АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

20 листопада 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про визнання недійсним
договору іпотеки,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 29 вересня 2014 року,

встановила:

у серпні 2014 року позивач звернулась до
суду з позовом. в якому просила визнати
недійсним договір іпотеки, укладений 05
квітня 2007 року між нею та ПАТ КБ
«Надра», посилаючись на те, що в діях
відповідача містяться ознаки нечесної
підприємницької діяльності та
вказаний договір порушує її права, як
споживача.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 29 вересня 2014 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник позивача подала до суду
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись на порушення
норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилалась на те, що між нею та
ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого
є ПАТ КБ «Надра», 05 квітня 2007 року було
укладено кредитний договір, відповідно
до якого позивачу було надано кредит в
розмірі 225 000 дол. США, та з метою
забезпечення зобов'язання за кредитним
договором - договір іпотеки, за умовами
якого ОСОБА_1 передала відповідачу в
іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1.
Зазначала, що при укладенні вказаного
договору її шляхом нечесної
підприємницької діяльності банку було
введено в оману, оскільки не було
надано інформацію про валютний ризик,
сукупну вартість кредиту та її
невідповідність вартості іпотечного
майна а тому вказаний договір іпотеки
підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 29 вересня 2014 року в
задоволенні позову було відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не наведено обставин, які є
підставою для визнання договору
іпотеки недійсним. Такий висновок суду
є законним та обґрунтованим,
відповідає встановленим по справі
обставинам.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 05
квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Надра», та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 33/П/49/2007-840, за
умовами якого останній було надано
кредит в розмірі 225 000 дол. США строком
до 03 квітня 2026 року зі сплатою 12,49%
річних для проведення розрахунків по
договорам купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. З метою забезпечення
зобов'язань за вказаним кредитним
договором в той же день сторонами було
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку
АДРЕСА_1.

В своїй апеляційній скарзі представник
позивача посилається на те, що судом не
було враховано те, що ОСОБА_1 при
укладенні договору іпотеки не
розуміла, що за рахунок іпотечного
майна неможливо повністю погасити
кредит, оскільки вартість заставленого
майна не покриває суму боргу та
процентів за користування кредитом.
Крім того, апелянт зазначала, що
підписання позивачем спірного
договору не свідчить про її
обізнаність з його умовами та
можливими ризиками та наслідками.
Однак, такі доводи апелянта є
необґрунтованими та не можуть бути
підставою для скасування рішення суду,
оскільки в повному обсязі були
предметом перевірки під час розгляду
справи судом першої інстанції.

Статтею 203 ЦК України встановлено
вичерпний перелік підстав, з яких
правочин може бути визнаний недійсним.
Зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження того, що при укладенні
оспорюваного договору відповідачем
було порушено норми чинного
законодавства, позивачем не наведено
підстав визнання діяльності
відповідача нечесною підприємницькою
діяльністю та не доведено наявність
умислу в його діях.

За таких обставин, судом першої
інстанції було повно та всебічно
встановлено обставини справи,
перевірено їх доказами, правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують,
а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити, а рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 29 вересня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/22877/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/13550/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Притула Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.