Справа № 0538/9592/2012
Провадження № 2/265/30/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

при секретарі Мальській Г.Ю. .

за участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання біржового
контракту недійсним,

зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про визнання біржового
контракту купівлі продажу квартири
дійсним та визнання права власності на
квартиру,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2012 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6
про визнання біржового контракту
купівлі продажу квартири недійсним та
скасування рішення державного
регістратора про реєстрацію права
власності на квартиру.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя від 5 серпня 2013
року первісний відповідач ОСОБА_6 була
замінена на правоприємників ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та малолітню ОСОБА_7, інтереси
якої представляє ОСОБА_4.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач ОСОБА_2 посилався на ті
обставини, що 1 лютого 2002 року між ним
та ОСОБА_6 на Універсальній товарній
біржі «Гарант Україна» було укладено
біржовий контракт № 663 від 1 лютого 2002
року, купівлі продажу квартири
АДРЕСА_1. Позивач вважає що зазначений
біржовий контракт є недійсним
оскільки його не було укладено
нотаріально, а тому просить суд
визнати біржовий контракт ( договір
купівлі продажу) квартири АДРЕСА_1 від
1 лютого 2002 року недійсним з моменту
його укладання, та визнати за ним,
ОСОБА_2 право власності на зазначену
квартиру. Також просить суд скасувати
рішення державного регістратора про
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 та поновити запис про
реєстрацію права власності на
зазначену квартиру за ним - ОСОБА_2.

11 листопада 2013 року відповідачі
ОСОБА_4 яка діє в інтересах малолітньої
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
біржового контракту купівлі - продажу
квартири дійсним та визнання права
власності на квартиру. В обґрунтування
позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3
посилалися на ті обставини, що під час
укладання договору купівлі продажу
квартири АДРЕСА_1 на Універсальній
товарній біржі «Гарант Україна»1
лютого 2002 року, між ОСОБА_2 та нині
померлою ОСОБА_6 було досягнуто всі
істотні умови щодо угоди купівлі
продажу квартири, а саме ОСОБА_6
заплатила вартість квартири а ОСОБА_2
підписав угоду та передав всі
документи на квартиру. Цей факт
підтверджено і довідкою БТІ міста
Маріуполя, де в законному порядку було
зареєстровано право власності на
квартиру. Також з моменту укладання
угоди на Товарній біржі та по день
смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 разом зі
своїми дітьми сином ОСОБА_3 та її
малолітньою донькою ОСОБА_7, проживали
в квартирі, користувалися нею,
сплачували комунальні послуги, несла
всі витрати по утриманню квартири.
Після смерті ОСОБА_6 в квартирі
залишилися зареєстрованими та
продовжують проживати її діти.
Оскільки з моменту укладання угоди і
до звернення до суду ОСОБА_2 ніяких
претензій щодо повернення квартири і
визнання угоди недійсною не заявляв,
то відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3
вважають що можливо визнати угоду
дійсною та визнати за ними право
власності на квартиру.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
пояснив, що дійсно 1 лютого 2002 року між
ним та ОСОБА_6 було укладено біржовий
контракт купівлі продажу квартири
АДРЕСА_1, за яким він будучи власником
зазначеної квартири продав її ОСОБА_6 і
на підтвердження цією угоди отримав
гроші за квартиру та передав всі
документи на квартиру. Однак вважає
зазначену угоду не дійсною, оскільки
нотаріально ця угода купівлі продажу
завірена не була, а тому вона не
відповідає вимогам закону. Також
пояснив, що оскільки угода була не
дійсною, він повернув ОСОБА_6 гроші а
вона повернула йому всі документи, але
оформити знов таки договір купівлі
продажу через біржу вони не могли
оскільки на момент передачі грошей
квартира не була зареєстрована в БТІ.
Після реєстрації угоди в БТІ міста
Маріуполя він не звертався до ОСОБА_6 с
проханням перереєструвати квартиру за
ним, оскільки вона в подальшому
намагалася викупити цю квартиру та
оформити угоду нотаріально. Також
позивач пояснив, що оскільки ОСОБА_6
була сестрою його знайомої ОСОБА_8, то
він розумів що вона нікуди не
подінеться, а тому тривалий час
квартирою не цікавився, так як
надіявся на порядність ОСОБА_6. Просить
суд визнати угоду купівлі продажу
квартири АДРЕСА_1 укладену 1 лютого 2002
року на Універсальній товарній біржі
«Гарант України» не дійсною, та
скасувати рішення державного
регістратора про реєстрацію права
власності на зазначену квартиру за
ОСОБА_6 та поновити запис про
реєстрацію права власності на квартиру
за ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_4 яка діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_7, в
судовому засіданні пояснила, що
квартира АДРЕСА_1, 1 лютого 2002 року була
придбана ОСОБА_6 на Універсальній
товарній біржі «Гарант Україна» у
ОСОБА_2 і з 1 лютого 2002 року проживала в
зазначені квартирі із своєю сім'єю, а з
серпня 2004 року в цю квартиру була
зареєстрована ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. На
протязі всього часу проживання родини
ОСОБА_6 - позивач ОСОБА_2 жодного разу не
пред'являв вимоги щодо виселення цієї
родини з квартири, і документи на
квартиру постійно знаходилися вдома аж
до моменту смерті ОСОБА_6 Всі ці
відомості їй відомі у зв'язку з тим, що
вона постійно проживала по сусідству з
померлою ОСОБА_6 в одному будинку, а
ОСОБА_7 є її онукою, яку вона допомагала
доглядати. Після смерті ОСОБА_6 в
квартирі було дуже багато людей, і
після похорон документи на квартиру
зникли. До моменту виклику до суду
ОСОБА_2 жодного разу не приїздив до
квартири і не вимагав звільнити
зазначену квартиру, він навидь не знав
що ОСОБА_6 померла, що свідчить про те,
що ніяких претензій до 2012 року ОСОБА_2
до ОСОБА_6 не мав. Вважає, що позивач
ОСОБА_2 пропустив строк звернення до
суду, оскільки їм не надано жодної
підстави для поновлення строків
позовної давності. Просить суд у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити, і визнати договір купівлі
продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 1
лютого 2002 року на Універсальній
товарній біржі «Гарант Україна» -
дійсним, та визнати за ОСОБА_7 та ОСОБА_3
право власності на квартиру.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що з 2002 року
він разом з матір'ю ОСОБА_6 та сестрою
ОСОБА_7 проживали в АДРЕСА_1. Ще до
смерті матері він бачив в квартирі
документи на квартиру, а вже після
смерті, коли вони кинулися шукати
документи на квартиру, то вже не
знайшли їх. По факту смерті ОСОБА_6 було
порушено кримінальну справу, оскільки
після смерті останньої в квартирі був
безлад, двері відчинені. Після смерті
ОСОБА_6 він зі своєю родиною постійно
проживає за зазначеною адресою, і
жодного разу до нього не приходив,
позивач не заявляв свої вимоги щодо
звільнення квартири. Просить суд
відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог та визнати угоду
купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 1
лютого 2002 року - дійсною, та визнати за
ним та за його сестрою право власності
на зазначену квартиру.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування Орджонікідзевської
районної адміністрації
Маріупольської міської ради -
Халаджайн К.В., діюча на підставі
довіреності, позовні вимоги ОСОБА_2 не
визнала в повному обсязі, оскільки ще
під час оформлення опіки над
малолітньою ОСОБА_7 було встановлено,
що спірна квартира належала померлій
ОСОБА_6 і малолітня постійно
проживаючи в зазначеній квартирі та
будучи в ній зареєстрованою,
автоматично приймає спадщину, і є
власником своєї частки. Просить суд
розглянути справу з урахування
інтересів малолітньої дитини.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 пояснила, що вона в лютому 2002
року була свідком під час передачі
грошей ОСОБА_2 - ОСОБА_6 за продаж
квартири АДРЕСА_1. Їй було відомо, що
ОСОБА_6 купила у ОСОБА_2, вищезазначену
квартиру, а потім через декілька днів
знов її продала, оскільки їй були
потрібні гроші. Квартира продавалася
на Олександрійській товарній біржі.
Під час продажу були присутні ОСОБА_2,
ОСОБА_6, вона та брокери. Більше вона
нікого не пам'ятає. Після того як
ОСОБА_6 отримала у ОСОБА_2 гроші то вона
передала йому документи на квартиру.
Які це були документи на яку квартиру
вона не бачила, але розуміла що мабуть
за продану - АДРЕСА_1. Також їй відомо,
що між ОСОБА_6 як продавцем та ОСОБА_2 як
покупцем було укладено договір купівлі
продажу квартиру та посвідчений на
Олександрійській товарній біржі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_2 в 1999 році за її
допомогою придбав квартиру АДРЕСА_1.
ОСОБА_6 є її рідною сестрою. В 2002 році їй
не було де жити а тому вона , за
допомогою її ОСОБА_8, купила у ОСОБА_2
зазначену квартиру. Потім їй та ОСОБА_6
для розвитку бізнесу необхідні були
гроші, а тому ОСОБА_6 через декілька
днів, 28 лютого 2002 року, продала
зазначену квартиру ОСОБА_2 Однак з
квартири не виїхала а залишилася
проживати в ній і уклала з ОСОБА_2
договір найму житлового приміщення.
При цьому договір купівлі продажу
квартири було укладено 28 лютого 2002 року
а гроші за квартиру ОСОБА_6 отримала
від ОСОБА_2 ще 22 лютого 2002 року. Угода
купівлі продажу квартири укладалася на
товарній біржі 28 лютого 2002 року і були
присутні тільки ОСОБА_2, ОСОБА_6,
брокери та вона. Сторонніх людей не
було. Договір найму жилого приміщення
укладений між ОСОБА_2 нею та ОСОБА_6 на
даний час є дійсним, оскільки він
безстроковий. Вона досі сплачує
вартість оренди цієї квартири,
оскільки в ній проживає її племінник -
ОСОБА_3 Племінник про договір оренди
нічого не знає, вона йому нічого не
казала, а сама сплачувала кошти за
власним бажанням. ОСОБА_2 теж було
відомо про діючий договір оренди
квартири оскільки в останнє він
отримував гроші приблизно п'ять шість
місяців назад за квартиру, а в 2010 році
та в 2011 році вона не платила за квартиру
оскільки знаходилася в місцях
позбавлення волі, а звільнившись до 2012
року сплачувала борги за квартиру.

Вислухав пояснення сторін, дослідивши
письмові матеріали справи прийшов до
наступного.

Згідно біржового контракту № 663 від 1
лютого 2002 року укладеного на
Універсальній товарній біржі «Гарант
Україна», ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_6
купила квартиру АДРЕСА_1. ( а.с.16)

Згідно реєстраційного посвідчення
виданого Маріупольським бюро
технічної інвентаризації від 26 лютого
2002 року, ОСОБА_6 на праві особистої
власності належить квартира АДРЕСА_1,
на підставі біржового контракту № 663
від 1 лютого 2002 року. Реєстраційний
номер № 35070

Відповідно до ст.4 Заключних і
перехідних положень Цивільного
Кодексу України, щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності ЦК України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, які виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Згідно із ч.1 ст.227 Цивільного Кодексу
Української РСР (від 18 липня 1963 року)
договір купівлі-продажу жилого будинку
повинен бути нотаріально посвідченим,
якщо однією із сторін є громадянин.

Таке ж саме положення міститься в
статті 657 ЦК України ( 2003 року)

Відповідно до вимог ч.1 ст. 47 ЦК УРСР ( 1963
року) Нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48
цього Кодексу.

В позовній заяві позивач ОСОБА_2
посилався на ті обставини, що ОСОБА_6 не
сплатила йому гроші за покупку
квартири а тому ця угода не була
нотаріально оформлена, однак в
неодноразових судових засіданнях
позивач ОСОБА_2 наполягав на тих
обставинах, що він дійсно 1 лютого 2002
року продав ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.
Тоб то сторони виконали всі
домовленості щодо угоди, а саме
позивач ОСОБА_2 підписав біржовий
контракт № 663 від 1 лютого 2002 року та
передав всі документи на квартиру, а
ОСОБА_6 в свою чергу віддала йому гроші
за квартиру. Цей факт підтверджує і
свідок ОСОБА_8, яка особисто передавала
ОСОБА_2 гроші за квартиру 1 лютого 2002
року. Нотаріально не оформили угоду у
зв'язку з економією грошей.

Факт передачі грошей ОСОБА_6 - ОСОБА_2 за
покупку квартири 1 лютого 2002 року
підтверджується і письмовими
поясненнями позивача ОСОБА_2 від 3
грудня 2013 року. ( а.с.124)

Також в матеріалах справи є розписка
про отримання грошових коштів від 22
лютого 2002 року, згідно якої ОСОБА_6
отримала від ОСОБА_12 гроші в повному
розмірі ( сума не зазначена) саме за
продаж квартири АДРЕСА_1, на підставі
біржового контракту № АЦ-83 від 22 лютого
2002 року укладеного на Універсальній
Ново- Олександрійської товарній біржі.
( а.с.125) Під час передачі грошей та
укладання угоди була присутня свідок
ОСОБА_11

Також в матеріалах справи є розписка
ОСОБА_6 про отримання грошей від
ОСОБА_2 за продаж квартири АДРЕСА_1.
Зазначена розписка не містить сум і
дати написання. ( а.с.126) Мови щодо
визнання угоди купівлі продажу
квартири від 1 лютого 2002 року
недійсною в розписці не йдеться.

Згідно Біржового контракту № АЦ -83 від
28 лютого 2002 року укладеного на
Універсальній Ново-Олександрівській
товарній біржі між ОСОБА_6 та ОСОБА_2
про продаж квартири АДРЕСА_1, гроші за
квартиру було передано в момент
підписання контракту ( п.1.10 БК) ( а.с. 164)

В матеріалах справи також міститься
розписка ОСОБА_2 яку було надано суду
самим ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_6
документів на квартиру та передачу їй
грошей за квартиру шляхом розірвання
біржового контракту купівлі продажу
квартири № 663 від 1 лютого 2002 року у
зв'язку з його незаконністю. ( а.с.127)
Зазначена розписка датована 26 лютого
2002 року, і підписана лише ОСОБА_2
Підпису ОСОБА_6 про отримання грошей
саме за повернення сторін в первісний
стан ( визнання угоди не дійсною) не
має.

Суд критично ставиться до вище
зазначених документів, оскільки
квартира АДРЕСА_1, дійсно була придбана
ОСОБА_6 у ОСОБА_2 1 лютого 2002 року про що
свідчить біржовий контракт № 663 від 1
лютого 2002 року укладений на
Універсальній товарній біржі «Гарант
Україна». При цьому сторони під час
укладання цього договору купівлі
продажу квартири досягли всіх
істотних умов щодо угоди. ОСОБА_6 26
лютого 2002 року в БТІ місті Маріуполя
реєструє право власності на квартиру,
яке до теперішнього часу не
перереєстровувалося за ОСОБА_2 Факт
передачі документів та грошей
підтверджується як самим позивачем так
і свідком ОСОБА_8

Щодо інших розписок і угод купівлі
продажу квартири то суд критично до
них ставиться оскільки 22 лютого 2002
року ОСОБА_6 пише розписку про
отримання грошей саме за продаж ОСОБА_2
квартири АДРЕСА_1 зазначаючи що угоду
купівлі продажу було посвідчено
Біржовим контрактом № АЦ -83 від 22
лютого 2002 року укладеного на
Універсальній Ново-Олександрівській
товарній біржі. При цьому під час
написання розписки була присутня
свідок ОСОБА_11, яка в судовому
засіданні пояснила, що вона була
присутня під час укладання договору
купівлі продажу квартири 22 лютого 2002
року на Універсальній
Ново-Олександрівській товарній біржі,
де ОСОБА_6 продала квартиру а ОСОБА_2
купив її. При цьому розмови про
визнання біржового контракту від 1
лютого 2002 року недійсним, не було, чи
передавалися гроші і документи на
квартиру вона точно відповісти не може.
Однак 26 лютого 2002 року, ОСОБА_6
реєструє в БТІ АДРЕСА_1 як свою
власність та отримує реєстраційне
посвідчення. Біржовий контракт № АЦ -83
укладається на Універсальній
Ново-Олександрівській товарній біржі 28
лютого 2002 року і саме в ньому зазначено
що гроші передаються в момент
підписання. Розписка надана позивачем
ОСОБА_2 про отримання ним грошей від
ОСОБА_6 в якій вона нібито визнає угоду
від 1 лютого 2002 року недійсною у зв'язку
з тим що вона нотаріально не посвідчена
підписана лише ОСОБА_2 , підпису самої
ОСОБА_6 не має і в оригіналі зазначена
розписка суду не надавалася, а тому суд
не приймає зазначену розписку як доказ
визнання ОСОБА_6 угоди від 1 лютого 2002
року недійсною.

Відповідно до ст.. 59 ЦПК України суд не
бере до уваги докази , які одержані з
порушенням порядку встановленого
законом.

Таким чином, враховуючи що наступна
угода купівлі продажу квартири ОСОБА_2
в БТІ місті Маріуполя не реєструвалася,
дати нібито укладання угоди купівлі
продажу та передачі грошей не
співпадають, угода від 28 лютого 2002 року
не визнавалася дійсною в
установленому законом порядку, суд не
приймає до уваги доводи позивача
ОСОБА_2 відносно того, що ОСОБА_6
визнавалася угода ( біржовий контракт
№ 663) яка укладена на Універсальній
товарній біржі «Гарант Україна» 1
лютого 2002 року не дійсною у зв'язку з
відсутністю нотаріального оформлення
угоди.

Щодо визнання права власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 то суд
звертає увагу на той факт, що зазначена
квартира була придбана ОСОБА_2 9 серпня
2001 року у ОСОБА_14 на підставі
біржового контракту № 229 від 9 серпня 2001
року укладеного на Універсальній
товарній біржі «Гарант - Україна», тоб
то зазначений договір теж не був
посвідчений нотаріально. ( а.с.182)

Відповідно до ч.2 ст.47 Цивільного
Кодексу Української РСР (від 18 липня 1963
року), якщо одна із сторін повністю або
частково виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною.

Як роз'яснено в п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28 квітня 1978
року № 3 «Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними» це
правило не може бути застосовано, якщо
сторони не досягли згоди з істотних
умов угоди, передбачені ст. 224 ЦК
України.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦК України (1963
року) За договором купівлі-продажу
продавець зобов'язується передати
майно у власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Як було встановлено в судовому
засіданні та підтверджено
документально та показами свідків,
ОСОБА_2 1 лютого 2002 року продав ОСОБА_6
квартиру АДРЕСА_1, про що вони на
Універсальній товарній біржі «Гарант
Україна» уклали біржовий контракт № 663
від 1 лютого 2002 року. В цей же день
ОСОБА_2 передав ОСОБА_6 документи на
квартиру, а вона в свою чергу в
присутності ОСОБА_8 передала гроші за
придбану квартиру. Після укладання
угоди 1 лютого 2002 року, вселилася в
зазначену квартиру, а в березні 2002 року
згідно копії особистого рахунку
НОМЕР_1 від 10 червня 2013 року виданого
ЖКП «Азовжитлокомплекс»
зареєструвалася в квартирі та
зареєструвала свого сина - ОСОБА_3 а в
вересні 2004 року зареєструвала і свою
малолітню доньку - ОСОБА_7. ( а.с.65) Як
пояснюють відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, - ОСОБА_6 постійно проживала в
зазначеній квартирі разом з родиною до
моменту своєї смерті. Діти померлої
ОСОБА_6 проживають в АДРЕСА_1 і по
теперішній час і цей факт не
спростовується позивачем.

Таким чином суд вважає, що умови ст. 224
ЦК УРСР ( 1963 року) під час укладання
угоди купівлі продажу квартири
АДРЕСА_1 від 1 лютого 2002 року були
виконані в повному обсязі а тому у
суду є підстави визнати угоду укладену
1 лютого 2002 року на Універсальній
товарній біржі «Гарант Україна»,
біржовий контракт № 663 - дійсною.

Щодо посилань позивача ОСОБА_2 та
свідка ОСОБА_8 що на зазначену
квартиру між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, ОСОБА_8
було укладено договір майнового найму
від 1 березня 2003 року за яким
наймодавець ОСОБА_2 здає в найм
безстроково ОСОБА_8 та ОСОБА_6 квартиру
АДРЕСА_1 то суд вважає, що вказаний
доказ не має під собою підґрунтя,
оскільки квартира АДРЕСА_1
зареєстрована в БТІ міста Маріуполя за
ОСОБА_6, угода нібито укладена на
Універсальній Ново-Олександрівській
товарній біржі 28 лютого 2002 року,
біржовий контракт № АЦ -83, не
посвідчена нотаріально, не
зареєстрована в БТІ міста Маріуполя та
не визнана судом дійсною, а тому у суду
не має підстав вважати ОСОБА_2 законним
власником спірної квартири. Також суд
звертає увагу, що згідно пояснень
самого позивача ОСОБА_2 та свідка
ОСОБА_8, то гроші за нібито оренду
квартири АДРЕСА_1 віддавала лише
тільки ОСОБА_8 при цьому письмових
підтверджень цих тверджень суду надано
не було. ОСОБА_6 жодного разу гроші за
оренду квартири не віддавала, а тому
суд приходить до висновку що договір
майнового найму квартири від 1 березня
2003 року це спроба позивача ввести суд в
оману.

Відповідно до ст. 71 ЦК України ( 1963 року)
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю в три роки.
Таке положення міститься і в ст.. 257 ЦК
України ( 2003 року).

Відповідно до ст.. 76 ЦК України ( 1963 року)
перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.
Винятки з цього правила, а також
підстави зупинення і перериву перебігу
строків позовної давності
встановлюються законодавством Союзу
РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Таке положення міститься і в ч.1 ст. 261 ЦК
України ( 2003 року) згідно з якою за
загальним правилом перебіг загальної
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як убачається з матеріалів справи і не
спростовується позивачем ОСОБА_2 то
під час звернення до суду 20 листопада
2012 року, позивач не знав що ОСОБА_6
померла а тому первинний позов було
подано саме до неї. Біржовий контракт №
663 було укладено на Універсальній
товарній біржі «Гарант Україна» 1
лютого 2002 року, тоб то з моменту
укладання угоди до моменту звернення
до суду пройшло більш ніж 10 років, і
весь цей час ОСОБА_6 постійно
проживала в зазначеній квартирі,
сплачувала комунальні послуги,
жодного разу не сплатила за нібито
укладеним 1 березня 2003 року договором
оренди, і позивач згідно його пояснень
жодного разу не пред'являв вимоги щодо
звільнення квартири, яку він нібито
вважав своєю.

Згідно вимог ст.ст. 74, 75 ЦК України ( 1963
року) вимога про захист порушеного
права приймається до розгляду судом,
арбітражем або третейським судом
незалежно від закінчення строку
позовної давності. Позовна давність
застосовується судом, арбітражем або
третейським судом незалежно від заяви
сторін.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України ( 2003 року) ).

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання біржового контракту № 663
від 1 лютого 2002 року укладеного на
Універсальній товарній біржі «Гарант
Україна» - недійсним, та скасування
рішення державного реєстратора про
реєстрацію права власності на
квартиру за ОСОБА_6 - не підлягають
задоволенню як по суті позову так і у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_3
та ОСОБА_4 яка діє в інтересах
малолітньої ОСОБА_7 в частині визнання
біржового контракту № 663 від 1 лютого
2002 року укладеного на Універсальній
товарній біржі «Гарант Україна»
дійсним то суд прийшов до наступного.

Враховуючи що відповідачі ОСОБА_7 та
ОСОБА_3 зареєстровані з 2004 року та 2002
року відповідно, постійно проживають
в АДРЕСА_1, вимог щодо визнання
біржового контракту недійсним до 2013
року позивачем ОСОБА_2 до них не
заявлялося, а тому про порушення своїх
прав вони дізналися лише в серпні 2013
року, і звернулися до суду 11 листопада
2013 року , то суд вважає, що строки
позовної давності для звернення до
суду відповідачами порушено не було, а
тому на підставі ст.ст. 47 ч.2, 224 ЦК
України ( 1963 року) ці позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 яка діє в інтересах малолітньої
ОСОБА_7 в частині визнання за ними права
власності на квартиру АДРЕСА_1 не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно актового запису про смерть № 815
від ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_4, про що Орджонікідзевським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Маріупольського
міського управління юстиції в
Донецький області було зроблено
відповідний актовий запис. ( а.с.32, 33)

Згідно актового запису про шлюб
ОСОБА_17 уклав шлюб з ОСОБА_6, про що
Приморським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області, 29 вересня 2009
року було зроблено відповідний актовий
запис № 397. Після одруження подружжю
надано прізвище ОСОБА_6. ( а.с.25,26)

Згідно актового запису про шлюб,
ОСОБА_19 уклав шлюб з ОСОБА_6, про що
Міським відділом державної реєстрації
актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області, 28 серпня 1998
року було зроблено відповідний актовий
запис № 654. Після одруження подружжю
надано прізвище ОСОБА_19. ( а.с.40-42)

Оскільки дата смерті ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_4 і саме з цього моменту
відкривається спадщина, то суд
керується вимогами Цивільного
законодавства ( 2003 року).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст.. 1268 ч.3,4 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку
встановленого ст. 1270 ЦК України він не
заявив про відмову від неї. Малолітня ,
неповнолітня, недієздатна особа, а
також особа, цивільна дієздатність
якої обмежена, вважаються такими, що
прийняли спадщину, крім випадків
встановлених ч.2-4 ст. 1273 ЦК України.

Згідно свідоцтва про народження
виданого Орджонікідзевським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області, ОСОБА_7
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 23 липня
2004 року було зроблено відповідний
актовий запис № 346. Батьками було
записано ОСОБА_20 та ОСОБА_6.

На момент відкриття спадщини ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 була малолітньою особою, а
тому постійно будучи зареєстрованою
та проживаючою в АДРЕСА_1 та ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3, будучи рідним сином
ОСОБА_6 та постійно проживаючи в
зазначеній квартирі вважається таким
що прийняв спадщину на підставі ст.ст.
1261, 1268 ЦК України.

Згідно довідки № 587/01-09 від 10 квітня 2013
року виданої Четвертою маріупольською
державною нотаріальною контрою,
спадкова справа щодо майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 - відсутня. Таким
чином відповідачі ОСОБА_3 та малолітня
ОСОБА_7 будучи особами які вважаються
такими що прийняли спадщину до
нотаріальної контори із заявою про
видачу їм свідоцтва про прийняття
спадщини не зверталися.

Відповідно до ст.. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку
встановленому цим Кодексом звернутися
до суду за захистом своїх порушених ,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене суд вважає,
оскільки відповідачі не зверталися до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, і нотаріальною
конторою їм не було відмовлено, а тому
їх права не було порушено, то в
частині позовних вимог щодо визнання
за ОСОБА_3 та ОСОБА_7 права власності на
квартиру АДРЕСА_1 не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. 4 Заключних і перехідних
положень ЦК України, ст.ст. 47, 74,75,76 224, 227
Цивільного Кодексу Української РСР
(від 18 липня 1963 року), ст..ст. 267,257, 1261, 1268
ЦК України (2003 року) ст.ст. 10, 60, 61, 209, 213, 215
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
біржового контракту купівлі продажу
квартири недійсним - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про визнання біржового контракту
купівлі продажу квартири дійсним та
визнання права власності на квартиру -
задовольнити частково.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 в
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя Донецької області,
укладений 1 лютого 2002 року між ОСОБА_6 з
одного боку, та ОСОБА_2 з іншого боку,
зареєстрованого Маріупольською
універсальною товарною біржею
(біржовий контракт № 663).

В інший частині позовних вимог
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя ___________________________ Шиян В.В.