Справа № 520/8213/14-ц
Провадження № 2/520/5173/14
Рішення

іменем України

06 жовтня 2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді Прохорова П.А.

при секретарі - Козловій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Київського
районного суду м. Одеси з вказаним
позовом, та просила суд ухвалити
рішення, яким визнати за нею право
власності на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної
ділянки для садівництва АДРЕСА_3,
площею 0,06 га., як таке, що набуто
позивачем в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача
на користь позивача витрати на правову
допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
зазначала, що з метою прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_3 вона
звернулась до Шостої одеської
нотаріальної контори з відповідною
заявою про прийняття спадщини, однак у
видачі свідоцтва про право на вказану
спадщину їй було відмовлено в зв'язку з
ненаданням спадкоємцем
правовстановлюючих документів на
зазначену нерухомість. Згідно посилань
позивача, оригінали
правовстановлюючих документів на
спірне майно знаходяться у
відповідача, ОСОБА_2, однак остання у
добровільному порядку надати їх
позивачу або нотаріусу відмовляється,
та таким чином порушує права позивача.

05 вересня 2014 року відповідач
звернулась до суду з письмовими
запереченнями проти позову у яких
вказувала на відсутність серед наданих
позивачем доказів відповідної
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, звертала увагу суду
на те, що позивач не надала належних
доказів звернення до відповідача з
вимогами про надання їх оригіналів
правовстановлюючих документів а також
на те, що позивач не повідомила суд про
обставини спадкування майна після
смерті матері сторін, поставила під
сумнів правові підстави звернення
позивача до суду, зокрема вказала, що на
її думку посилання на положення ст. 392
ЦК України є недоречними та такими що
не мають відношення до справи,
заперечувала проти стягнення з неї на
користь позивача компенсації витрат на
правову допомогу в зв'язку з
необґрунтованістю самого позову.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача заявлений позов
підтримали з викладених у ньому
підстав, просили суд його задовольнити.
Представник позивача звернувся до суду
з заявою про зменшення позовних вимог
та виключення з їх переліку вимоги про
стягнення витрат на правову допомогу,
однак позивач заявила, що підтримує
первинні позовні вимоги повному
обсязі, а за такого відмова
представника позивача від зазначених
вимог судом не була прийнята, оскільки
суперечила волі самої позивачки.

Представник відповідача в судовому
засіданні вказував на викладені у
письмових запереченнях обставини та
додатково зазначив, що на його думку
сторона позивача звертаючись до суду
обрала неналежний спосіб захисту свого
порушеного права та пред'явила свої
вимоги до неналежного відповідача,
оскільки відповідач жодним чином не
оскаржує та не перешкоджає реалізації
права позивача на прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_3

Відповідач викладені представником
відповідача заперечення підтримала, на
питання суду про наявність у неї
правовстановлюючих документів на
спірне майно повідомила, що не знає де
знаходяться ці документи.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши письмові докази у справі
суд встановив наступні обставини
справи та кореспондуючі ним
правовідносини.

Згідно матеріалів спадкової справи
№331/12 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3, заведеної Шостою одеською
державною нотаріальною конторою 23.05.2012
року, копія якої була надана
відповідною установою у відповідь на
ухвалу суду про забезпечення доказів,
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво
про смерть серії НОМЕР_1 від 17.05.2012 року,
видане повторно); 23 травня 2012 року
позивач, та 04 вересня 2012 року -
відповідач, звернулись до вказаної
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини, як спадкоємці
першої черги спадкування - діти
померлого (на підтвердження родинних
зв'язків сторонами було надано
відповідно: позивачем - свідоцтво про
народження серії НОМЕР_2 від 11.11.1953 року
та свідоцтво про укладення шлюбу серії
НОМЕР_3, відповідачем - свідоцтва про
народження серії НОМЕР_4, та на запит
нотаріуса було отримано копію актового
запису про укладення ОСОБА_2 та ОСОБА_5
шлюбу). На день смерті нині померлому
ОСОБА_3 на праві власності належала 1/3
частина квартири АДРЕСА_1 (загальна
площа квартири 55,6 кв.м.) та земельна
ділянка для садівництва, загальною
площею 0,0600 га що розташована за
адресою: АДРЕСА_3 (що випливає з
долучених до спадкової справи копій
правовстановлюючих документів: витягу
про державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно №3942036 від
30.06.2004 року, Свідоцтва про право
власності на житло №8-15139 від 26.03.2004
року, розпорядження органу
приватизації №183691 від 26 березня 2004
року та державного акту про право
приватної власності на землю серії 1-ОЮ
№082114 від 27.12.2000 року).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у
спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

При зверненні до суду позивачем не було
надано до матеріалів справи постанову
нотаріуса про відмову у видачі
свідоцтва про право на спадщину, про
було зазначено відповідачем у
відповідних запереченнях.

Однак, відповідно до долученої до
матеріалів справи копії постанови про
відмову у вчиненні нотаріальної дії,
15.08.2014 року Державним нотаріусом Шостої
Одеської державної нотаріальної
контори було відмовлено позивачу у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, та земельну ділянку АДРЕСА_3,
які належали ОСОБА_3, через ненадання
позивачем до нотаріальної контори
оригіналів правовстановлюючих
документів на зазначене нерухоме
майно.

Згідно пояснень сторін у судовому
засіданні, право на спадкування
позивачем належної частки майна
померлого сторонами не заперечується.

Відповідно до п. 23 постанови №7 від
30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику по
справах про спадкування», у випадку
відмови нотаріуса в оформленні
спадщини, особа-спадкоємець з метою
прийняття спадщини може звернутися до
суду за загальними правилами
цивільного провадження, при цьому
відповідно до тієї ж Постанови ПВСУ № 7
від 30.05.2008 року суд не вправі відмовляти
у відкритті провадження по справі у
зв'язку із відсутністю такої постанови
нотаріуса.

На думку Вищого спеціалізованого суду
України що висловлена в Листі №24-753/0/4-13
від 16.05.2013 «Про судову практику
розгляду справ про спадкування»,
належним відповідачем у спорах про
спадкування є спадкоємці, які прийняли
спадщину, при цьому право власності
спадкоємця на спадкове майно підлягає
захисту в судовому порядку шляхом його
визнання у разі, якщо таке право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК України) при цьому
за змістом ст. 392 ЦК України належним
відповідачем є особа - учасник
цивільних правовідносин, яка не визнає
або оспорює право власності спадкоємця
на спадкове майно, зокрема житловий
будинок, земельну ділянку.

У спорах про визнання права власності
на спадкове майно в якості належного
відповідача не може розглядатись
нотаріус або орган державної
реєстрації прав.

У випадку відсутності
правовстановлюючих документів у
зв'язку з їх втратою належними
відповідачами є, зокрема, спадкоємці,
які прийняли спадщину (п. 3.2.
зазначеного листа).

Окрім того, суд звертає окрему увагу, на
те, що відповідач подала нотаріусу
заяву про прийняття спадщини та
відповідні оригінали
правовстановлюючих документів, а в
судовому засіданні вже пояснила що
немає останніх.

Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи за
зверненням фізичних осіб в межах
заявлених нами вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

А за такого, по при посилання
відповідача, та її представника на те,
що нею жодних перешкод у реалізації
позивачем її права на спадщину не
чиниться, та попри її посилання на
відсутність будь-яких пропозицій зі
сторони позивача щодо надання
відповідних документів, вбачається, що
у період розгляду справи судом, коли
обом сторонами були відомі фактичні
обставини, наміри та вимоги, сторони не
змогли дійти згоди щодо вжиття
належних заходів з метою реалізації
права позивача на отримання
відповідного свідоцтва про право на
спадщину, вжиті судом заходи щодо
примирення сторін, зокрема надання
строку на укладення мирової угоди за
клопотанням представника позивача (з
29.09.2014 року по 01.10.2014 року) позитивного
результату не принесли, а тому,
враховуючи посилання відповідача за
текстом її письмових заперечень від
05.08.2014 року: «Але при цьому позивачка не
зазначає, яке майно залишилося після
смерті матері, не вказує яким чином
воно було прийнято у спадщину або було
переоформлено за життя матері, не
вказує, що від матері мені у спадщину
нічого не надходило. Натомість
позивачка намагається отримати у
власність частку квартири, що належала
батьку і не вказуючи при цьому, що все
майно матері відійшло їй.», а також
відсутність ясних пояснень
відповідача та її вагання на питання
суду щодо місця знаходження спірних
документів, суд доходить висновку про
те, що відповідачем хоча відкрито і не
заперечується право позивача на
спадкування зазначеного нерухомого
майна, її дії та зазначені пояснення
свідчать про невизнання нею права
позивача на відповідну спадщину, тому,
враховуючи останні пояснення
відповідача щодо втрати
правовстановлюючих документів на
спірне майно, приймаючи до уваги наявну
серед матеріалів справи копію
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії з видачі позивачу
відповідних свідоцтв про право на
спадщину за законом, наявність серед
матеріалів справи особистої заяви
відповідача про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_3, суд доходить
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в частині визнання за позивачем
права власності на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної
ділянки для садівництва АДРЕСА_3,
площею 0,06 га., як таке, що набуто
позивачем в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Щодо вимог позивача про стягнення на її
користь компенсації витрат на правову
допомогу в розмірі 4000,00 грн., то суд
зазначає наступне: відповідно до
положень ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. При цьому
розподіл судових витрат, повний
перелік яких наведено у ст. 79 ЦПК є за
своєю природою вимогою будь-кого з
сторін, натомість суд, вирішуючи справу
зобов'язаний вирішити й таке питання.

Так, позивачем не надано належного
документального підтвердження
понесених нею витрат на правову
допомогу, зокрема не надано копії або
витягу з договору про надання правової
допомоги, не надано квитанції про
сплату таких коштів, не надано
відповідного розрахунку-обґрунтування
часу роботи особи, яка надавала правову
допомогу позивачеві, об'єктивна
необхідність пред'явлення яких
випливає зі змісту положень ст. ст. 84, 88
ЦПК України, положень закону України
«Про граничні розмірі відшкодування
витрат на правову допомогу», а за
такого позов в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
компенсації судових витрат -
задоволенню не підлягає.

Разом з тим, вирішуючи питання про
розподіл судових витрат суд доходить
висновку про те, що з відповідача на
користь позивача підлягають стягненню
121,80 грн., судового збору, (що було
сплачено позивачем за вирішення
питання про витребування доказів по
справі) та з відповідача на користь
державного бюджету - в розмірі 243,60 грн.,
що випливає з задоволення судом
майнових вимог, щодо яких позивачем не
було сплачено судового збору (несплата
позивачем якого помилково була
пропущена судом при вирішенні питання
про відкриття провадження по справі).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 60, 79, 88, 208, 213-215
ЦПК України, ст.ст. 392, 1218, 1258, 1267 ЦК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності в порядку спадкування
- задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6
частину квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 55,6 кв.м., що набуте нею в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину земельної ділянки площею 0,06 га
для садівництва, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений нею судовий збір в розмірі
121,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В задоволенні інших вимог позову -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області шляхом подання
до Київського районного суду міста
Одеси апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами, що не були присутні в
судовому засіданні протягом десяти
днів з моменту отримання.

Суддя
Прохоров П. А.