У х в а л а

іменем україни

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Іваненко Ю.Г.,

Касьяна
О.П.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Київобленерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення суми,

за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Київобленерго», поданою
представником - Ястребовою Людмилою
Вікторівною, на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 9 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 9 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Київобленерго» (далі - ПАТ
«Київобленерго») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
різниці між тарифами на електроенергію
в розмірі 12 772 грн 94 коп.

Посилалося на те, що 16
березня 2010 року між позивачем та ОСОБА_3
був укладений договір № 200070714 про
користування електричною енергією,
пунктом 16 якого зазначена категорія
споживача щодо застосування тарифу -
міське населення, з тарифом, чинним на
час укладання договору 0,2436 грн за 1
кВт/год. Перевіркою приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
встановлено порушення п. 19 Правил
користування електричною енергією для
населення (далі - ПКЕЕН), внаслідок
неправильного застосування тарифу,
оскільки за вказаною адресою
знаходиться магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», а
отже, і тариф повинен застосовуватись
як для суб'єкта підприємницької
діяльності.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від

9 грудня 2013 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 9 квітня 2014 року рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 9 грудня 2013 року
скасовано в частині відмови в
задоволенні позовних вимог до ФОП
ОСОБА_4, в цій частині провадження у
справі закрито.

В іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«Київобленерго» - Ястребова Л.В.
просить скасувати оскаржувані рішення
судів попередніх інстанцій та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем неправильно обрано
спосіб захисту порушеного права,
оскільки ОСОБА_3 порушила п. 42 ПКЕЕН,
однак це не може бути підставою для
стягнення з неї коштів за порушення,
передбачені п. 19 ПКЕЕН.

Скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
до ФОП ОСОБА_4 та закриваючи в цій
частині провадження у справі, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що ПАТ «Київобленерго» та ФОП ОСОБА_4 є
юридичними особами, а тому спір
підлягає розгляду в порядку
господарського судочинства.

Залишаючи рішення
першої інстанції без змін в частині
позовних вимог до ОСОБА_3, апеляційний
суд погодився, що неповідомлення
електропостачальника про укладення
договору оренди є порушенням п. 42 ПКЕЕН,
однак це не може бути підставою для
стягнення з енергоспоживача коштів за
порушення, передбачені п. 19 ПКЕЕН.

Проте з такими
висновками суду апеляційної інстанції
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16
березня 2010 року між позивачем та ОСОБА_3
був укладений договір № 200070714 про
користування електричною енергією,
пунктом 16 якого зазначена категорія
споживача щодо застосування тарифу -
міське населення, з тарифом, чинним на
час укладання договору 0,2436 грн за 1
кВт/год.

Перевіркою приміщення,
розташованого за адресою:

АДРЕСА_1, встановлено порушення п. 19
ПКЕЕН, внаслідок неправильного
застосування тарифу, оскільки за
вказаною адресою знаходиться магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що відображено в акті
про порушення від 1 березня 2013 року №
021384.

14 листопада 2011 року між
ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 укладений
договір № 1 оренди нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, відповідно до умов якого
ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 вказане
приміщення в оренду строком на 1 рік.

Відповідно до п. 1.2 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31 липня 1996 року № 28,
населення - споживачі електричної
енергії - фізичні особи, які з метою
задоволення власних побутових або
господарських потреб споживають
електричну енергію для потреб
електроустановок, що належать їм за
ознакою права власності або
користування, за винятком
електроустановок, які
використовуються для здійснення в
установленому законодавством порядку
підприємницької діяльності.

Згідно з п. 19 ПКЕЕН, розрахунки
населення за спожиту електричну
енергію здійснюються за діючими
тарифами (цінами) для населення на
підставі показань приладів обліку.
Громадяни - суб'єкти підприємницької
діяльності оплачують електричну
енергію, спожиту на потреби
підприємницької діяльності, за
відповідним тарифом (ціною).

Пунктом 12 указаних Правил встановлено,
що у разі споживання електричної
енергії громадянами - суб'єктами
підприємницької діяльності для потреб
такої діяльності ведеться окремий
облік.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 26 Закону
України «Про електроенергетику»
споживання енергії можливе лише на
підставі договору з
енергопостачальником. Споживач
енергії несе відповідальність за
порушення умов договору з
енергопостачальником та правил
користування електричною і тепловою
енергією та виконання приписів
державних інспекцій з енергетичного
нагляду за режимами споживання
електричної та теплової енергії згідно
із законодавством України.

Відповідно до п. 5.1.2 договору оренди від
14 листопада 2011 року орендодавець
(ОСОБА_3) зобов'язується своєчасно
здійснювати оплату комунальних
платежів.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Переглядаючи справу, апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК
України вказане залишив поза увагою,
доводи апеляційної скарги належним
чином не перевірив, в ухвалі не
зазначив чим дані доводи
спростовуються, не встановив за який
період встановлено заборгованість та з
якого моменту почалася нараховуватися
заборгованість з моменту складання
акта чи з моменту підписання договору
оренди, крім того апеляційним судом не
встановлено чи відповідачами
здійснювалася плата за фактично
використану електроенергію, дійшов до
передчасного висновку про залишення
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_3 без змін та закриття
провадження в іншій частині, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвали апеляційного суду з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Київобленерго» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 9 квітня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді:О.І.
Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.П. Касьян
О.М. Ситнік