У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника
Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про поділ
спільного майна подружжя, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 2 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому
просив визнати об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя
автомобіль марки Mazda CX-7, 2008 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, вартістю 188 240 грн, стягнути з
ОСОБА_4 на його користь 94 120 грн грошової
компенсації за Ѕ частину вартості
автомобіля, поділити спільно придбане
ними рухоме майно та вирішити питання
про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову зазначав, що з 12
жовтня 1997 року він з ОСОБА_4 перебував у
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають
неповнолітню доньку ОСОБА_6, проживали
за адресою: АДРЕСА_1. У 2008 році
ними за спільні кошти було придбано
автомобіль марки Mazda CX-7, 2008
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, вартістю 235 тис. грн., який був
зареєстрований на ОСОБА_4 Крім того,
посилався на те, що за період спільного
проживання ними було придбано наступне
рухоме майно: кухонний куток меблевий,
спальний набір меблевий, м'яку меблеву
частину, газову плиту, холодильник
«Норд», морозильну камеру, музичний
центр, два телевізора, дівідіпрогравач,
ноутбук, електромотор водяний, два
конвектори, газову колонку, пральну
машину, а всього рухомого майна на
загальну вартість 31 130 грн. Оскільки
ОСОБА_4 не має наміру вирішити
спір мирних шляхом, просив позов
задовольнити.

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 16
травня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Поділено спільно нажите
рухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Виділено
ОСОБА_3 наступне майно: кухонний куток
меблевий, вартістю 2 400 грн; газову
плиту, вартістю 1 320 грн; морозильну
камеру вартістю 2 тис. грн.; музичний
центр, вартістю 1 600 грн; телевізор,
вартістю 2 400 грн; дівідіпрогравач,
вартістю 1 600 грн; електромотор водяний,
вартістю 1 200 грн; газову
колонку, вартістю 1 120грн; пральну
машину, вартістю 2 160 грн, всього
на загальну суму 15 800 грн. Виділено
ОСОБА_4 наступне майно: спальний набір
меблевий, вартістю 2 тис. грн; м'яку
частину меблеву, вартістю 1 600 грн;
холодильник «Норд», вартістю
1 440 грн (180 доларів США); телевізор
кухонний, вартістю 470 грн; ноутбук,
вартістю 7 100 грн; два конвектори,
вартістю 1 360 грн кожен, загальною
вартістю 2 720 грн, всього на загальну
суму 15 330 грн. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 470 грн різниці у
частках по рухомому майну. У
задоволенні решти позову ОСОБА_3
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 2 липня
2014 року рішення місцевого суду в
частині відмови ОСОБА_3 в позові про
стягнення з ОСОБА_4 на його користь
компенсації вартості Ѕ частки
автомобіля в сумі 94 120 грн скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію
вартості Ѕ частки автомобіля
Mazda CX-7, 2008 року випуску, в сумі 94 120 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати судове
рішення апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позовні вимоги, виходив із
того, що майно, нажите подружжям під час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.
Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позову в частині вимог про визнання
спільною сумісною власністю подружжя
автомобіль та про стягнення з ОСОБА_4 на
його користь компенсації вартості Ѕ
частки вартості автомобіля у розмірі
94 120 грн, суд виходив із того, що
кошти за вказаний автомобіль були
сплачені матір'ю відповідачки - ОСОБА_5,
а позивач не подав жодного доказу про
те, що вказане майно є спільною
сумісною власністю подружжя.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення районного суду та
постановляючи нове рішення про
задоволення позову, виходив із того, що
спірний автомобіль придбаний під час
шлюбу, є спільною сумісною власністю
подружжя, який вибув з маси майна,
належного подружжя, а тому Ѕ частка
вартості автомобіля підлягає
відшкодуванню на користь позивача.

Судами установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з 12
жовтня 1997 року по 15 січня 2013 року.
3 грудня 2008 року подружжя придбало
спірний автомобіль марки MAZDA CX-7,
2008 року випуску, який було
зареєстровано на ОСОБА_4 4 січня 2014
року зазначений автомобіль було
перереєстровано на ОСОБА_5

Відповідно до висновку експертного
авто товарознавчого дослідження від 18
березня 2014 року середня ринкова
вартість автомобіля MAZDA CX-7, 2008 року
випуску, станом на дату проведення
дослідження становить 188 240 грн.

Стаття 57 СК України визначає перелік
видів особистої приватної власності
одного із подружжя та підстави її
набуття.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя (тобто
перелік юридичних фактів, які
складають підстави виникнення права
спільної сумісної власності на майно
подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Відповідно до п.п.1-3 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним до
шлюбу; майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування;
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Особистою власністю дружини, чоловіка
є речі (майно), придбані нею (ним) за
кошти, які належали їй (йому) особисто.
Законодавець має на увазі кошти, які
були набуті до шлюбу, або одержані під
час шлюбу за реалізоване майно, яке
належало подружжю до шлюбу, одержані за
договором дарування, одержані в
порядку спадкування. Рівність прав і
обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в
себе також їх рівність у майнових
відносинах, які регулюються
положеннями Сімейного кодексу України
та Цивільного кодексу України. Основою
майнових відносин подружжя є положення
про те, що майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу);
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя (стаття 60
СК України).

Отже, указаною нормою права
передбачено презумпцію віднесення
придбаного під час шлюбу майна до
спільної сумісної власності подружжя.
У такому разі позивач звільняється від
доведення цієї обставини, яка має
значення для правильного вирішення
справи, а відповідач, якщо заперечує
проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України має довести протилежне
(спростувати матеріально-правову
презумпцію).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків
встановлених законом.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку, що оскільки
спірний автомобіль був придбаний під
час шлюбу, тому він є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_4.

За таких обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що рішення суду
апеляційної інстанцій ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 2 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта