Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі філії -
Дніпропетровське обласне управління
до ОСОБА_1, товариство з обмеженою
відповідальністю "Кінотеатр
"Валентина"про стягнення
заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилається на те,
що 26 квітня 2006 року, на підставі заяви
ОСОБА_1 про надання кредиту від 12
квітня 2006 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії
-Дніпропетровське обласне управління
ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 766/1. Відповідно до
умов кого позичальнику було надано
кредитні кошти в сумі 250 000 грн. за
умовами сплати процентів за
користування кредитом в розмірі 18 %
річних, строком на 36 місяців.
Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору,
термін користування кредитними
коштами визначено у 36 місяців, з
остаточним погашенням кредиту не
пізніше 25 квітня 2009 року. ОСОБА_1
грошові кошти отримала що
підтверджується заявою на видачу
готівки № 4 від 26 квітня 2006 року.

По закінченню терміну користування
кредитними коштами - 25 квітня 2009 року
позичальник грошові кошти не повернула
в результаті чого утворилась
заборгованість яка станом на 05 липня 2013
рік становить 780 323,86 грн. у тому числі:
прострочена заборгованість 192 000 грн.,
пеня за несвоєчасне повернення
кредиту 135 861,98 грн. (з 01 травня 2009 року
по 31 травня 2012 рік), 3% річних за
несвоєчасне погашення основного боргу
25 484,65 грн. (з 01 травня 2009 року по 05 липня
2013 рік), втрати від інфляції за рахунок
несвоєчасного погашення основного
боргу 426 977,23 грн. (з 01 травня 2009 року по 05
липня 2013 рік)

З метою забезпечення повернення
грошових коштів, процентів за
користування кредитними коштами та
інших платежів, передбачених кредитним
договором, з ТОВ «Кінотеатр
«Валентина» 26 квітня 2006 рік було
укладено договір поруки. Також в
забезпечення виконання умов
кредитними договорами, між Банком та
ТОВ «Кінотеатр «Валентина» 26 квітня 2006
року був укладений іпотечний договір,
який 26 квітня 2006 року посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського округу
ОСОБА_2 за реєстраційним № 2566, де
предметом іпотеки є нерухоме майно, а
саме : будівля кінотеатру
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням боржником умов
кредитного договору Банком прийнято
рішення про вчинення виконавчого
напису на іпотечному договорі за
рахунок звернення стягнення на
предмет іпотеки, а саме: будівлю
кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, який
належить на праві приватної власності
іпотекодавця - ТОВ «Кінотеатр
Валентина» в сумі 2 532 143,94 грн.

15 червня 2009 року за вих. № 12/276 Банком на
адресу ТОВ «Кінотеатр «Валентина» та
всіх відповідачів по кредитним
договорам, було направлено лист
повідомлення про заборгованість з
проханням усунути порушення. Дане
повідомлення було отримано, але
залишено без задоволення, як зі сторони
позичальників так і зі сторони
солідарного поручителя та майнового
поручителя ТОВ «Кінотеатр «Валентина»
Тому банком було прийнято рішення на
вчинення виконавчого напису та 23
вересня 2009 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 було
вчинено виконавчий напис, який
зареєстрований в реєстрі правочинів
за № 3859 на підставі іпотечного
договору від 26 квітня 2006 року. Згідно
виконавчого напису пропонувалось
звернути стягнення на нерухоме майно, а
саме: будівля кінотеатру
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та за рахунок коштів
від реалізації будівлі кінотеатру
«ІНФОРМАЦІЯ_1» задовольнити вимоги ВАТ
«Ощадбанк» в розмірі 2 530 143,94 грн. 12
жовтня 2009 року на адресу банка надійшов
лист підписаний директором ТОВ
«Кінотеатр «Валентина». Однак
заборгованість погашена не була. Тому
позивач просить суд позовні вимоги
задовольнити та стягнути солідарно з
відповідачів існуючу заборгованість.

Представник позивача в судовому
засідання свої позовні вимоги
підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з*явилася, про день, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, причин не явки суду не
повідомила.

Представник ТОВ «Кінотеатр
«Валентина» в судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог про солідарне стягнення
кредитної заборгованості.

Вислухавши сторони, дослідивши та
перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі

Судом встановлено, що 26 квітня 2006 року,
на підставі заяви ОСОБА_1 про надання
кредиту від 12 квітня 2006 року /а.с. 16-19/
між ВАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії
-Дніпропетровське обласне управління
ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 766/1. Відповідно до
умов кого позичальнику було надано
кредитні кошти в сумі 250 000 грн. за
умовами сплати процентів за
користування кредитом в розмірі 18 %
річних, строком на 36 місяців /а.с. 22-27/.
Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору,
термін користування кредитними
коштами визначено у 36 місяців, з
остаточним погашенням кредиту не
пізніше 25 квітня 2009 року. Банк взяті на
себе зобов'язання виконав в повному
обсязі, що підтверджується копією
заяви на видачу готівки № 4 від 26 квітня
2006 року /а.с. 28/.

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу України.

У зв'язку з неналежним виконанням
боржником зобов'язань станом на 05 липня
2013 рік утворилась заборгованість в
розмірі 780 323,86 грн. у тому числі:
прострочена заборгованість 192 000 грн.,
пеня за несвоєчасне повернення
кредиту 135 861,98 грн. (з 01 травня 2009 року
по 31 травня 2012 рік), 3% річних за
несвоєчасне погашення основного боргу
25 484,65 грн. (з 01 травня 2009 року по 05 липня
2013 рік), втрати від інфляції за рахунок
несвоєчасного погашення основного
боргу 426 977,23 грн. (з 01 травня 2009 року по 05
липня 2013 рік). Які підлягають стягненню
з ОСОБА_1.

З метою забезпечення повернення
грошових коштів, процентів за
користування кредитними коштами та
інших платежів, передбачених кредитним
договором, з ТОВ «Кінотеатр
«Валентина» 26 квітня 2006 рік було
укладено договір поруки. Також в
забезпечення виконання умов
кредитними договорами, між Банком та
ТОВ «Кінотеатр «Валентина» 26 квітня 2006
року був укладений іпотечний договір,
який 26 квітня 2006 року посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського округу
ОСОБА_2 за реєстраційним № 2566, де
предметом іпотеки є нерухоме майно, а
саме : будівля кінотеатру
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом. У
разі солідарного обов'язку боржників
частково або в повному обсязі як від
всіх боржників разом, так і від
будь-якого з них окремо. Солідарну
відповідальність перед кредитором
несуть і боржник, і поручитель, якщо
інше не встановлено договором поруки
відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 26
квітня 2006 року ОСОБА_1 уклала з
позивачем кредитний договір,
відповідно до умов якого отримала
кредитні кошти в сумі 250 000 грн. на
строк до 25 квітня 2009 року. На
забезпечення виконання умов
кредитного договору банк 26 квітня 2006
року уклав з ТОВ «Кінотеатр
«Валентина» договір поруки.
Пред'являючи позов позивач посилався
на те, що ОСОБА_1 та її поручитель ТОВ
«Кінотеатр «Валентина», кредитну
заборгованість не погасили навіть
після направлення вимог.

Відповідно до ч. 4 статті 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що при вирішенні
спорів про стягнення кредитної
заборгованості із фінансових
поручителів суд має враховувати, що
згідно зі ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Пред'явленням
вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Так, строк основного зобов'язання
настав 25 квітня 2009 року , а банк
звернувся до суду із позовними
вимогами до поручителя лише 10 жовтня
2013 року. Враховуючи вищевикладене суд
не знаходить підстав для задоволення
позовних вимог стосовно солідарного
стягнення кредитної заборгованості з
поручителя.

У відповідності до положень статті 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, заслухавши сторони та дослідивши
матеріали справи, суд вважає їх
належними та достатніми для вирішення
справи по суті, та такими, що
відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК
України, згідно яких належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування, а сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, враховуючи
всі фактичні обставини справи, та
наявні у матеріалах справи докази, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, та
з ОСОБА_1 на користь позивача необхідно
стягнути заборгованість за кредитним
договором № 766/1 від 26 квітня 2006 року
станом на 07 липня 2013 рік в розмірі 780 323,86
грн.

Судові витрати розподілити відповідно
до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі філії -
Дніпропетровське обласне управління
до ОСОБА_1, товариство з обмеженою
відповідальністю "Кінотеатр
"Валентина"про стягнення
заборгованості - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Дніпропетровське обласне
управління АТ «Ощадбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ 766/1 від 26 квітня 2006 року станом на 07
липня 2013 рік в розмірі 780 323,86 грн. у тому
числі:

прострочена заборгованість по кредиту
- 192 000 грн.,

пеня за несвоєчасне повернення кредиту
- 135 861,98 грн.,

3% річних за несвоєчасне погашення
основного боргу в розмірі 25 484,65 грн.

витрати від інфляції за рахунок
несвоєчасного погашення боргу 426 977,23
грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Дніпропетровське обласне
управління АТ «Ощадбанк» сплачений
судовий збір в розмірі 3 441 грн.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О. Демидова