У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк»
до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«ВіЕйБі Банк» на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від
4 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Чернігівської області від
21 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ПАТ «ВіЕйБі Банк»
звернувся до суду із указаним позовом,
у якому просило стягнути з ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 355 095 грн 59 коп., шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
- однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 65,4 кв. м.

В обґрунтування позову зазначав, що 26
серпня 2008 року між банком та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір, на
підставі якого остання отримала кредит
у розмірі 42 787 доларів США зі сплатою
15 % річних строком до 26 серпня
2033 року. 5 грудня 2008 року між банком та
ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду,
на підставі якої за користування
кредитними коштами встановлюється
плата в розмірі 17 % річних. Для
забезпечення виконання зазначеного
кредитного договору між банком та
ОСОБА_3 26 серпня 2008 року було укладено
договір іпотеки, предметом якого стала
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 65,4
кв. м. ОСОБА_4 свої
зобов'язання за вказаним кредитним
договором належним чином не виконує, що
і стало підставою для звернення до
суду.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Останнім рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від
4 квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 21 травня 2014
року, у задоволенні позову
ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати зазначені судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що предмет
іпотеки за договором має інші технічні
характеристики та є відмінною від
квартири, отриманої у власність ОСОБА_3,
тобто квартира відмінна від предмету
іпотеки.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Судами установлено, що 26 серпня 2008 року
між ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕйБі Банк»
укладено кредитний договір про участь
у ФФБ виду «А» строком до 20 серпня 2033
року на суму 42 787 доларів США. За цим
договором ОСОБА_3 є майновим
поручителем та у забезпечення
виконання зобов'язань за договором
іпотеки він передав в іпотеку майнові
права на квартиру АДРЕСА_2 площею 62, 56
кв. м, будівництво якої не завершено.

29 липня 2008 року між банком та ОСОБА_3
укладено договір про участь у ФФБ виду
«А», за яким ОСОБА_3 передав управителю
ФФБ виду «А» кошти у довірче управління
з метою отримання у власність об'єкт
інвестування - квартиру АДРЕСА_2 у
кількості вимірних одиниць - 625, 60.

10 лютого 2010 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк»
як управителем ФФБ виду «А» та ОСОБА_3
укладено додаткову угоду до договору
на участь у ФФБ, за якою змінено об'єкт
інвестування: з майнових прав на
квартиру АДРЕСА_2 на майнові права на
квартиру АДРЕСА_1 загальною кількістю
вимірних одиниць 654.

ОСОБА_4 не виконувала умови кредитного
договору, внаслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 335 163 грн 39
коп., а тому банк звернувся з позовом до
ОСОБА_3 як майнового поручителя про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ч. 3 п. 3 ст. 16 Закону
України «Про іпотеку» іпотечний
договір повинен містити опис предмета
іпотеки, достатній для його
ідентифікації, та/або його
реєстраційні дані. Ці умови закон
визначає як істотні умови договору
іпотеки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства. Відповідно до ст. ст. 7, 18,
19 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю»
відповідач несе відповідальність за
дотримання вимог закону та правил
фонду, за забезпечення інтересів
установника управління, повноту і
своєчасність виконання своїх
зобов'язань перед позивачем, повинен
здійснювати контроль з метою
запобігання зміні технічних
характеристик об'єкта інвестування -
квартири та здійснює остаточні
розрахунки.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» при
укладенні договору про участь у ФФБ
довіритель обирає конкретний об'єкт
інвестування з переліку незакріплених
за іншими довірителями об'єктів
інвестування, що є у пропозиції
управителя. Цей об'єкт інвестування
управитель має закріпити за
довірителем на умовах Правил ФФБ.

Банк надає кредит довірителю ФФБ на
умовах, визначених в договорі про
іпотечний кредит. Предметом іпотеки за
іпотечним договором є об'єкт
інвестування, який стане власністю
позичальника в майбутньому, та/або
майнові права на нього. Довіритель ФФБ,
який отримав кредит для участі у ФФБ та
забезпечив виконання своїх зобов'язань
за договором про іпотечний кредит
іпотекою, до моменту повного виконання
зобов'язань за договором про іпотечний
кредит не має права змінити об'єкт
інвестування, уступити право вимоги за
договором про участь у ФФБ третім
особам, частково отримати кошти з ФФБ
або відмовитися від участі у ФФБ. Після
закінчення будівництва об'єкт
інвестування продовжує бути предметом
іпотеки відповідно до умов іпотечного
договору, при цьому іпотечний договір є
чинним і не потребує внесення змін та
доповнень до нього (ч. ч. 1, 6, 8 ст. 50
Закону України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю»).

Згідно із ч. 3 ст. 16 Закону України «Про
іпотеку» після завершення будівництва
будівля (споруда), житловий будинок або
житлова квартира залишається
предметом іпотеки відповідно до
іпотечного договору.

Відповідно до п. 1.5 договору про участь
у Фонді фінансування будівництва виду
«А» «Кленовий лист» від 29 липня 2008 року
№ 56/86-08 інформацією
про об'єкт інвестування зазначено
квартиру АДРЕСА_2, поверх - 11,
кількість кімнат - 1, загальна кількість
вимірних одиниць в об'єкті
інвестування - 625,60, в тому числі,
кількість житлових вимірних одиниць в
об'єкті інвестування - 188,00 у
багатоповерховому житловому будинку з
вбудованими офісними приміщеннями в
цокольному поверсі по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2.1 іпотечного договору,
предметом іпотеки є нерухоме майно, а
саме майнові права на об'єкт
інвестування (квартира
АДРЕСА_2), який розташований на 11
поверсі у будинку АДРЕСА_2, загальною
площею 62,56 кв. м, будівництво якого не
завершено.

У матеріалах справи міститься лист ТОВ
«Інтершляхбуд» від 25 січня 2010 року №
208-КЛ, адресований Голові правління ВАТ
«ВіЕйБі Банк», у якому директор ТОВ
«Інтершляхбуд» просить скоригувати
площу конкретних об'єктів інвестування
в об'єкті будівництва шляхом
коригування даних у переліку об'єктів
інвестування, зокрема, квартира
АДРЕСА_2 за договором є квартирою
АДРЕСА_1 за даними БТІ, і повідомити
кожному довірителю остаточний
розрахунок його внеску за ціною.

Додатковою угодою № 3 до договору про
участь у Фонді фінансування
будівництва виду «А» «Кленовий лист»
від 29 липня 2008 року № 56/86-08 скореговано
площу закріпленого об'єкта
інвестування та викладено пункт 1.5
договору у наступній редакції:
квартира АДРЕСА_1, поверх - 11, кількість
кімнат - 1, загальна кількість вимірних
одиниць в об'єкті інвестування - 654,00, в
тому числі, кількість житлових
вимірних одиниць в об'єкті
інвестування - 196,00 у багатоповерховому
житловому будинку з вбудованими
офісними приміщеннями в цокольному
поверсі по АДРЕСА_1.

Отже, наявні у матеріалах справи лист
ТОВ «Інтершляхбуд» щодо коригування
конкретних об'єктів інвестування,
додаткова угода до договору про участь
у Фонді фінансування будівництва виду
«А» «Кленовий лист» щодо коригування
площі об'єкта інвестування, свідоцтво
про право власності ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1 свідчать про передчасність
висновку суду, що предмет іпотеки за
договором має інші технічні
характеристики та є відмінною від
квартири, отриманої у власність ОСОБА_3

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
суди на вказані вимоги закону та
обставини справи уваги не звернули.
Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк»
задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 4 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 21 травня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта