У Х В А Л А

21 травня 2014 року м. Київіменем україни

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Наумчука М. І.,

Мостової Г. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ТАС» про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду м. Києва
від 05 лютого 2014 року та додаткове
рішення цього ж суду від 19
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому
зазначав, що 22 вересня 2010 року на
перехресті вулиць Братиславської -
Крайньої у м. Києві з вини ОСОБА_4, який
керував автомобілем НОМЕР_1, сталася
ДТП, у результаті якої було пошкоджено
належний позивачу автомобіль Mazda 323,
д.н.з. НОМЕР_2.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 була застрахована у Приватному
акціонерному товаристві «Страхова
компанія «ТАС» (далі - ПАТ
«СК «ТАС»).

Посилаючись на зазначені обставини,
просив стягнути з ОСОБА_4 на
свою користь 30 825 грн 56 коп. майнової
шкоди, 9 тис. грн моральної
шкоди та 450 грн витрат, понесених на
складання висновку спеціаліста, а з ПАТ
«СК «ТАС» - 6 844 грн 27 коп. страхового
відшкодування.

Рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 17 січня 2012 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
30 825 грн 56 коп.

Стягнуто з ПАТ «СК «ТАС» на користь
ОСОБА_3 6 844 грн 27 коп. страхового
відшкодування.

В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від
01 березня 2013 року зобов'язано ОСОБА_3
передати автомобіль марки Mazda 323, д.н.з.
НОМЕР_2, після відшкодування збитків
ОСОБА_4 та ПАТ «СК «ТАС», у спільну
часткову власність пропорційно
сплаченому відшкодуванню.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 05 лютого 2014 року та додатковим
рішенням цього ж суду від 19 лютого 2014
року рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 17 січня 2012 року та
додаткове рішення цього ж суду від 01
березня 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову в позові.

У поданій касаційній скарзі
ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, ухвалені у справі
судові рішення апеляційного суду
просить скасувати та залишити в силі
судові рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов та
стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 30 825
грн 56 коп. майнової шкоди, суд першої
інстанції виходив із того, що саме з
вини ОСОБА_4 сталася ДТП, у якій було
пошкоджено належний позивачу
автомобіль, тому саме відповідач має
нести відповідальність за шкоду,
заподіяну позивачу, а страховик
відповідача має сплатити позивачу 6 844
грн 27 коп. недоплаченої суми страхового
відшкодування.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в позові, апеляційний суд
виходив із того, що позивач у суді не
довів обставин, на які посилався як на
обґрунтування своїх вимог.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна
з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 22 вересня 2010
року з вини ОСОБА_4 сталася ДТП,
внаслідок якої транспортному засобу
Mazda 323, д.н.з. НОМЕР_2, який
на праві власності належить ОСОБА_3,
були заподіяні механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_4 у ДТП підтверджується
постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 29 жовтня 2010 року про
притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП та накладенням на нього
адміністративного стягнення.

Відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 11 травня 2010
року № ВЕ/5079054 цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4 була
застрахована у ПАТ «СК «ТАС», згідно з
яким страхова сума за шкоду, заподіяну
майну третіх осіб, встановлена в
розмірі 25 тис. грн, а франшиза склала 510
грн.

Згідно з відомістю від 23 грудня 2010
року № 1231210 ПАТ «СК «ТАС» виплатило
ОСОБА_3 страхове відшкодування у
розмірі 18 145 грн 73 коп. (а. с. 63-65,
т. 1).

Відповідно до висновку спеціаліста
№ 511/10 експертного автотоварознавчого
дослідження із визначення розміру
матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу,
складеного 29 вересня 2010 року судовим
експертом - автотоварознавцем ОСОБА_5,
розмір матеріального збитку, завданого
позивачу внаслідок пошкодження
автомобіля, дорівнює ринковій вартості
транспортного засобу і становить 55 815
грн 56 коп. (а. с. 8-12, т. 1).

Згідно зі звітом оцінювача ПП
«Національний центр незалежних
експертиз» від 04 жовтня 2010 року № 2088
розмір матеріального збитку, завданого
позивачу внаслідок пошкодження
автомобіля, склав 21 774 грн 88 коп.
(а. с. 55, 130-131, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Частиною другою цієї норми
передбачено, що для встановлення у
судовому засіданні фактів, зазначених
у частині першій цієї статті,
досліджуються показання свідків,
письмові та речові докази, висновки
експертів.

За змістом ст. ст. 10 та 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК
України надані суду докази мають бути
належними та допустимими.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову та стягуючи з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 30 825 грн 56 коп.
майнової шкоди, суд першої інстанції
виходив із того, що розмір заподіяної
позивачу шкоди перевищує ліміт
страхового відшкодування, а тому саме
ОСОБА_4 має відповідати перед ОСОБА_3 у
розмірі, що перевищує ліміт
відповідальності страховика. При цьому
в основу такого висновку суд першої
інстанції поклав висновок спеціаліста
від 29 вересня 2010 року № 511/10.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд в основу
рішення про визначення розміру
майнової шкоди, заподіяної позивачу
внаслідок ДТП, поклав звіт оцінювача
ПП «Національний центр
незалежних експертиз» від 04 жовтня 2010
року № 2088, відповідно до якого
розмір заподіяної позивачу шкоди склав
21 774 грн 88 коп., у рахунок
відшкодування якої ПАТ «СК «ТАС» було
сплачено 18 145 грн 73 коп. страхового
відшкодування з урахуванням фізичного
зносу автомобіля. У той же час, вказаний
звіт оцінювача отриманий із
порушенням Методики проведення
товарознавчої експертизи і оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України, Фондом Держмайна
України від 24 листопада 2003 року
№ 142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до п. 4.4. Методики у звіті
(акті) або висновку експерта
(експертного дослідження) про оцінку
КТЗ зазначається, у тому числі,
відомості про фізичну особу, що
здійснює оцінку КТЗ:

посада, прізвище, ім'я, по батькові,
освіта, спеціальності

загальна й оціночна за напрямом
програми базової підготовки),

стаж роботи за цими спеціальностями,
учений ступінь і вчене звання

за наявності), номер, дата видачі
кваліфікаційного свідоцтва та

посвідчення про підвищення
кваліфікації.

У звіті оцінювача ПП «Національний
центр незалежних експертиз»
від 04 жовтня 2010 року № 2088 така
інформація відсутня.

Крім того, у ремонтній калькуляції
звіту від 04 жовтня 2010 року № 2088
вказаний автомобіль Mazda 323 з об'ємом
двигуна 1840 см. куб. 84/85/94квт з
автоматичною коробкою передач (а. с. 133,
т. 1), тоді як фактично пошкоджений
автомобіль має іншу модифікацію та
комплектацію, а саме, об'єм двигуна 1324
см. куб. 54/55квт, 5-ступінчата коробка
передач (а. с. 7, 15, т. 1).

Поряд з наведеним, апеляційний суд,
заперечуючи проти визначеного
позивачем розміру заподіяної шкоди, не
звернув уваги на те, що ОСОБА_4,
за клопотанням якого апеляційним судом
двічі призначались автотоварознавчі
експертизи, оплати цих експертиз не
здійснив, внаслідок чого вони не були
проведені та будь-яких доказів на
спростування наданого позивачем
висновку спеціаліста від 29 вересня 2010
року № 511/10 не надав.

Не надані такі докази і ПАТ «СК «ТАС»,
хоча відповідно до
ч. 1 ст. 60 ЦПК України саме на страхову
компанію та ОСОБА_4 покладається
обов'язок по доведенню обставин, якими
вони підтверджують свої заперечення.

Разом із тим, вважаючи завищеним
розмір матеріального збитку,
визначений висновком спеціаліста від 29
вересня 2010 року № 511/10, апеляційний суд
виходив із того, що у цьому висновку не
враховано ступінь зносу пошкодженого
транспортного засобу.

У той же час, пунктом 1.3 вказаного
висновку такий коефіцієнт фізичного
зносу пошкодженого транспортного
засобу зазначено 0,70 (а. с. 10, т. 1).

Вирішуючи спір по суті, на порушення
приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд на зазначене уваги не звернув та
дійшов помилкового висновку про
безпідставність позову.

У свою чергу, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази,
вислухавши пояснення сторін, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про часткову підставність
позову.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного,
оскаржувані судові рішення суду
апеляційної інстанції відповідно до
приписів ст. 339 ЦПК України підлягають
скасуванню із залишенням у силі
судових рішень суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва
від 05 лютого 2014 року та додаткове
рішення цього ж суду від 19 лютого 2014
року скасувати, залишити в силі рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
17 січня 2012 року та додаткове рішення
цього ж суду від 01 березня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

Г. І. Мостова

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук