Ухвала

іменем україни

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»,
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 17 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 10 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до
суду з указаним позовом. Свої вимоги
позивач обґрунтовував тим, що 23
листопада 2006 року між ним та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір
№ 23/11/2006/840-К/396, відповідно
до якого банк надав позичальнику для
придбання автомобіля кредит у сумі 90 150
доларів США, строком до 22
листопада 2012 року, зі сплатою 7,7 % річних
за користування кредитом. Дане
кредитне зобов'язання було забезпечене
порукою ОСОБА_4 на підставі договору
поруки від 23 листопада 2006 року. Проте
відповідачі належним чином взяті на
себе зобов'язання не виконують, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість. За таких обставин
позивач просив стягнути солідарно з
відповідачів на свою користь
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 138 624,32 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 1 108 024
грн 21 коп., та витрати зі сплати
судового збору.

Не погоджуючись із позовом ПАТ «КБ
«Надра», ОСОБА_4 звернулася до суду з
зустрічним позовом про визнання
недійсним договору поруки з тих
підстав, що вона особисто не укладала з
банком договору поруки і не поручалася
перед банком за належне виконання
ОСОБА_3 його зобов'язань за кредитним
договором, що підтверджується
відсутністю її особистого підпису на
договорі. Тому ОСОБА_4 просила визнати
недійсним договір поруки від 23
листопада 2006 року з підстав порушення
при його укладенні ч. 2 ст. 207 ЦК України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 17 жовтня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 10 січня 2014 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ «КБ «Надра»
заборгованість за кредитним договором
по тілу кредиту в розмірі 72 435,27 доларів
США, що у гривневому еквіваленті
становить 578 975 грн 11 коп.;
заборгованість за процентами у розмірі
26 033,33 доларів США, що у гривневому
еквіваленті становить 208 084 грн 38 коп.;
пеню за прострочення сплати кредиту в
сумі 104 468 грн 03 коп.; плату за
управління кредитом у розмірі
136 264 грн 15 коп.; штраф у сумі 72 056 грн 90
коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «КБ «Надра» судовий збір у
сумі 3 441 грн, а також судові витрати у
розмірі 645 грн. У решті позовних вимог
ПАТ «КБ «Надра»
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано недійсним договір
поруки, укладений 23 листопада 2006 року
між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4

У касаційній скарзі відповідач ОСОБА_3
просить скасувати судові рішення
першої й апеляційної інстанцій у
повному обсязі, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 23 листопада 2006 року між
ВАТ «КБ «Надра» (нині - ПАТ «КБ «Надра»)
та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №
23/11/2006/840-К/396, відповідно до якого банк
надав позичальнику для придбання
автомобіля кредит у сумі
90 150 доларів США, строком до 22
листопада 2012 року, зі сплатою 7,7 % річних
за користування кредитом.

Відповідно до умов кредитного договору
ОСОБА_3 зобов'язався погашати кредит
шляхом щомісячного внесення на рахунок
банку до 5 числа поточного місяця
чергових платежів у сумі 1 802 долари США.

На забезпечення виконання ОСОБА_3
взятих за кредитним договором
зобов'язань 23 листопада 2006 року між ВАТ
«КБ «Надра» і ОСОБА_4 укладено договір
поруки.

За вказані кошти ОСОБА_3 придбав
легковий автомобіль «Лексус», 2006 року
випуску, чорного кольору, державний
номерний знак НОМЕР_1 вартістю 106 059,41
доларів США, який на забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором переданий у заставу банку за
договором застави від 23 листопада 2006
року.

У випадку невиконання боржником
зобов'язань за кредитним договором, не
внесення чергового платежу у
встановлені строки банк вправі
вимагати від позичальника
дострокового виконання зобов'язань та
повернення всієї суми кредиту
достроково, в тому числі і шляхом
звернення стягнення на заставлене
майно.

Згідно з пунктами 4.1 - 4.3 договору
застави заставодержатель має право на
задоволення вимог, забезпечених
заставою, за рахунок заставленого
майна.

Обтяження сторонами не зареєстровано у
реєстрі обтяжень рухомого майна.

03 серпня 2009 року приватним нотаріусом
Хмельницького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис
про звернення стягнення на заставлений
автомобіль для погашення
заборгованості за кредитним договором
на загальну суму 82 503,42 доларів США.

Даний виконавчий напис виконувався в
примусовому порядку з вилученням
заставленого автомобіля у боржника
ОСОБА_3, проте 22 серпня 2012
року та 15 листопада 2012 року
реалізований не був через відсутність
покупців і визнання прилюдних торгів
такими, що не відбулися.

За листом ПАТ «КБ «Надра» виконавчою
службою виконавчий напис повернуто без
виконання через занижену оцінку
автомобіля і заставлений автомобіль
перебуває в торговельній організації,
де буде реалізований на виконання
судового рішення в даній цивільній
справі.

Отже, вказаний виконавчий напис не
виконано й відповідно борг не
погашено.

ОСОБА_3 після відізвання виконавчого
напису від виконання не звертався з
вимогами про повернення даного
автомобіля в його володіння.

Станом на 13 травня 2013 року ОСОБА_3
допустив заборгованість з повернення
банку кредиту в загальній сумі 138 624,32
доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 1 108 024 грн 21 коп.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 ЦК України.

Крім того, ч. 1 ст. 598 ЦК України
передбачено, що зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст. ст. 599-601, 604-609
ЦК України, зокрема ст. 599 України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином, та такої підстави для
припинення зобов'язання, як вчинення
виконавчого напису вказаними нормами
закону не передбачено.

У зв'язку із цим суди повинні
враховувати, що наявність виконавчого
напису нотаріуса, вчиненого за
невиконання кредитного договору, за
відсутності реального виконання
боржником свого зобов'язання
(добровільно чи примусово) не свідчить
про припинення договірних
правовідносин сторін й не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання ним грошового
зобов'язання та не позбавляє кредитора
права на отримання процентів за
користування кредитом і пені за
несвоєчасну сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду
після вчинення виконавчого напису про
стягнення суми з вимогою про стягнення
кредитної заборгованості, суд має
вирішити спір на підставі чинного
законодавства та умов кредитного
договору, що діють після дати,
визначеної виконавчим написом.

Крім того, у разі звернення
кредитодавця до суду після вчинення
виконавчого напису про звернення
стягнення на предмет застави з
вимогою про стягнення кредитної
заборгованості, суд має з'ясувати
питання про виконання виконавчого
напису і залежно від цього вирішити
спір на підставі чинного
законодавства та умов кредитного
договору.

Розглядаючи указану справу, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, дійшов правильного
висновку про те, що ПАТ «КБ «Надра»
вправі сам обирати спосіб захисту
порушеного цивільного права і судове
рішення в даній цивільній справі при
умові, що виконавчий напис нотаріуса не
був виконаний, а відізваний банком без
виконання не є подвійним стягненням
заборгованості за кредитним договором,
не є подвійною відповідальністю за
невиконання зобов'язань.

Задовольняючи частково позов ПАТ «КБ
«Надра» та стягуючи із ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором,
суд першої інстанції, з висновками
якого обґрунтовано погодився й
апеляційний суд, правильно виходив з
того, що банк виконав свої зобов'язання
за кредитним договором, а ОСОБА_3
порушив умови цього договору, що
призвело до утворення заборгованості,
яка станом на 13 травня 2013 року
становить 138 624,32 доларів США, що
складається із тіла кредиту,
нарахованих відповідно до умов
договору процентів, пені, комісії,
штрафу.

При цьому суд першої інстанції
обґрунтовано застосував строки
позовної давності щодо позовних вимог
про стягнення неустойки (пені).

Разом з тим суд правильно задовольнив
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору поруки,
оскільки, як встановив суд на підставі
наявних у справі доказів, ОСОБА_4
волевиявлення на укладення договору
поруки не виявляла, особисто договору
не підписувала.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суди повно та
всебічно дослідили наявні у справі
докази, надали їм належну оцінку в силу
вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України,
правильно визначилися з характером
спірних правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, в результаті чого
ухвалили законні й обґрунтовані судові
рішення, які відповідають вимогам ст.
ст. 213-214, 315 ЦПК України, підстави для їх
скасування відсутні, а наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують, зводяться до
переоцінки доказів.

Вищенаведене дає підстави для висновку
про те, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалені у справі судові
рішення - залишенню без змін з підстав,
передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 17 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 10 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак

С.П. Штелик