Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна
О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
м. Києва до Київської міської ради,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), про визнання недійсним
рішення, державних актів на право
власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення

за касаційною скаргою заступника
прокурора м. Києва на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 29 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 17 квітня
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року заступник прокурора м.
Києва звернувся до суду із
вищезазначеним позовом і, з
урахуванням уточнень, просив визнати
незаконним та скасувати пункт № 900
додатку № 1 до рішення Київської
міської ради від 18 грудня
2008 року № 922/922, яким передано у приватну
власність ОСОБА_3 земельну
ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, визнати недійсними
державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку, який
зареєстрований Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
київської міської ради від 22 грудня 2009
року за № 07-7-05096, визнати недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 11 лютого 2010 року, укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відновити
становище, яке існувало до порушення
шляхом визнання права власності на
вказану земельну ділянку за
територіальною громадою м. Києва.

Позов обґрунтований тим, що вказане
рішення Київської міської ради від
18 грудня 2008 року № 922/922 у
частині передачі ОСОБА_3 спірної
земельної ділянки прийнято з
порушенням вимог земельного
законодавства, а саме: проект
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки за замовленням
ОСОБА_3 не розроблявся, контролюючими
органами не розглядався та не
погоджувався, проект рішення міської
ради про передачу у власність
земельної ділянки Головним
управлінням земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації не готувався та на
розгляд міської ради не направлявся.
Крім того, всупереч ст. 9 Закону України
«Про державну експертизу
землевпорядної документації», п. 2
Порядку проведення експертизи
містобудівної документації,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 20 жовтня 2000 року
№ 1577, експертиза проекту землеустрою
та містобудівної документації не
проводилась. Оспорюваним рішенням
міської ради внесено зміни до
Генерального плану міста Києва без
проведення обов'язкової державної
екологічної документації. Вказував, що
Київською міською радою не були
враховані публічні інтереси
територіальної громади м. Києва,
рішення прийняте без інформування
населення через ЗМІ про заплановану
зміну цільового призначення земельних
ділянок та про заплановану передачу
цих земельних ділянок у приватну
власність.

При затвердженні містобудівного
обґрунтування та внесенні змін до
Генерального плану були порушені також
громадські і приватні інтереси.
Посилаючись на вказані обставини,
державний акт на право власності на
земельну ділянку, виданий ОСОБА_3 на
підставі рішення Київської міської
ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 та
договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки від 11 лютого 2010 року
просив визнати недійсними з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 155 ЗК України.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 29 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 17 квітня
2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
прокурора м. Києва, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Такі вимоги судами не дотримано.

У справі встановлено, що рішенням
Київської міської ради від 18 грудня
2008 року № 922/922 «Про передачу
громадянам України земельних ділянок
для будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд та для ведення
садівництва у мікрорайоні Жуляни у
Солом'янському та Голосіївському
районах міста Києва» відведено 975
громадянам земельні ділянки та
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель та споруд, а також 315
громадянам надано земельні ділянки для
ведення садівництва у мікрорайоні
Жуляни у Солом'янському та
Голосіївському районах м. Києва.

Пунктом 900 указаного рішення ОСОБА_3
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0, 1000 га по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, на підставі якого
ОСОБА_3 видано державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку.

22 лютого 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5
укладено договір купівлі-продажу
спірної земельної ділянки, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
листопада 2011 року, яка набрала законної
сили 5 квітня 2012 року, скасовано рішення
Київської міської ради від 18 грудня 2008
року № 922/922 у частині надання земельних
ділянок 27 громадянам, у тому числі й
ОСОБА_3

За заявою ОСОБА_7 постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
листопада 2011 року було переглянуто у
зв'язку з нововиявленими обставинами
та скасовано у частині задоволення
позову про скасування рішення
Київської міської ради від 18 грудня 2008
року № 922/922 щодо передачі земельних
ділянок ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які у них
придбав ОСОБА_7 (постанова окружного
адміністративного суду м. Києва
від 20 вересня 2012 року, залишена без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2013
року).

Відмовляючи у позові, суди виходили з
того, що постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
вересня 2012 року встановлено обставини,
що підтверджують наявність проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_3 та погодження з
контролюючими органами проекту її
відведення, тому вони не потребують
доказування.

За положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, лист Управління СБУ у м.
Києві № 51/12/2543 від 11 червня 2012 року про
те, що під час проведення обшуку у ПП
«ОСОБА_10» було вилучено оригінали
проектів землеустрою та погодження
проектів відведення земельних ділянок,
зокрема й ОСОБА_3, на який посилався
ОСОБА_7, обґрунтовуючи доводи заяви про
перегляд постанови окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
листопада 2011 року за нововиявленими
обставинами, не був оцінений
адміністративним судом як доказ у
справі на предмет допустимості,
достовірності, достатності та
належності. З викладених у ньому
обставин постанова окружного
адміністративного суду м. Києва від
17 листопада 2011 року скасована не
була. Фактичні обставини щодо
правомірності набуття ОСОБА_3 права
власності на земельну ділянку у
постанові окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 вересня 2012 року не
встановлювалися.

Крім того, указаним судовим рішенням
скасовано за нововиявленими
обставинами постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від
17 листопада 2011 року лише у
частині передачі земельних ділянок
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Відносно інших
осіб, у тому числі й ОСОБА_3,
залишається в силі судове рішення, яким
скасовано правову підставу набуття
земельної ділянки у власність.

Таким чином, обґрунтованість позовних
вимог заступника прокурора м.
Києва про визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку, договору
купівлі-продажу, відновлення
становища, що існувало до порушення,
підставою заявлення яких є скасування
рішення про передачу земельної ділянки
у власність ОСОБА_3, не перевірена.

Враховуючи те, що позов про скасування
рішення Київської міської ради від 18
грудня 2008 року № 922/922 вирішено у
порядку адміністративного
судочинства, а пункт № 900 додатку № 1 до
рішення № 922/922, що оскаржується у
справі, яка розглядається, є його
складовою частиною, суди не вирішили
питання про закриття провадження у
справі щодо цих вимог.

Також судами всупереч положенням
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод і практики
Європейського суду з прав людини не
враховано принцип справедливої
рівноваги між суспільними інтересами
та необхідністю дотримання прав
власників.

Звернення прокурора до суду із
позовною заявою спрямоване саме на
задоволення суспільної потреби у
відновленні законності при вирішенні
суспільно значимого питання про
повернення земельної ділянки у
власність територіальної громади.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу
до Конвенції є попередження
свавільного захоплення власності,
конфіскації, експропріації, та інших
порушень безперешкодного користування
своїм майном. При цьому в своїх
рішеннях Європейський суд з прав
людини постійно вказує на необхідність
дотримання справедливої рівноваги між
інтересами суспільства та
необхідністю дотримання
фундаментальних прав окремої людини
(наприклад, рішення у справі «Спорронг
і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня
1982 року, «Новоселецький проти України»
від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти
України» від 1 червня 2006 року).
Необхідність забезпечення такої
рівноваги відображено у структурі
статті 1. Зокрема, необхідно щоб була
дотримана обґрунтована пропорційність
між застосованими заходами та
переслідуваною метою, якої намагаються
досягти шляхом позбавлення особи її
власності.

Вирішуючи питання про справедливу
рівновагу між інтересами суспільства і
конкретної особи Європейський суд з
прав людини у своєму рішенні у справі
«Трегубенко проти України» від 2
листопада 2004 року категорично
ствердив, що «правильне застосування
законодавства незаперечно становить
«суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Правова позиція щодо необхідності
визначення справедливої рівноваги між
інтересами суспільства і конкретної
особи викладена у постанові Верховного
Суду України від 18 вересня 2013 року №
6-92цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для судів.

За таких обставин, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
м. Києва задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 17 квітня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко