У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 16 жовтня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Євграфової Є.П., Євтушенко
О.І.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
ХимичукаТараса Миколайовича до
Концерну «Техвоєнсервіс» Міністерства
оборони України про поновлення на
роботі, виплату середньомісячної
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 11 червня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 08 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому з урахуванням
уточнень просив визнати незаконним та
скасувати наказ про звільнення від 24
вересня 2013 року №203-к, поновити його на
посаді радника генерального директора
концерну «Техвоєнсервіс» з 24 вересня
2013 року, стягнути з відповідача
середньомісячну заробітну плату за час
вимушеного прогулу та 75 000 грн на
відшкодування завданої моральної
шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що з 02 березня 2013 року
працював на посаді радника
генерального директора Концерну
«Техвоєнсервіс» Міністерства оборони
України та був звільнений з роботи 24
вересня 2012 року за ч.4 ст. 40 КЗпП України
за прогул без поважних причин.

Вказував, що підставою для звільнення
стали доповідні записки, якими
зафіксовано відсутність відомостей
про його перебування на роботі у
журналі реєстрації та вибуття
працівників.

Посилався на те, що хоча такий порядок і
регулюється правилами внутрішнього
трудового розпорядку, проте він з ним
ознайомлений не був, акти про
відсутність на роботі та доповідні
записки від 19, 20 та 23 вересня 2013 року, на
підставі яких був виданий оспорюваний
наказ, вважає фіктивно оформленими, у
зв'язку з чим просив задовольнити
позов.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 11 червня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 08 липня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій
представником ОСОБА_5, ОСОБА_4 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що при
звільненні з роботи ОСОБА_4
відповідачем дотримано вимог діючого
трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суди
попередніх інстанцій з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшли висновку про
відмову в позові.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 11 червня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 08 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко