У Х В А Л А

13 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Оніпко О.В.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського
районного суду від 17 березня 2014 року
про відмову в задоволенні заяви про
забезпечення позову в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні проїзною
частиною вулиці, звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки,
знесення самочинно встановленої
огорожі , -

в с т а н о в и л
а :

Ухвалою Рівненського районного суду
від 17 березня 2014 року відмовлено
позивачу в задоволенні заяви про
забезпечення позову по даній справі.

Вважаючи дане судове рішення
незаконним ОСОБА_1 подав на нього
апеляційну скаргу.

Вказує, що оскаржувана ухвала не
відповідає вимогам ст. ст. 210, 213 ЦПК
України.

Не погоджується з висновком суду про
те, що відсутні підстави, які можуть
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду та зазначає, що
12 березня 2014 року його представником
було подане повторне клопотання з
доказам на підтвердження активних дій
позивача по приватизації земельної
ділянки до вирішення спору.

Зазначає, що ОСОБА_2 під час розгляду
справи в суді вчиняє активні дії з
набуття права власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 у межах фактичного
користування (в тому числі з
урахуванням самовільно зайнятої
земельної ділянки вул. Приходько в
районі виїзду на вул. Рівненську).

Просить скасувати оскаржувану
ухвалу та постановити нову про
задоволення заяви про забезпечення
позову.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, беручи до
уваги пояснення учасників процесу,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
проїзною частиною вулиці, звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки,
знесення самочинно встановленої
огорожі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходів
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня
2006 року № 9 „Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд (суддя) має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про відмову в
задоволені заяви про забезпечення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що невжиття заходів забезпечення
позову у вигляді заборони ОСОБА_2 та
управлянню Держземагентства у
Рівненському районі вчиняти будь-які
дії щодо оформлення чи переоформлення
прав на земельну ділянку, яка
знаходиться у фактичному користуванні
відповідача на території АДРЕСА_1 не
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він є
обґрунтованим та відповідає
матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Ураховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що у суду першої
інстанції було достатньо
обґрунтованих підстав для
постановлення ухвали про відмову в
задоволенні заяви про забезпечення
позову, а тому приходить до висновку, що
ухвала постановлена з дотриманням норм
закону, підстави для її скасування чи
постановлення нової ухвали про
забезпечення позову відсутні, а відтак,
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
залишивши ухвалу суду першої інстанції
без змін.

У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України, розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

На підставі наведеного, керуючись 303,
307,312,313,315 ЦПК України ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Рівненського районного
суду від 17 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
С.В. Демянчук

О.В. Оніпко