СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва у складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства "Універсал
Банк» на заочне рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 16 вересня
2014р. по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3

про стягнення заборгованості,

встановила:

у квітні 2014р. позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідачів
солідарно заборгованість за кредитним
договором № 006-2008-2551 від 30 липня 2008р. у
розмірі 233 426грн. 89коп., з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 солідарно заборгованість за
кредитним договором № 006-2008-2552 від 30
липня 2008р. у розмірі 65 589грн., а також з
відповідачів понесені судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 30 липня 2008р. уклав
з ОСОБА_1 два кредитні договори: за №
006-2008-2551, на підставі якого позичальник
отримала 99 010 швейцарських франків
строком до 10 квітня 2034р., та № 006-2008-2552,
за яким позичальник отримала 28 400
швейцарських франків строком до 10
квітня 2038р.

У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитними договорами з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені окремі
договори поруки.

У зв'язку із неналежним
виконанням зобов'язань за кредитними
договорами, 9 квітня 2013р. рішенням
Дарницького районного суду м. Києва з
відповідачів стягнута заборгованість
за кредитними договорами, у тому числі
і відсотки, нараховані до 5 листопада
2012р.

Позивач стверджував, що рішення
суду не виконується відповідачами,
заборгованість не погашається, тому
просить стягнути з відповідачів
заборгованість за відсотками, яка
утворилася за період з 6 листопада 2012р.
по 24 березня 2014р.

Заочним рішенням суду від 16
вересня 2014р. позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за
кредитним договором № 006-2008-2551 від 30
липня 2008р. у сумі 20 222,55 швейцарських
франків, що еквівалентно 233 426,98грн., та
за кредитним договором № 006-2008-2552 від 30
липня 2008р. у сумі 5 686,66 швейцарських
франків, що еквівалентно 65 589,90грн., і
судовий збір у сумі 2 988,37грн. 37коп.

У поданій апеляційній скарзі
позивач просить рішення скасувати в
частині відмови у задоволенні позову
та ухвалити в цій частині нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на те, що суд
прийшов до помилкового висновку про
припинення договорів поруки у зв'язку
із прийняттям рішення суду про
стягнення заборгованості за

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/13095/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Сирбул О.Ф.Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.кредитними договорами, так як це
суперечить нормам матеріального права.

Відповідачі, будучи
повідомленими про день та час розгляду
справи, як за місцем

- 2 -

реєстрації, так і через
житлово-експлуатаційну організацію
відповідно до положень ст. 76 ЦПК
України, отримати судове повідомлення
ОСОБА_1 відмовилася (с.с.110 зворот),
ОСОБА_3 отримала його особисто (с.с.120), у
судове засідання не з'явилися,
клопотання про перенесення судового
розгляду не подали, тому відповідно до
ст. 305 ЦПК України колегія суддів
провела судовий розгляд у їх
відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, який підтримав апеляційну
скаргу, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджено, що 30 липня 2008р. між
ВАТ «Універсал Банк», правонаступником
якого є позивач, та ОСОБА_1., яка змінила
прізвище на ОСОБА_1, укладено кредитний
договір № 006-2008-2551, на підставі якого
позичальник отримала 99 010 швейцарський
франків зі сплатою 14,95% річних за
користування кредитом та строком
повернення 10 липня 2034р.

Пунктом 1.1.1. договору сторони
погодили, що за користування коштами
понад встановлений строк
нараховується процентна ставка 44,85%
річних.

У забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, 30 липня 2008р. між банком та
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладені окремі
договори поруки.

Крім того, 30 липня 2008р. між ВАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_1. укладено
кредитний договір № 006-2008-2552, на
підставі якого позичальник отримала 28
400 швейцарських франків строком до 10
липня 2038р. зі сплатою 8,5% річних у період
до 10 липня 2013р. та 13,45% річних після 11
липня 2013р.

Пунктом 1.1.1. договору сторони
погодили, що за користування коштами
понад встановлений строк
нараховується процентна ставка
відповідно 25,5% річних та 29,85% річних.

У забезпечення виконання
зобов'язань за даним кредитним
договором 30 липня 2008р. між банком та
ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 9 квітня 2013р. з
позичальника та поручителів
достроково стягнута заборгованість за
кредитом та процентами станом на 5
листопада 2012р.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про стягнення процентів
з поручителів, суд першої інстанції
виходив з того, що договори поруки є
припиненими у зв'язку із ухваленням
рішення суду про стягнення
заборгованості за кредитними
договорами.

Проте, з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не можна,
так як вони не ґрунтуються на нормах
матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

У п. 17 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» зазначено, що
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права

- 3 -

на отримання сум, передбачених
частиною другою статті 625 ЦК, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог
статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до позовних вимог, позивач
просить стягнути з відповідачів
відсотки за користування кредитними
коштами за період з 6 листопада 2012р. по 24
березня 2014р.

Суду не надано доказів виконання
рішення суду від 9 квітня 2013р., тому
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про обов'язок позичальника
сплатити банку відсотки за
користування кредитом за зазначений
вище період.

Підстави припинення поруки визначенні
у статті 559 ЦК України.

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Ухвалення рішення суду про дострокове
стягнення заборгованості за кредитом
та процентами станом на 5 листопада 2012р.
не припинило зобов'язання позичальника
за кредитними договорами, оскільки
кредитні договори не були розірвані,
строк їх дії сторонами визначений
відповідно 10 липня 2034р. та 10 липня 2038р.,
рішення суду виконано відповідачами не
було, тому підстав вважати, що договори
поруки є припиненими у зв'язку із
припиненням зобов'язання не має.

Згідно частин 2 та 3 статті 559 ЦК України
порука припиняється, якщо після
настання строку виконання зобов'язання
кредитор відмовився прийняти належне
виконання, запропоноване боржником або
поручителем, а також у разі переведення
боргу на іншу особу, якщо поручитель не
поручився за нового боржника.

Матеріали справи не містять даних про
пропозицію позичальника чи
поручителів погасити кредитну
заборгованість, а також про
переведення боргу на іншу особу.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Рішенням суду від 9 квітня 2013р. кредитна
заборгованість стягнута з
позичальника та його поручителів, суд
не визнав договори поруки припиненими.

За таких обставин, колегія суддів
вважає висновок суду про припинення
договорів поруки на підставі закону
помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Частина 2 даної норми визначає,
що поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Отже, позичальник та поручителі
несуть солідарну відповідальність
перед кредитором по погашенню
заборгованості по процентам.

Разом з тим, вимоги позивача про
солідарне стягнення заборгованості з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не ґрунтуються на
вищезазначених нормах матеріального
права, так як поручителі укладали
окремі договори поруки і не є
солідарними боржниками між собою.

Крім того, стаття 88 ЦПК України
не передбачає солідарне стягнення з
відповідачів судових витрат.

Розмір заборгованості позивачем
підтверджено відповідним розрахунком,
який не був оспорений відповідачами,
тому суд не має правових підстав
ставити його під сумнів.

Судом першої інстанції
неправильно застосовані норми
матеріального права, тому рішення суду
підлягає скасуванню відповідно до ст.
309 ЦПК України, а колегія суддів

- 4 -

ухвалює нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Універсал
Банк» задовольнити.

Заочне рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 16 вересня
2014р. скасувати, ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
солідарно на користь Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» заборгованість за кредитним
договором № 006-2008-2551 від 30 липня 2008р. у
сумі 20 222,25 швейцарських франків, що
еквівалентно 233 426грн. 89коп.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3
солідарно користь Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» заборгованість за кредитним
договором № 006-2008-2551 від 30 липня 2008р. у
сумі 20 222,25 швейцарських франків, що
еквівалентно 233 426грн. 89коп.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно
на користь Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 006-2008-2552 від 30 липня 2008р. у сумі 5 686,66
швейцарських франків, що еквівалентно
65 589грн. 90коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» судові
витрати по 1494грн. 19коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: