Справа № 347/1749/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1313/2014
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Шалаути Г.І.

суддів: Матківського Р.Й.,
Ковалюка Я.Ю.

секретаря: Бойчука Л.М.

з участю сторін:апелянта ОСОБА_2,
відповідача-позивача-ОСОБА_4,його
представника ОСОБА_3,третьої особи-
ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Соколівської
сільської ради про визнання права
власності на спадкове майно,
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про повернення боргу
спадкодавця, ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
Соколівської сільської ради про
визнання права власності на спадкове
майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Косівського районного суду від
29 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
вказаним позовом до ОСОБА_4,
Соколівської сільської ради про
визнання права власності на спадкове
майно. Позов мотивував тим, що є
спадкоємцем по закону після смерті
матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року, якій належав на праві власності
житловий будинок АДРЕСА_1 У
встановлений законом строк подав заяву
в нотаріальну контору про прийняття
спадщини, однак отримав відмову через
відсутність у нього
правовстановлюючих документів на
вказаний будинок. Крім нього
спадкоємцем по закону є відповідач -
ОСОБА_4, який не визнає його права на
спадщину та всякими способами
намагається позбавити його такого
права. Так в червні 2012 році відповідач
подавав позов до суду про усунення його
від спадкування ,однак рішенням
Косівського районного суду від 08.02.2013
року в позові йому було відмовлено, яке
залишено без змін ухвалою Апеляційного
суду Івано-Франківської області від
18.03.2013 року. Посилаючись на наведене
просив визнати за ним право власності
на половину спадкового майна-
житлового будинку АДРЕСА_1 з
господарськими спорудами і будівлями
біля будинку .

Ухвалою суду від 14.12.2013 року до участі в
справі в якості третьої особи з
самостійними вимогами залучено ОСОБА_5,
який подав заяву до спадкоємців про
повернення боргу спадкодавця ОСОБА_6 в
розмірі 144000 грн., зсилаючись на
письмову боргову розписку.

У квітні 2014 року ОСОБА_4 подав
зустрічний позов до ОСОБА_2
,Соколівської сільської ради про
визнання права власності на спадкове
майно після смерті матері ОСОБА_6 з
мотивів ,що є спадкоємцем по закону,
звертався до Косівської державної
нотконтори із заявою про прийняття
спадщини, але не отримав такої через те,
що не подав оригінали
правовстановлюючих документів на
спадкове майно ОСОБА_6, а тому нотаріус
видав йому письмову відмову від 17.02.2014
року. Просить визнати за ним право
власності на спадкове майно - половину
житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Косівського районного суду
від 29 квітня 2014 року, - позовні вимоги
ОСОБА_2задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_2 право власності на ? житлового
будинку АДРЕСА_1 В решті заявлених ним
вимог відмовлено. Позов ОСОБА_7
задоволено. Визнано за ним право
власності на ? зазначеного житлового
будинку. Зустрічний позов ОСОБА_5
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4
на користь ОСОБА_5 по 71000 грн. боргу
спадкодавця ОСОБА_6 та судові витрати в
розмірі по 710 грн. з кожного.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Зокрема, апелянт зазначив,що суд лише
частково задоволив його вимоги, однак
не визнав за ним права власності на
господарські будівлі, а також на
самовільно збудований новий будинок
біля старого будинку, який фактично
залишив ОСОБА_4 Також апелянт вважає,що
суд безпідставно задоволив зустрічний
позов мешканця Чернівецької області
ОСОБА_5, який є знайомим правозахисника
відповідача ОСОБА_3 теж з Чернівецької
області, які у змові з ОСОБА_4
сфабрикували письмову розписку щодо
неіснуючої позики грошей в сумі 144000
грн., зміст якої видрукувано завчасно
на принтері, в якій не зазначено ні
строку повернення грошей, ні
зобов'язання повертати їх, та підпис на
розписці від імені ОСОБА_6 відмінний
від її особистого підпису. Розцінює
зустрічний позов ОСОБА_5 як новий
спосіб ОСОБА_4 позбавити його права на
спадкове майно .

Апелянт зазначив, що суд не повно
дослідив обставини справи
,безпідставно відхилив його клопотання
про витребовування доказів з
особистими підписами мами : спадкової
справи з Косівської районної державної
нотконтори, пенсійної справи з УПФУ в
Косівському районі з тим, щоб
переконатись, що підпис на розписці про
отримання грошей їй не належить та
заявити клопотання про призначення
почеркознавчої експерти. З цих підстав
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
його позову в повному обсязі, а у
задоволенні позову ОСОБА_5- відмовити .

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав з
наведених у ній мотивів та просив її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4, його представник за
дорученням ОСОБА_3та третя особа-
ОСОБА_5. апеляційної скарги не визнали
просили її відхилити.

Колегія суддів, вислухавши суддю-
доповідача,сторін, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши їх
доказами, знаходить апеляційну скаргу
обгрунтованою частково в частині вимог
щодо зустрічного позову ОСОБА_5, а
рішення суду першої інстанції- таким,
що постановлено в цій частині з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, виходячи з
наступних доводів.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам в
частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_5 зазначеним вимогам не
відповідає.

Судом встановлено, що між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 виникли позикові
правовідносини, про що підтверджує
письмова розписка від 15.12.2010 року (а.с.61),
згідно якої ОСОБА_5 позичив ОСОБА_6 144
000грн., які вона не повернула у зв'язку
зі смертю, а тому його позов до
спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягає
задоволенню.

Однак з таким рішенням колегія не
погоджується, оскільки його
постановлено з порушенням норм
матеріального права.

За змістом ст.1046 ЦК України за
договором позики одна
сторона(позикодавець) передає у
власність другій
стороні(позичальникові) грошові кошти,
а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів.

Ст.509 ЦК України визначає,що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона(боржник)
зобов'язується вчинити на користь
другої сторони (кредитора)певну
дію(передати майно,виконати
роботу,надати послугу,повернути
кошти,тощо) або утриматися від певної
дії,а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Оскільки зі змісту розписки, наданої
ОСОБА_5.(а.с.61) вбачається, що ОСОБА_6
отримала від ОСОБА_5 144000 грн, та не брала
жодних зобов'язань повертати такі
кошти, а отже він не вправі вимагати від
спадкоємців ОСОБА_6 виконання тих
зобов'язань, які не брав на себе
спадкодавець .

Щодо інших доводів апелянта, то такі
колегія не знаходить обґрунтованими, з
огляду на наступне

Судом вірно встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6 (а.с.4),
Після її смерті відкрилася спадщина,
яка складається із житлового будинку
АДРЕСА_1 будинку, про що підтверджує
копія свідоцтва про право власності за
заповітом, витяг про реєстрацію у
спадковому реєстрі за 25.10.2010 року,
свідоцтво про право на спадщину,
отримане спадкоємцем ОСОБА_6 після
смерті спадкодавця ОСОБА_8.(чоловіка)
(а.с.68) та витяг про державну реєстрацію
речових прав, вчинений ОКП
«Коломийського міжрайонного бюро
техінвентаризації» (а.с.69), згідно якого
за ОСОБА_6 10.11.2010 року зареєстровано
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 з часткою1/1.

ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті
ОСОБА_6, подавши відповідну заяву у
встановлений законом строк до
Косівської районої державної
нотаріальної контори де було відкрито
спадкову справу(а.с.29-49). Свідоцтво про
праву на спадщину йому не було видано
через відсутність правовстановлюючих
документів на спадкове майно, а також
через судовий спір про усунення його
від спадкування ,зініційований ОСОБА_4
Йому було відмовлено нотаріусом у
видачі свідоцтва про право на спадщину
по закону.

Таку ж відмову отримав ОСОБА_4 у 2014 році.

Доводи апелянта ОСОБА_2 щодо не
визнання за ним права власності на
половину господарських будівель та
самовільно-спорудженого будинку не є
обґрунтованими, оскільки суду надано
витяг про державну реєстрацію речових
прав, вчинений ОКП «Коломийського
міжрайонного бюро техінвентаризації»
(а.с.69), який підтверджує про реєстрацію
за ОСОБА_6 лише житлового будинку з
часткою 1/1. Сам апелянт зазначає, що
такі будівлі є самочинно спорудженими,
а отже в силу закону на них не виникає
права власності у осіб, які їх
спорудили, а тому такі будівлі не
можуть бути успадковані. З огляду на
викладене, колегія погоджується з
рішенням суду першої інстанції про
часткове задоволення позову ОСОБА_2 та
задоволення позову ОСОБА_4 та визнання
за ними права власності на половину
спірного житлового будинку з часткою
кожного по ? кожному, який належав на
праві власності спадкодавцю ОСОБА_6

Відповідно до статті 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Якщо спадщину прийняло
кілька спадкоємців, свідоцтво про
право на спадщину видається кожному з
них із визначенням імені та часток у
спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину. У випадку відмови отримати
свідоцтво про право на спадщину через
нотаріальну контору ,особа вправі за
захистом порушеного права звернутися
до суду.

Розглянувши справу в межах заявлених
вимог та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення про задоволення
зустрічного позову ОСОБА_5 судом
ухвалено з порушенням норм
матеріального, висновки суду не
відповідають обставинам справи, а тому
його слід скасувати та постановити
нове рішення про відмову в позові.

На підставі ст.ст.509,1049 ЦК України
,керуючись ст. ст.307, 309, 313,316, 317, ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити
частково.

Рішення Косівського районного суду від
29 квітня 2014 року в частині задоволення
зустрічного позову ОСОБА_5 скасувати.
Постановити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
стягнення боргу спадкодавця ОСОБА_6,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Г.І. Шалаута

Судді
Я.Ю. Ковалюк

Р.Й.
Матківський