У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого по довіреності діє представник ОСОБА_2 на рішення Воловецького районного суду від 27 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Закрпаттяобленерго про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Воловецького районного суду від 27 березня 2014 року, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 подав на рішення суду апеляційну скаргу в якій ставить, питання про скасування такого та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду є необґрунтованим, що призвело до порушення судом норм процесуального та матеріального права.

У судове засідання апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не зявились, але про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Заяв про відкладення судового розгляду не надіслали суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Представники відповідача в особі ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які діють згідно довіреностей, заперечили вимоги апеляційної скарги й просили відхилити таку, оскільки є безпідставною й такою, що суперечить вимогам норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є посилання на те, що в заяві про звільнення не зазначено дату з якої просив звільнити його з роботи; з наказом про звільнення не ознайомлений у день звільнення; трудову книжку не вручено й розрахунок не проведено.

Зазначені доводи апеляційної скарги не являються підставою для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 працював у ПАТ Закарпаттяобленерго на посаді контролера енергозбуту ІІ групи кваліфікації Воловецького РЕМ.

Та 08 січня 2014 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення його з роботи за згодою сторін, а.с. 27.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: угода сторін.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. У зв'язку із цим і угода про припинення трудового договору згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України укладається між сторонами трудового договору, якими є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, а рішення про розірвання трудового договору приймається власником або органом управління підприємства, установи, організації, який наділений такими повноваженнями.

Заява - ОСОБА_1 від 08.01.2014 року про звільнення з роботи за згодою сторін, містить резолюцію начальника Воловецького РЕМ ОСОБА_5, що не заперечує стосовно звільнення з роботи з 08.01.2014 року. Виходячи із цього, слід зазначити, що сторони дійшли згоди стосовно звільнення ОСОБА_1 саме з 08 січня 2014 року.

А виходячи з розяснень, викладених у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу й працівника.

У звязку з досягнутою згодою й було винесено наказ від 08.01.2014 року за № 62-К про звільнення ОСОБА_1 з роботи 08.01.2014 року за згодою сторін по п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Підставою для цього, служила заява, ОСОБА_1, а.с. 14.

Подана ОСОБА_1 заява від 20.01.2014 року про відкликання заяви від 08.01.2014 року не має правового значення через те, що відповідач не виказував своєї згоди на анулювання такої, а.с. 28. Стосовно тверджень, що заява про звільнення була написана під тиском керівництва не знайшло свого підтвердження належними й допустимими доказами.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 працював на посаді контролера енергозбуту ІІ групи кваліфікації у Воловецькому РЕМ, що є структурним підрозділом ПАТ Закарпаттяобленерго. А місце знаходження юридичної особи - ПАТ Закарпаттяобленерго є с. Оноківці вул. Головна, 57 Ужгородського району. За цих же обставин, ОСОБА_1 і не був ознайомлений із наказом у день звільнення. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 47 КЗпП України при звільненні працівника за згодою сторін, копія наказу видається на вимогу працівника. А починаючи з 10.01. і по 29.01.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні, а.с. 5.

У звязку із цим, 27.01.2014 року ПАТ Закарпаттяобленерго надіслало на адресу ОСОБА_1 повідомлення до якого долучено копію витягу з наказу від 08.01.2014 року за № 62-К. Запропоновано зявитись у відділ кадрів та бухгалтерію для отримання трудової книжки й повного розрахунку. А у випадку неможливості зявитись у відділ кадрів та бухгалтерію, запропоновано надіслати власноручно написану згоду на відправлення трудової книжки поштою та вимогу про виплату нарахованих сум, а.с. 13.

Виконати вимогу ч. 1 ст. 47 КЗпП України із приводу видачі одразу трудової книжки, ПАТ Закарпаттяобленерго не мало можливості, оскільки структурний підрозділ відділу кадрів знаходиться за місцезнаходженням: Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 57. Крім цього, при одержанні трудової книжки в звязку зі звільненням, працівник зобовязаний розписатись в особовій картці та в книзі обліку, руху трудових книжок і вкладишів до них. Оскільки, ОСОБА_1 не знаходився 08.01.2014 року в місці знаходження структурного підрозділу відділу кадрів ПАТ Закарпаттяобленерго, а тому й не міг отримати в день звільнення належно оформлену трудову книжку.

З метою виконати свій обовязок, передбачений ч. 1 ст. 47 КЗпП України й було на адресу ОСОБА_1 надіслано ПАТ Закарпаттяобленерго повідомлення від 27.01.2014 року із пропозицією зявитись у відділ кадрів та бухгалтерію для отримання трудової книжки й повного розрахунку. Проте, дане повідомлення було проігнороване ОСОБА_1 . Так-як у діях ПАТ Закарпаттяобленерго відсутня вина в затриманні трудової книжки, а тому й відсутні підстави для відповідальності, передбачені ч. 4 ст. 235 КЗпП України.

Стосовно здійснення повного розрахунку, то й тут такий проведено з ОСОБА_1 в обємі зазначеному в наказі про звільнення.

Виходячи зі змісту відомостей про виплату грошей № 46 за січень 2014 року й № 122 від 07.02.2014 року, ОСОБА_1 отримав нараховані суми, що підтверджується його особистими підписами у відомостях, а.с. 53, 54.

Встановивши, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції ухвалив рішення суду у відповідності до норм чинного законодавства.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище зазначеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого по довіреності діє представник ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Воловецького районного суду від 27 березня 2014 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ____________________

Судді : ____________________

____________________