У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик
С.П.Суддів:Дем'яносова М.В., Коротуна
В.М., Попович О.В.,Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
звернення стягнення та за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про розірвання
кредитного договору, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 14 серпня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 26 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційного банку «ПриватБанк»
звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6
про звернення стягнення на предмет
застави.

В обґрунтування позовних вимог, з
урахуванням уточнень, банк вказував на
те, що ОСОБА_6 належним чином не
виконував умови кредитного договору №
LGC0AN02000058 від 06 квітня 2007 року, який
укладено між сторонами, у зв'язку з чим
станом на час судового розгляду справи
утворилась кредитна заборгованість у
розмірі 50635,45 доларів США, яка підлягає
стягненню з відповідача шляхом
звернення стягнення на предмет застави
за договором застави рухомого майна
від 06 квітня 2007 року.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним
позовом до публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» про розірвання
кредитного договору.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог, з урахуванням уточнень,
посилався на те, що 01 листопада 2008 року
банк незаконно в односторонньому
порядку підвищив відсоткову ставку за
кредитним договором, а також на те, що
після укладення спірного кредитного
договору змінився курс долара США по
відношенню до гривні, що призвело до
неспроможності ОСОБА_6 виконувати
взяті на себе зобов'язання.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 14 серпня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 26 лютого 2014 року, позов публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6
задоволено.

Витребувано в ОСОБА_6 та передано
публічному акціонерному товариству
комерційному банку «ПриватБанк» в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № LGC0AN02000058 від 06
квітня 2007 року в сумі 50635,45 доларів США,
що за курсом 7,96 відповідно до
службового розпорядження НБУ № 417/152
від 21 квітня 2011 року, складає 403058,19 грн:

Звернено стягнення на предмет застави
- автомобіль GWM HOVER, модель Great Wall, 2006 року
випуску, тип ТЗ легковий Універсал, №
кузова/шасі НОМЕР_1, реєстраційний
номер НОМЕР_2, що належить на праві
власності ОСОБА_6, шляхом продажу
вказаного автомобіля публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» з укладанням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, зі зняттям
вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАІ України, а також наданням
публічному акціонерному товариству
комерційному банку «ПриватБанк» всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

У зустрічному позові ОСОБА_6 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 14 серпня 2012 року
та ухвали апеляційного суду Луганської
області від 26 лютого 2014 року, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню
на таких підставах.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 06 квітня 2007 року
між сторонами укладено кредитний
договір № LGC0AN02000058, за умовами якого
ОСОБА_6 отримав у банку кредит на суму у
розмірі 27149,95 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитними
коштами у розмірі 10,08 % на рік з
кінцевим терміном погашення до 07
квітня 2014 року.

Також, 06 квітня 2007 року між сторонами
укладено договір застави рухомого
майна, відповідно до якого виконання
зобов'язань за кредитним договором №
LGC0AN02000058 від 06 квітня 2007 року
забезпечується заставою - автомобілем
GWM HOVER, модель Great Wall, 2006 року випуску, тип
ТЗ легковий Універсал, № кузова/шасі
НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_6

Як вбачається із розрахунку
заборгованості, який наданий банком
разом із заявою про уточнення позовних
вимог (а.с. 140), станом на 13 червня 2012 року
заборгованість ОСОБА_6 за вказаним
кредитним договором становила суму в
розмірі 50635,45 доларів США.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина 1
статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина 1
статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у частині 1 статті 509 ЦК
України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність
зобов'язання як правового зв'язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов'язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні зобов'язання
надано право, що кореспондує обов'язку
першої. Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (стаття 510 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції правильно
виходив із того, що ОСОБА_6 належним
чином не виконував умови кредитного
договору № LGC0AN02000058 від 06 квітня 2007 року
та допустив утворення кредитної
заборгованості у розмірі 50635,45 доларів
США, яка підлягає стягненню з
відповідача шляхом звернення
стягнення на предмет застави. Також
суди вірно виходили з того, що
зустрічні позовні вимоги про
розірвання кредитного договору та
зобов'язання банку здійснити
перерахунок нарахованих відсотків не
підлягають задоволенню у зв'язку з тим,
що умови спірного кредитного договору
були погоджені у момент його укладення,
а підвищення відсоткової ставки
відбулось без порушення законодавства
та умов договору.

До таких висновків суди дійшли на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги відносно
застосування строку позовної давності
до вимог банку про стягнення з боржника
пені за невиконання боржником умов
договору кредиту не заслуговують на
увагу з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
уточнюючи позовні вимоги, банк надав
суду остаточний розрахунок кредитної
заборгованості станом на 13 червня 2012
року, до якої було включено суму пені,
нарахування якої обмежується одним
роком до моменту пред'явлення
вказаного розрахунку, що відповідає
вимогам частини 2 статті 258 ЦК України.

Також, не можуть бути підставою для
скасування оскаржених судових рішень і
доводи касаційної скарги відносно
застосування строку позовної давності
до вимог банку про стягнення з боржника
суми основної заборгованості, який
визначено окремими черговими
платежами, оскільки відповідач,
звертаючись до суду першої інстанції
із заявою про застосування строку
позовної давності просив суд
застосувати вказаний строк лише щодо
вимог банку про стягнення з боржника
пені.

Інші наведені в скарзі доводи не дають
підстав для скасування або зміни
оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ч.1 статті 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи
фактично зводяться до переоцінки
доказів і не згоди з висновками судів
першої та апеляційної інстанцій по їх
оцінці.

За таких обставин, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що судові рішення
відповідають вимогам закону й підстави
для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 14 серпня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 26 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. ШтеликСудді:М.В .
Дем'яносов В.М. Коротун О.В. Попович О.В.
Ступак