляду
справ судом першої інстанції, за
результатами якого апеляційний суд
ухвалює рішення або постановляє ухвалу
за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За змістом ухвала апеляційної
інстанції повинна відповідати вимогам
ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, у ній повинні бути викладені
встановлені судом першої інстанції
обставини, узагальнені доводи
апеляційної скарги, мотиви, за якими
суд апеляційної інстанції дійшов свого
висновку, і посилання на закон, яким він
керувався. При відхиленні апеляційної
скарги в ухвалі зазначаються конкретні
обставини і факти, що спростовують її
доводи.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду
апеляційної інстанції не відповідає.
Суд узагалі належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги;
не перевірив законність і
обґрунтованість ухваленого судом
першої інстанції рішення; не навів
мотивів прийнятого ним рішення; не
зазначив обставин, які б спростовували
доводи апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
керуючись ст. 361 ЦК України та ст. 60
Закону України «Про місцеве
самоврядування», виходив з доведеності
позовних вимог ОСОБА_3

Судами установлено, що ОСОБА_3 та
управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської області є співвласниками
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Позивачу на праві
спільної часткової власності належить
частка у майні в розмірі 9/100, решта 91/100
належить відповідачу (а.с. 8, 34).

Ухвалою Львівської міської ради від 10
листопада 2011 року № 904 «Про
приватизацію способом продажу на
аукціоні нежитлових приміщень на
АДРЕСА_1» визначено спосіб відчуження
нерухомого майна територіальної
громади м. Львова - продаж на аукціоні.

Листом № 2302-вих-131 від 18 січня 2012 року
управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради повідомило
ОСОБА_3 про намір продати свою частку,
із зазначенням початкової ціни продажу
(а.с. 11).

26 січня 2012 року ОСОБА_3 направила на
адресу управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради
заяву, в якій зазначала про намір
реалізувати своє переважне право на
купівлі частки у праві спільної
часткової власності та просила
повідомити її про місце і час
підписання договору купівлі-продажу
(а.с. 13).

11 лютого 2012 року у засобах масової
інформації було опубліковано
повідомлення про продаж на аукціоні
91/100 частки нежитлового приміщення в
будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 37).

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» (далі - Закон) виключною
компетенцією міських рад є прийняття
рішень щодо відчуження згідно із
законом комунального майна.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 60 Закону органи
місцевого самоврядування від імені та
в інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правоможності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду. Доцільність,
порядок та умови відчуження об'єктів
права комунальної власності
визначаються відповідною радою.

Статтею 13 Закону України «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)»
передбачено, що продаж об'єктів малої
приватизації на аукціоні полягає у
передачі права власності покупцю, який
запропонував у ході торгів найвищу
ціну.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 4 ст. 362 ЦК України у
разі продажу частки у праві спільної
часткової власності співвласник має
переважне право перед іншими особами
на її купівлю за ціною, оголошеною для
продажу, та на інших рівних умовах, крім
випадку продажу з публічних торгів.
Продавець частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний
письмово повідомити інших
співвласників про намір продати свою
частку, вказавши ціну та інші умови, на
яких він її продає. Якщо інші
співвласники відмовилися від
здійснення переважного права купівлі
чи не здійснять цього права щодо
нерухомого майна протягом одного
місяця, а щодо рухомого майна - протягом
десяти днів від дня отримання ними
повідомлення, продавець має право
продати свою частку іншій особі. У разі
продажу частки у праві спільної
часткової власності з порушенням
переважного права купівлі співвласник
може пред'явити до суду позов про
переведення на нього прав та обов'язків
покупця. Одночасно позивач
зобов'язаний внести на депозитний
рахунок суду грошову суму, яку за
договором повинен сплатити покупець.
До таких вимог застосовується позовна
давність в один рік.

Вирішуючи справу, апеляційний суд
зазначені вимоги закону не врахував, у
порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України у
достатній мірі не перевірив доводи
апеляційної скарги, на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув,
належним чином не перевірив доводів
апеляційної скарги, в ухвалі не
зазначив конкретні обставини й факти,
що спростовують такі доводи, яка
правова норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин. Крім того, не
перевірив та не зазначив в
оскаржуваному рішенні, яким чином
підготовчі дії стосовно проведення
аукціону порушують права та
охоронювані законом інтереси ОСОБА_3

З огляду на зазначене, ухвала суду
апеляційної інстанції не відповідає
вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору. За
таких обставин колегія суддів вважає,
що апеляційний суд не виконав своїх
обов'язків, визначених законом, а тому
ухвала підлягає скасуванню з передачею
справи на новий апеляційний розгляд,
відповідно до ч. 3 ст.
338 ЦПК України.

Згідно зі ст. 348 ЦПК України якщо
касаційну скаргу на судове рішення
було подано в установлені цим Кодексом
строки, але вона надійшла до суду
касаційної інстанції після закінчення
касаційного розгляду справи або коли
строки на подання касаційної скарги у
зв'язку з пропущенням їх з поважних
причин було поновлено або продовжено і
особа, яка подала касаційну скаргу, не
була присутня під час розгляду справи,
суд касаційної інстанції розглядає
таку скаргу за правилами,
встановленими цією главою.

Залежно від обґрунтованості
зазначеної в частині першій цієї
статті скарги суд постановляє ухвалу
або ухвалює рішення відповідно до
статей 345 і 346 цього Кодексу. При цьому
за наявності підстав може бути
скасовано ухвалу або рішення суду
касаційної інстанції.

З урахуванням ст. 348 ЦПК України
підлягає скасуванню ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 жовтня 2013 року, постановлена
у даній справі за касаційною скаргою
управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради на рішення
Галицького районного суду м.
Львова від 26 квітня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 12 листопада 2012 року.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345, 348 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника
прокурора Львівської області, який діє
в інтересах держави в особі управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 12
листопада 2012 року та ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О.
Карпенко І.К. ПаріноваСудді:В.І. Амелін