Справа № 308/8161/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 жовтня 2014 року
м.Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

судді - Микуляк П.П.

при секретарі - Остич Л.В.

з участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, стягнення аліментів
та поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського
міськрайонного суду з зазначеною
позовною заявою, посилаючись на те, що
19.05.1984 року між нею та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений шлюб, за час шлюбу
у них народилось двоє дітей - донька
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 Спільне життя між ними не
склалось, останнім часом відповідач
почав зловживати спиртними напоями,
звільнився з роботи, перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння він веде
себе агресивно, непристойно, вчиняє
сварки, 19.10.2012 року вигнав із хати
доньку з її малолітнім сином, 2006 р.н. У
вересні 2013 року він, перебуваючи в
стані сп'яніння, влаштував чергову
сварку із спробами застосування
фізичного насильства, внаслідок чого
вона разом з неповнолітнім сином
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 були змушені
покинути власне житло. За цей час
ОСОБА_2 не цікавиться долею
неповнолітнього сина, не приймає
участі у його вихованні та утриманні.

Внаслідок позиції та поведінки
відповідача вона була змушена подати
до суду позов про розлучення та
стягнення аліментів. На першому ж
судовому засіданні ОСОБА_2 попросив час
на примирення і при спробі налагодити
відносини обмежив вживання алкоголю, у
зв'язку з чим у червні 2013 року вона із
сином повернулись додому. Внаслідок
значного пошкодження здоров'я він
двічі потрапляв на стаціонарне
лікування і вона була змушена
доглядати за ним. Враховуючи перебіг
захворювання, психологічний стан
відповідача, сподіваючись на
відновлення сімейних стосунків вона
відмовилась від розлучення з ним. Однак
ОСОБА_2 знову почав зловживати
спиртними напоями, влаштовувати
сварки із спробами фізичного
насильства, що змусило її черговий раз
покинути власне житло та з листопада 2013
року жити в орендованій квартирі. У
зв'язку з безперервним вживанням
спиртних напоїв ОСОБА_2 в травні 2014 року
був госпіталізований на лікування від
алкогольної залежності в умовах ОНД.
Однак, після лікування ОСОБА_2 став ще
більш агресивніший, принижує її в
присутності неповнолітнього сина,
погрожує їй фізичною розправою.

Відповідач ОСОБА_2 з квітня 2013 року
свідомо самоусунувся від виконання
батьківських обов'язків, він взагалі не
цікавиться життям сина, його здоров'ям,
морально та матеріально його не
підтримує. Неповнолітній син ОСОБА_3
знаходиться повністю на її утриманні.
Оскільки відповідач не має постійного
місця роботи та доходу вона просить
встановити розмір аліментів на
утримання сина у відповідності до ст.184
СК України в твердій грошовій сумі.

Позивачка ОСОБА_1 зазначає, що у 2006 році
спільними з відповідачем ОСОБА_2
зусиллями, на земельній ділянці яка
передана останньому у власність, ними
було побудовано житловий будинок з
надвірними будовами та спорудами в
АДРЕСА_1. Незважаючи на те, що право
власності на зазначене нерухоме майно
зареєстровано лише за однією особою -
ОСОБА_2, вона вважає дане майно їх
спільною власністю і просить визнати
на нею право власності на 2/3 частини
будинку та право власності на земельну
ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1
призначену для обслуговування будинку
у розмірі частки права власності і у
спільному майні будинку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позовні вимоги уточнила, просила шлюб
укладений між нею та ОСОБА_2 розірвати,
неповнолітнього сина залишити разом з
нею. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь
аліменти на утримання їх
неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі
1000 грн., щомісячно, до досягнення
дитиною повноліття. Визнати житловий
будинок та земельну ділянку за адресою
АДРЕСА_1, об'єктом їх з відповідачем
спільної сумісної власності.
Враховуючи інтереси неповнолітнього
сина, який проживає разом з нею, просить
визнати за нею право власності на 2/3
частини зазначеного нерухомого майна,
а за ОСОБА_2 1/3 частину майна. Проти
винесення заочного рішення
представник не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засіданні
не з'явився повторно, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, а тому в порядку ст. 169
ч.4 ЦПК України, суд вважає, що справу
слід вирішити на підставі наявних у ній
доказів та постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивачки,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, виходячи з їх
належності та допустимості, суд
приходить до наступних висновків:

Як вбачається з матеріалів справи, 19
травня 1984 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено шлюб, який реєстровано в
міському відділі реєстрації актів
громадянського стану м.Ужгорода, про
що в книзі реєстрації шлюбів зроблено
актовий запис за №239

За час перебування у шлюбі у подружжя
народилось двоє дітей - донька ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (на даний час є
повнолітньою) та син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_1 від 24.01.2001 р.

В судовому засіданні встановлено, що
подружнє життя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
склалось, шлюбних відносин вони не
підтримують, спільного господарства не
ведуть, на даний час проживають окремо.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
дійсні причини позову, суд, у
відповідності до ст.112 СК України,
приходить до висновку, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з
них, та інтересах їх дитини, що мають
істотне значення, а тому згідно вимог
ч.3 ст.105 СК України шлюб слід розірвати,
а неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити при матері.

Частиною 2 статті 114 СК України
визначено, що у разі розірвання шлюбу
судом шлюб припиняється у день
набрання чинності рішенням суду про
розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

При призначенні аліментів, відповідно
до ст.182 СК України та роз'яснень, що
містяться в п.17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3
суд враховує: стан здоров'я та
матеріальне становища дитини; стан
здоров'я та матеріальне становища
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення. Розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
за винятком випадків, передбачених
ст.184 СК України. Що ж до максимального
розміру аліментів, які стягуються з
боржника, то відповідно до ч.3 ст.70
Закону України від 21.04.1999 р. №606-XIV «Про
виконавче провадження» він не повинен
перевищувати 50 відсотків заробітної
плати цієї особи.

Позивачкою ОСОБА_1 ставиться питання
про стягнення з відповідача аліментів
на утримання неповнолітнього сина в
твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн.,
щомісячно.

Частиною 1 ст.184 СК України передбачено,
що суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 не має постійного
місця роботи та джерела доходу, його
заробітки є нерегулярними та
мінливими.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до
уваги матеріальне становище
відповідача, а також те, що обов'язок
утримання дитини до досягнення нею
повноліття покладено на обох батьків,
суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2
слід стягнути на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання їх
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в
розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з
дня подачі позовної заяви - 25.06.2014 р. і до
досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи питання щодо заявлених
ОСОБА_1 позовних вимог про поділ
спільного майна подружжя суд враховує
наступне:

Відповідно до положень ст.368 ЦК України
та ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу). Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України
визначено, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту.

З досліджених матеріалів справи
слідує, що рішенням 2 сесії ХХІІ
скликання Холмківської сільської ради
Ужгородського району від 07.10.1994 року
ОСОБА_2 було передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,18
га в с.Минай для будівництва і
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд. 22.12.1994 року
відповідачу був виданий державний акт
про право власності на земельну
ділянку серії ЗК 012-13300, зареєстрований
22.12.1994 року в Книзі записів реєстрації
державних актів на право приватної
власності Холмківської сільської ради
за №370

За час перебування у шлюбі подружжям
ОСОБА_2 на зазначеній земельній ділянці
за спільні кошти було побудовано
житловий будинок з належними до нього
господарськими спорудами та будівлями,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Згідно технічного паспорту на об'єкт
нерухомого майна дане домоволодіння
складається з житлового будинку під
літ.А, літньої кухні під літ.Б та
огорожі під №1-3. Загальна площа об'єкту
нерухомості становить 302,5 кв.м., житлова
площа 137,8 кв.м.

Право власності на вказаний об'єкт
нерухомого майна зареєстровано за
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
від 05.06.2006 року.

Приймаючи до уваги, що зазначене
нерухоме майно було отримане у
власність в період перебування ОСОБА_1
та ОСОБА_2 у шлюбі, таке майно є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.23 та
п.24 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368
ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.235 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені із цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Статтею 69 СК України передбачено, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. Дружина і чоловік
мають право розділити майно за
взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (ч.1 ст.70 СК України). Принцип
рівності прав співвласників у спільній
сумісній власності закріплений і у ч.2
ст.372 ЦК України.

Частинами 2 та 3 статті 70 СК України
передбачено, що при вирішенні спору
про поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка,
за умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Виходячи з аналізу зазначених норм
законодавства, враховуючи інтереси
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з матір'ю
ОСОБА_1, батько дитини ухиляється від
її утримання і виховання, матеріально
не забезпечує, а також інші обставини,
що мають важливе значення, суд
приходить до переконання, що є
достатньо підстав при поділі спільного
майна подружжя відступити від засад
рівності їх часток у цьому майні та
збільшення частки ОСОБА_1, поділивши
його, визнавши право власності за
кожним із них: визнати за ОСОБА_1 право
власності на 2/3 частини житлового
будинку з належними до нього
господарськими спорудами та будівлями,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
на 2/3 частини земельної ділянку площею
0,18 га, яка знаходиться за цією ж
адресою; визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/3 частину житлового
будинку з належними до нього
господарськими спорудами та будівлями,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
на 1/3 частину земельної ділянку площею
0,18 га, яка знаходиться за цією ж
адресою.

Статтею 214 ЦПК України визначено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
як розділити між сторонами судові
витрати.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

З досліджених матеріалів справи
слідує, що ОСОБА_1 при зверненні до суду
з позовною заявою сплатила судовий
збір у розмірі 114,0 грн. - квитанція №5191
від 25.06.2014 р. (а.с.1), у розмірі 69,0 грн. -
квитанція №22319.190.2 від 14.07.2014 р. (а.с.25), у
розмірі 60,60 грн. - квитанція №11814.217.1 від
14.07.2014 р. (а.с.25), у розмірі 500 грн. -
квитанція №22319.190.4 від 14.07.2014 р. (а.с.26).

Враховуючи наведене, суд приходить до
переконання, що пропорційно до
задоволених вимог та в залежності від
вартості майна переданого у власність
сторонам, з ОСОБА_2 слід стягнути на
користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий
збір (за позовні вимоги про розірвання
шлюбу) в розмірі 243, 60 грн., а також на
користь держави судовий збір у розмірі
396,98 грн. (1% від вартості 1/3 частини
будинку, що становить 39698,33 грн.). З
ОСОБА_1 на користь держави підлягає
стягненню судовий збір у розмірі 293,97
грн. (793,97 грн. (1% від вартості 2/3 частини
будинку, що становить 79396,66 грн.) - 500 грн.
(судовий збір сплачений нею при
зверненні до суду з вимогами майнового
характеру).

Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70, 105, 112, -115, 180, 182,
184 СК України, ст. ст. 4, 5, 14, 60, 61, 208, 209, 224,
226, 227, 233, 294, 367 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Уточнену позовну заяву - задовольнити.

Шлюб, укладений 19 травня 1984 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстровано в
міському відділі реєстрації актів
громадянського стану м.Ужгорода, про
що в книзі реєстрації шлюбів зроблено
актовий запис за №239, - розірвати.

Малолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2,- залишити при матері
ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти
на утримання їх малолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій
грошовій сумі в розмірі 1000 грн.,
щомісячно, починаючи з 25 червня 2014
року і до досягнення дитиною
повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у
межах суми платежу за один місяць.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне
майно:

- житловий будинок з належними до нього
господарськими спорудами та будівлями,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_1;

- земельну ділянку площею 0,18 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
цільове призначення - для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(державний акт про право власності на
земельну ділянку серії ЗК 012-13300,
зареєстрований 22.12.1994 року в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право приватної власності за №370)

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
вищезазначене нерухоме майно, визнавши
право власності за кожним із них:

- визнати за ОСОБА_1 право власності: на
2/3 частини житлового будинку з
належними до нього господарськими
спорудами та будівлями, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1; на 2/3
частини земельної ділянку площею 0,18
га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
цільове призначення - для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд;

- визнати за ОСОБА_2 право власності: на
1/3 частину житлового будинку з
належними до нього господарськими
спорудами та будівлями, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1; на 1/3
частину земельної ділянки площею 0,18
га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
цільове призначення - для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір в розмірі 243, 60
грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у розмірі 293,97 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 396,98 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Микуляк П.П.