АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8625/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Зосименко С. Г. Доповідач - Кочкова
Н.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Максюти Ж.І., Козлова С.П.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Прокурора
Індустріального району м.
Дніпропетровська в інтересах держави в
особі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області до
Відкритого акціонерного товариства
будівельно-монтажна фірма
«Дніпроважбуд», ОСОБА_2, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хімекс», ОСОБА_3 про
визнання права державної власності та
витребування майна з чужого володіння
за апеляційною скаргою першого
заступника Прокурора
Дніпропетровської області на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 26 травня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року прокурор
Індустріального району м.
Дніпропетровська в інтересах держави в
особі Регіонального відділенні Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області звернувся з
вищевказаним позовом. В обґрунтування
посилався на те, що постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 02 березня 2010
року у справі № 40/287, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 15 червня 2010 року, позов
Регіонального відділення ФДМУ
задоволено частково, визнано
неправомірним включення до статутного
фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд»
гуртожитків у м. Дніпропетровську, а
саме: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3,
АДРЕСА_4, АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6; визнано
недійсним наказ Комітету економіки
Дніпропетровської обласної ради
народних депутатів від 27 січня 1995 року
№114 в частині включення в уставний фонд
ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» вказаних
гуртожитків; визнано недійсним Акт
оцінки вартості цілісного майнового
комплексу державного ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд», затвердженого
заступником голови Дніпропетровського
облвиконкому від 21 грудня 1994 року в
частині включення в уставний фонд ВАТ
БМФ «Дніпроважбуд» вищевказаних
гуртожитків; визнано право власності
за державою в особі регіонального ФДМУ
по Дніпропетровській області на
гуртожитки: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3,
АДРЕСА_4, підвал та прибудинкові
споруди гуртожитку АДРЕСА_5 та 2,4,5
поверхи, прибудинкові споруди
гуртожитку АДРЕСА_6; вилучено із
незаконного володіння ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд» вказані гуртожитки. В
іншій частині позову відмовлено у
зв'язку з тим, що решта приміщень вже не
є власністю ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» і на
час розгляду справи частина майна
знаходиться у третіх осіб, яким воно
відчужене, а саме: підвальне
приміщення, 1,3 поверхи гуртожитку
АДРЕСА_6 на підставі договору про
задоволення вимог іпотекодержателя
від 14 липня 2008 року в порядку виконання
раніше постановленого судового
рішення відійшли у власність ТОВ
«Трейд технолоджи інвестмент», а за
договорами купівлі-продажу до ОСОБА_5; 1,
2-5 поверхи гуртожитку АДРЕСА_5 на
підставі договору про задоволення
вимог іпотекодержателя від 14.07.2008 року
в порядку виконання раніше
постановлених рішень суду, відійшли у
власність ОСОБА_6 та ТОВ
«Торгівельно-офісний центр «Інсток».
Виходячи з встановлених у цьому
судовому рішенні обставин недійсності
правових підстав набуття ВАТ БМФ
«Дніпроважбуд» права власності на
вказані гуртожитки та того, що це майно
підлягає поверненню у власність
держави, а також у зв'язку з тим, що
частина житлового фонду - гуртожитків,
була відчужена третім особам, зокрема,
ОСОБА_2 - на першому поверсі приміщення
№ 102 поз. І, II, IV, N/,N/1, VII, 1, 2, 23, 25, 26, ЗО, у
будівлі гуртожитку № 4 літ. А-5 по
АДРЕСА_6 позиції 33, 33а, 32, загальною
площею 50,7 кв.м., ґанок а12, загальному
користуванні: ґанки літ. а2, а3, а1, що на
час такого відчуження було заборонено
законом і про що набувач повинен був
знати.

Позивач просив суд визнати право
власності за державою в особі
Регіонального відділення ФДМУ по
Дніпропетровській області на частину
будівлі гуртожитку № 4, що розташований
у місті Дніпропетровську по вулиці
Богдана Хмельницького, буд. № 10, а саме:
нежитлові приміщення, які складається
з: у літ. А5 на 1-му поверсі приміщення №
102 поз. 33, 33а, 32 загальною площею 50,7 кв. м.,
ґанок а12 , загальному користуванні:
ґанки літ. а2, а3, а1 на І поверсі поз. І, II,
IV, V,VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, З0; витребувати із
володіння ОСОБА_2 на користь держави в
особі Регіонального відділення ФДМУ по
Дніпропетровській області частину
будівлі гуртожитку № 4, що розташований
у місті Дніпропетровську по вулиці
Богдана Хмельницького, буд. № 10, а саме:
нежитлові приміщення, які складається
з: у літ. А5 на 1-му поверсі приміщення №
102 поз. 33, 33а, 32 загальною площею 50,7 кв. м.,
ґанок а12, загальному користуванні:
ґанки літ. а2, а3 , а1 на І поверсі поз. І, II,
IV, V,VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, З0; судові витрати
покласти на відповідачів.

Рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
26 травня 2014 року в задоволенні позову
Прокурора Індустріального району м.
Дніпропетровська в інтересах держави в
особі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області -
відмовлено. (а.с 168-175).

В апеляційній скарзі перший заступник
Прокурора Дніпропетровської області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, ставить питання про
скасування рішення суду та просить
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі (а.с. 177-182).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на сплив
позовної давності, оскільки ще в серпні
2009 року Регіональне відділення Фонду
державного майна по Дніпропетровській
області звернулося до Господарського
суду Дніпропетровської області з
позовною заявою про визнання актів
недійсними та визнання права власності
на гуртожиток АДРЕСА_6 і Постановою
Київського Апеляційного
Господарського суду від 02.03.2010 року
позов був задоволений частково.

Вказані висновки суду відповідають
матеріалам справи та вимогам закону.

Судом 1 інстанції встановлено, що 04
грудня 2003 року відповідно до договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрованому в реєстрі за № 3960,
Відкрите акціонерне товариство
будівельно монтажна фірма
«Дніпроважбуд» продала, а ОСОБА_3
купила спірну частину гуртожитку №4, що
знаходиться в АДРЕСА_6; відповідно до
Договору купівлі-продажу нежитлових
приміщень від 23 лютого 2004 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованого в реєстрі за № 285
ОСОБА_3 продала, а Товариство з
обмеженою відповідальністю " Хімекс"
купило спірну частину будівлі
гуртожитку №4, що знаходиться за
адресою в АДРЕСА_6. Вказані приміщення
були на підставі договору
купівлі-продажу від 14 липня 2006 року
належать ОСОБА_2

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02 березня 2010
року №40/287, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 15 червня 2010 року,
задоволено частково позов
Регіонального відділення Фонду
державного майна по Дніпропетровській
області до Дніпропетровської обласної
ради, Дніпропетровської обласної
державної адміністрації, ВАТ «БМФ
«Дніпроважбуд», треті особи - ОСОБА_6,
ТОВ «Торгівельно-офісного центру
«Інсток», ТОВ «Трейд Технолоджі
інвестмент», ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, про
визнання актів недійсними та визнання
права власності: визнано неправомірним
включення до статутного фонду ВАТ «БМФ
«Дніпроважбуд» гуртожитків у м.
Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_1;
АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; АДРЕСА_4; АДРЕСА_5 та
АДРЕСА_6;

визнано недійсним наказ Комітету
економіки Дніпропетровської обласної
ради народних депутатів від 27.01.1995 №114 в
частині включення в статутний фонд ВАТ
"БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м.
Дніпропетровську: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2;
АДРЕСА_3; АДРЕСА_4; АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6;

визнано недійсним Акт оцінки вартості
цілісного майнового комплексу
державного будівельно-монтажного
тресту «Дніпроважбуд», затвердженого
заступником голови Дніпропетровського
облвиконкому від 21 грудня 1994 року в
частині включення в уставний фонд ВАТ
«БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м.
Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_1;
АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; АДРЕСА_4; АДРЕСА_5 та
АДРЕСА_6;

визнано право власності за державою, в
особі Регіонального відділення Фонду
держмайна по Дніпропетровській
області на гуртожитки у м.
Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_1;
АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; АДРЕСА_4 та 2,4,5 поверхи
прибудинкові споруди гуртожитку
АДРЕСА_6, підвал, прибудинкові споруди
гуртожитку АДРЕСА_5;

вилучено з незаконного володіння ВАТ
«БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитки у м.
Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_1;
АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; АДРЕСА_4 та 2,4,5 поверхи
прибудинкові споруди гуртожитку
АДРЕСА_6, підвал, прибудинкові споруди
гуртожитку АДРЕСА_5;

припинено провадження у справі №40/287 в
частині визнання недійсним Переліку
(додаткового) нерухомого майна, що
передано у власність приватизованому
ВАТ, створеному Дніпропетровською
обласною державною адміністрацією
(виконкомом обласної ради народних
депутатів) шляхом корпоратизації,
затвердженого розпорядженням
Облдержадміністрації від 05.08.1999 №372-р в
частині включення в статутний фонд ВАТ
«БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м.
Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_1;
АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; АДРЕСА_4 на підставі
п.1 ч,1 ст.80 ГПК України;

припинено провадження у справі №40/287 в
частині визнання недійсним Переліку
нерухомого майна, що передано у
власність приватизованому ВАТ,
створеному Дніпропетровською обласною
державною адміністрацією (виконкомом
обласної ради народних депутатів)
шляхом корпоратизації, виданим ВАТ
«БМФ «Дніпроважбуд» згідно наказу
Облдержадміністрації від 10.09.1999 №2-В
«Про надання переліку нерухомого
майна» в частині включення в статутний
фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд»
гуртожитків у м. Дніпропетровську, а
саме: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 на підставі п.1
ч.1 ст.80 ГПК України; вирішено питання
про розподіл судових витрат; в іншій
частині позову відмовлено.

У зв'язку з тим, що у даній справі беруть
участь особи, які брали участь у
розгляді господарським судом справи №
40/287, а саме: Регіональне відділення
ФДМУ по Дніпропетровській області, ВАТ
"БМФ "Дніпроважбуд" і стосовно яких
господарським судом встановлені
обставини з правомірності набуття
права власності на спірний у даній
справі гуртожиток (корпоратизації та
приватизації), це рішення суду має
преюдиційне значення для розгляду
даної справи.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02.03.2010 року по
справі №40/287, відносно нерухомого
майна, а саме: підвального приміщення,
1-го та 3-го поверхів гуртожитку АДРЕСА_6,
до складу якого і входить нежитлове
приміщення, яке є предметом даного
позову встановлено наступне: «визнано
право власності за Державою в особі
регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області на ....2,4,5
поверхи, прибудинкові споруди
гуртожитку АДРЕСА_6; Вилучено із
незаконного володіння ВАТ
«Дніпроважбуд»....2,4,5 поверхи,
прибудинкові споруди гуртожитку
АДРЕСА_6».

Враховуючи те, що в межах вищевказаного
позову розглядались вимоги до
відповідача ВАТ «Дніпроважбуд» щодо
вилучення та визнання права власності
на майно, власником якого він не є, а
позовні вимоги до нових власників, які
є третіми особами у даній справі, не
пред'явлено, тому заявлені вимоги
позивача щодо витребування з
незаконного володіння майна, яке
знаходиться у власності третіх осіб з
ВАТ «Дніпроважбуд» залишені без
задоволення.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Із матеріалів справи вбачається, що
Регіональне відділення ФДМУ по
Дніпропетровській області довідалось
про перебування спірних нежитлових
приміщень у володінні 3-х осіб ще в
грудні 2009 року, однак ОСОБА_2 до участі у
справі №40/287 як відповідач не
залучався, і позовні вимоги про
витребування майна до нього не
заявлялись.

Прокурор Індустріального району м.
Дніпропетровська в інтересах держави в
особі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області звертаючись
у лютому 2013 році до суду з вищевказаним
позовом не зазначив жодної поважної
причини пропуску строку і не просив
його поновити.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що про порушення свого права позивач
достовірно дізнався 02 березня 2010 року
після винесення постанови Київського
апеляційного господарського суду, не
можна прийняти до уваги, оскільки
позивач звернувся до суду у серпні 2008
року, не залучивши ОСОБА_2 до участі у
справі №40/287 як відповідача, хоча
останній був власником спірних
приміщень з 14 липня 2006 року. Тобто
позивач (а, відповідно, і прокурор, не
був позбавлений права звернутися з
позовом до належного відповідача в
установлений законом строк).

Доводи апеляційної скарги зводяться, в
основному, до повторення обставин
справи, викладених у позовній заяві і
не спростовують правильність
висновків суду 1 інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, оскільки
зводяться до переоцінки доказів про
справі, однак, згідно із ст. 212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів
належить суду 1 інстанції, який у досить
повному обсязі з'ясував права та
обов'язки сторін, обставини справи, дав
належну правову оцінку наданим
сторонами доказам. Неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення - не встановлено,
підстав для виходу за межі апеляційної
скарги - не вбачається, тому рішення
слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника
Прокурора Дніпропетровської області -
відхилити.

Рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
26 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча:
Кочкова Н.О.

Судді:

Максюта Ж.І.

Козлов С.П.