Ухвала іменем україни 17 вересня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А. суддів:
Мазур Л.М., Маляренка А.В., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Повного товариства «Ломбард
«Кредит-Експрес» Курасов, Курасова,
Літвін» про визнання наказів
недійсними, зміну формулювання запису
в трудовій книжці про поновлення на
роботі, зміну формулювання причин
звільнення, стягнення заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
компенсації за невикористану
відпустку, вихідної допомоги та
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Петровського
районного суду м. Донецька від 26 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 03 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що з 23 квітня 2012 року вона
працювала у Повному товаристві
«Ломбард «Кредит-Експрес» Курасов,
Курасова, Літвін» (далі - ПТ «Ломбард
«Кредит-Експрес» Курасов, Курасова,
Літвін») касиром-приймальником. 26
вересня 2012 року була звільнена з роботи
за прогули без поважних причин на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 16 квітня 2013 року ОСОБА_6
поновлено на роботі та стягнуто з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу. На підставі
зазначеного рішення суду відповідачем
було винесено наказ від 17 квітня 2013
року № 24-к, яким ОСОБА_6 поновлено на
посаді касира-приймальника ПТ «Ломбард
«Кредит-Експрес» Курасов, Курасова,
Літвін» у м. Донецьку з 27 вересня 2012
року.

17 квітня 2013 року ОСОБА_6 на роботу не
вийшла, подавши заяву про звільнення з
17 квітня 2013 року на підставі ч. 3 ст. 38
КЗпП України. Наказом від 21 травня 2013
року № 31-к позивачку було звільнено з
роботи за прогул з 23 квітня 2013 року на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

На підставі наведеного ОСОБА_6 просила
суд зобов'язати ПТ «Ломбард
«Кредит-Експрес» Курасов, Курасова,
Літвін» внести в її трудову книжку
запис про те, що наказ № 24-к визнати
недійсним; зробити запис про
поновлення на роботі з 27 вересня 2012
року в точній відповідності з вимогами
трудового законодавства та
Інструкцією про порядок ведення
трудових книжок на підприємствах, в
установах і організаціях; внести
формулювання причини її звільнення в
точній відповідності з поданою заявою
про звільнення, а саме: відповідно до ч.
3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням
у зв'язку з порушенням відповідачем
законодавства про працю, умов
трудового договору та колективного
договору з дня винесення рішення суду з
даного спору; стягнути з ПТ «Ломбард
«Кредит-Експрес» Курасов, Курасова,
Літвін» на її користь компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі 1 680
грн, вихідну допомогу при звільненні у
розмірі 7 020 грн, моральну шкоду у
розмірі 100 тис. грн; а також середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні з 17 квітня 2013 року по
день винесення рішення суду з даного
спору.

Рішенням Петровського районного суду
м. Донецька від 26 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 03 лютого 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити у справі нове рішення про
задоволення позовних вимог,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і
апеляційний суд, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
відповідач мав всі правові підстави
для звільнення позивача з власної
ініціативи з підстав, передбачених п. 4
ст. 40 КЗпП України, оскільки ОСОБА_6 без
поважних причин була відсутня на
робочому місці з 17 квітня 2013 року - з
дати її фактичного поновлення на
роботі за рішенням суду по дату
звільнення відповідно до наказу від 21
травня 2013 року № 31-к.

Такі висновки є
обґрунтованими та відповідають
матеріалам справи.

Судами встановлено, що
позивач працював у ПТ «Ломбард
«Кредит-Експрес» Курасов, Курасова,
Літвін» в м. Донецьку
касиром-приймальником з 23 квітня 2012
року (згідно з наказом від 20 квітня 2012
року № 17-к) і 26 вересня 2012 року
була звільнена з роботи за прогул без
поважних причин на підставі п. 4 ст. 40
КЗпП України (відповідно до наказу від
26 вересня 2012 року № 39-к).

Рішенням апеляційного
суду Донецької області від 16 квітня 2013
року ОСОБА_6 поновлено на роботі та
стягнуто з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу (а.
с. 17 - 20).

На підставі
вищезазначеного рішення суду
відповідачем було винесено наказ від 17
квітня 2013 року № 24-к, яким ОСОБА_6
поновлено на посаді
касира-приймальника ПТ «Ломбард
«Кредит-Експрес» Курасов, Курасова,
Літвін» в м. Донецьку з 27 вересня 2012
року (а. с. 7).

17 квітня 2013 року
позивач на роботу не вийшла, направила
відповідачу поштою заяву про своє
звільнення з роботи з 17 квітня 2013 року з
підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП
України, - порушення власником або
працедавцем трудового законодавства
(а. с. 8-9).

Листом від 17 квітня 2013
року № 67/13 ПТ «Ломбард «Кредит-Експрес
Курасов, Курасова, Літвін» повідомило
позивача про відсутність правових
підстав для розірвання трудового
договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Позивачеві рекомендовано вийти на
роботу, у разі неявки повідомити
причини відсутності на робочому місці
(а.с.10 - 11).

Наказом від 21 травня 2013
року № 31-к позивач був звільнений з
роботи за прогул з 23 квітня 2013 року за п.
4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 50 -52).

За змістом ст. 38 КЗпП
України працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. Розірвання
трудового договору і його правові
підстави залежать від причин, які
спонукають працівника до розірвання
цього договору і які працівник
визначає самостійно. У разі якщо
вказані працівником причини
звільнення - порушення працедавцем
трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП
України) - не підтверджуються або
працедавцем не визнаються, останній не
вправі самостійно змінювати правову
підставу розірвання трудового
договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до п. 4 ч. 1
ст. 40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення терміну його чинності
можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
прогулу (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Судом встановлено та
позивач не заперечував, що 17 квітня 2013
року була відсутня на робочому місці, з
наказом про її поновлення на роботі з 17
квітня 2013 року на підставі рішення
апеляційного суду Донецької області
ОСОБА_6 була ознайомлена 23 квітня 2013
року, про що свідчить її підпис (а.
с. 71, т.1).

Таким чином, суди першої та апеляційної
інстанцій, ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позову, дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
відповідач мав всі правові підстави
для звільнення позивача з власної
ініціативи з підстав, передбачених п. 4
ст. 40 КЗпП України, оскільки ОСОБА_6 без
поважних причин була відсутня на
робочому місці з 17 квітня 2013 року - з
дати її фактичного поновлення на
роботі за рішенням суду по дату
звільнення відповідно до наказу від 21
травня 2013 року № 31-к.

Із матеріалів справи та змісту судових
рішень не вбачається, що судами при
вирішенні спору допущено порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення.

Доводи касаційної
скарги висновків суду першої
інстанції, з якими погодився й
апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 1 статті 337 ЦПК
України визначено, що суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судом повно
та всебічно з'ясовано дійсні обставини
справи, надано належну оцінку зібраним
у ній доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Петровського
районного суду м. Донецька від 26 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 03 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Г.В. Юровська