Єдиний унікальний номер 227/6907/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3155/2014
Головуючий в 1 інстанції Здоровиця О.В.
Доповідач - Ткачук С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
судді Осипчук О.В.,

суддів Смєлік
С.Г.,Ткачук С.С.,

при секретарі
Біляєві М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецькуапеляційну
скаргуОСОБА_2 на рішення
Добропільськогоміськрайонного суду
Донецької області від 28 лютого 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до публічного акціонерного товариства
«ДТЕК «Павлоградвугілля» про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у
якому після уточнення просив
відшкодувати завдану моральну шкоду
через неправомірне притягнення до
дисциплінарної відповідальності за
наказом від 07.11.2012 № 598, незаконне
припинення трудових відносин у зв'язку
із невизначенням йому робочого місця. У
зв'язку з порушення трудових прав
відбулось погіршення його життєвих
умов через відсутність заробітку і він
докладати значні зусилля для
організації свого життя.

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 28 лютого 2014 року у задоволені
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог суд виходив з того, що факт
неправомірного застосування до
позивача дисциплінарної
відповідальності мав місце, але у
зв'язку із звернення до суду про
відшкодування моральної шкоди за цих
обставин в порушення 3-хмісячного
строку, відмовив у задоволенні.
Вирішуючи позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди через
незаконне припинення трудових
відносин, суд першої інстанції виходив
з того, що трудові відносини між
сторонами тривають до цього часу, а
тому відсутні обставини за якими як
вважає позивач йому задано моральну
шкоду.

Позивач не погодився з рішенням суду,
подав апеляційну скаргу, де просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги
у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
зазначає, що суд помилково виходив з
того, що ним пропущений тримісячний
строк звернення до суду, оскільки факт
порушення його трудових прав в галузі
трудових відносин був встановлений
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 07 жовтня 2013 року, яким
визнано наказ про притягнення його до
дисциплінарної відповідальності
незаконним. Саме це спонукало його
звернутись з позовом до суду про захист
своїх прав. Крім того, вважає, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, оскільки він не
перебуває з відповідачем у трудових
відносинах. Судом не взято до уваги
рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 12 грудня 2013 року, яке набрало
чинності 16 січня 2014 року і яким було
встановлено, що його робоче місце
встановлено по раніше укладеному
трудовому договору. Суд не звернув
увагу на те, що у штатному розпису
підприємства відсутня така посада, як
начальник зміни з охорони праці. Судом
не досліджено у повному обсязі того
факту, що за період з жовтня 2012 року по
сьогоднішній день відповідачем не було
запропоновано жодного разу будь-якої
вакансії для продовження праці на
даному підприємстві. Доводи
відповідача про неможливість вирішити
дане питання у зв'язку з відсутністю
позивача на роботі не відповідають
дійсності, оскільки заява на відпустку
з подальшим звільненням, заява про
відкликання заяви про звільнення,
отримання трудової книжки відбувалось
безпосередньо у адміністрації
підприємства. Тільки 21 січня 2014 року
відповідач запропонував йому з'явитися
щоб розглянути питання про
організацію його робочого місця, що в
свою чергу підтверджує факт
відсутності своєчасної організації
для нього робочого місця.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач доводи апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечив по
скарзі, вважає рішення законним та
обґрунтованим.

Апеляційний суд визнає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, виходячи з
наступного.

Судом визнано встановленим, що
позивач перебуває у трудових
відносинах з відповідачем і займає
посаду начальника зміни служби з
охорони праці ВСП «Шахта Тернавська»
відділу з охорони праці ПСП
Департаменту з охорони праці Дирекції
з охорони праці ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля», і це
підтверджується його трудовою
книжкою.

07.11.2012 року згідно наказу
генерального директора ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля» ( далі
підприємство) № 598 позивачу було
оголошено догану за порушення трудової
дисципліни, а саме, порушення п.4.2.4.
«Посадової інструкції начальника
зміни по охороні праці ВСП «шахта
Терновська».

З пояснень позивача в судовому
засіданні встановлено, що останній був
ознайомлений з вищевказаним наказом
08.11.2012 року.

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 12 червня 2013 року, яке забрало
законної сили 07 жовтня 2013 року, даний
наказ визнано незаконним і скасовано.

Згідно рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від12 грудня 2013 року, яке набрало
чинності 16 січня 2014 року, позивач
звертався до суд з позовом до
підприємства, де просив стягнути на
користь нього заробітну плату та
моральну шкоду, мотивуючи свої вимоги
тим, що у зв'язку із відсутністю
внаслідок реорганізації шахти
«Терновська», де він фактично
здійснював свою трудову діяльність.
Відсутні відомості про звільнення, т.я.
13.05.2013 він написав заяву про звільнення
згідно ст.40ч.1 КЗпП, але відомостей про
його звільнення немає і до роботи його
не допустили. Цим рішенням позов
залишено без задоволення, бо судом
першої інстанції зроблено висновок, з
яким погодився апеляційний суд під час
перевірки судового рішення, про
визначення позивачу робочого місця на
підставі запису у його трудовій книжці.
Позивач до теперішнього часу перебуває
у трудових відносинах з відповідачем і
має робоче місце, а саме працює
начальником зміни служби з охорони
праці ВСП «шахта Теравська» відділу з
охорони праці ПСП Депратаменту з
охорони праці дирекції з охорони праці
ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля».
Адміністрація підприємства
попереджала позивача про скорочення з
01.01.2013 посади начальника зміни, яку він
займає.

Але з 19 листопада 2012 року по 27 січня
2013 року позивач перебував на
лікарняному.

У своїй заяві від 28 січня 2013 року
ОСОБА_2 просив надати відпустку
терміном на 26 календарних днів з 28
січня 2013 року з наступним звільненням
за власним бажанням у зв'язку зі зміною
місця проживання.

Наказом № 51 від 28 січня 2013 року
позивачу була надана відпустка з 28
січня по 22 лютого 2013 року включно, з
наступним звільненням з 22 лютого 2013
року за власним бажанням через зміну
місця проживання. З цим наказом позивач
ознайомлений 28 січня 2013 року.

З витягу з журналу відповідача про
видачу трудових книжок вбачається, що
копію трудової книжки позивач отримав
28 січня 2013 року, де під номером 30
вчинено запис про звільнення згідно
наказу №51 з роботи за власним бажанням,
у зв'язку зі зміною місця проживання.
Датою звільнення зазначений останній
день роботи - 22 лютого 2013 року.

22 лютого 2013 року позивач звернувся
до відповідача з письмовою заявою, у
якій просив відповідача продовжити
термін його відпустки у зв'язку з
находженням його у період відпустки з 12
лютого 2013 року по 21 лютого 2013 року на
лікарняному. Крім того, позивач в цій
заяві повідомляв відповідача про те, що
він відкликає свою заяву про
звільнення, просив скасувати наказ про
його звільнення та прийняти його
трудову книжку.

Після отримання адміністрацією
підприємства вищевказаної заяви
22.02.2013, того ж дня видано наказ №93-к,
яким наказ від 28 січня 2013 року №51-к в
частині звільнення ОСОБА_2 скасовано та
подовжено останньому відпустку на 10
календарних днів з 23 лютого 2013 року по 04
березня 2013 року включно. Трудова книжка
повернута позивачем до відділу кадрів
підприємства, після чого 22.02.2013 у
трудовій книжці зроблено запис за №31
про скасування наказу генерального
директора №51 від 28.01.2013р.

По викладеним обставинам позивач не
заперечив.

За період з 04 березня 2013 року по
теперішній час, наказів про звільнення
ОСОБА_2. на підприємстві не видавалося,
як і не надходило від позивача заяв
про його звільнення з будь-яких
підстав.

Згідно представлених позивачем
ксерокопій лікарняних та пояснень
представника відповідача останній з 02
по 07 березня; з 11 по 21 березня; з 27
березня по 13 квітня; з 15 квітня по 09
травня 2013 року хворів. 13 травні 2013 року
позивач подав заву про його звільнення
за ст.. 40ч.1 КЗпП, але на підставі цієї
заяви наказ не приймався. 27.06.2013 згідно
звіту пропускної системи шахти
«Тернавська» зафіксовано прихід на
шахту о 16год.30хв. і ухід о 16год.44хв. для
отримання згідно його розписки
новорічних подарунків за 2012 рік.

У відповіді генерального директора
підприємства на ім'я позивача за його
зверненням у січня 2014 року (а.с.95)
заявнику роз'яснено, що підстави
звільнення за ст.40 КЗпП передбачають
звільнення за ініціативою власника або
уповноваженим ним органом, ані за
ініціативою працівника, тому трудовий
договір на підставці цієї заяви з ним
не розірвано. Причини його відсутності
на роботі з 13.05.2013р. підприємству не
відомі.

Судом встановлено, що до
теперішнього часу ОСОБА_2, перебуває у
трудових відносинах з відповідачем,
однак з невідомих причин на роботу не
виходить. Як підтвердив в апеляційному
суді представник підприємства
відносно позивача ніякого другого
наказу про притягнення до
дисциплінарної відповідальності -
оголошення догани, на підприємстві не
приймалось, а шахта «Терновська»
продовжує господарську діяльність по
добичі вугілля вже як структурний
підрозділ ПАТ «ДТЕК
«Павлоградвугілля»ь і з позивачем
проведено повний розрахунок по
лікарняим.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволені позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з незаконним застосуванням до
позивача дисциплінарного стягнення у
листопаді 2012 року, суд правильно
виходив з положення частини 1
ст.233,ст.234КЗПП, які передбачають, що
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. У разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці
строки.

Ані в позові, ані в судовому
засіданні суду першої інстанції
позивач питання про поновлення
пропущеного строку із зазначенням
поважних причин не порушував.

Апеляційний суд визнає законними
висновки суду першої інстанції,
покладені у відмові відшкодувати
моральну шкоди через припинення
трудових відносин, бо до цього часу
після скасування наказу №51-к в частині
звільнення позивача за власним
бажанням, трудовий договір
підприємством з позивачем не
розірвано.

Дані висновки підтверджуються
обставинами встановленими в судовому
засіданні та матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо
недійсності зробленого запису у
трудовій книжці стосовно скасування
його звільнення, який не відповідає
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників, а тому
вважає, що він не був поновлений на
роботі є хибним.

Відповідно до частин 3,4 ст.24 КЗпП
укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Факт скасування наказу в частині
звільнення позивача з посади
підтверджено належними доказам, а саме
наказом від 22.02.2013 №93-к, прийнятим в
день надходження заяви позивача про
намір продовжити працювати на
підприємстві. Дані про скасування
звільнення позивача з 22.02.2013 внесені до
трудової книжки у запису за №31.

Апеляційний суд відхиляє доводи
скарги щодо невизначення
підприємством робочого місця позивача
у зв'язку з реорганізацією шахти
«Тернавська», бо факт визначення
робочого місця на цій шахті
підтверджується трудовою книжкою та
картою умов праці на цій шахті за
професією начальника зміни з охорони
праці (а.с.56-59,98) і умови праці позивача
на підприємстві не змінювались.

Окрім того, питання визначення
робочого місця на підприємстві вже
було предметом судового розгляду.
Рішенням
Добропільськогоміськрайонного суду
від 12.12.2013, яке було перевірено
апеляційний суд Донецької області
16.01.2014р. і залишено без змін,
встановлено, що 10.08.2008 з позивачем був
укладено трудовий договір і прийнято
на посаду начальника зміни з охорони
праці ВСП шахти «Західно-Донбаська»,
потім його було неодноразове було
переведено спочатку на ВСП шаха
«героїв Космосу», а в останнє на ВСП
шахту «Терновська» і до цього часу
визначене місце роботи не змінювало.

Доводи скарги про припинення
трудових відносин через недопущення
позивача до роботи та відсутність його
посади у штатному розкладу не знайшло
підтвердження, бо надана ним
ксерокопія штатного розкладу
керівників, спеціалістів та службовців
апарату управління ПАТ «ДТЕК
Павоградвугілля» з 01.01.2013р. стосується
штату тільки апарату підприємства.

Відповідно до ч.1 ст.303, ст.308 ЦПК під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і повно
з'ясував обставини справи, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні. Судом постановлено
обґрунтоване рішення з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, тому підстав для його скасування
немає.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судом норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи, тому до уваги не
приймаються.

Суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для скасування рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги не
має, доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і не спростовують
висновків суду, тому відповідно
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України
апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайоного суду Донецької області
від 28 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді