Справа № 405/6803/14-ц
Провадження №2/405/1144/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2014 року Ленінський районний
суд м.Кіровограда у складі:
головуючої судді: Іванової Л.А.
при секретарі: Береді Я.І.
за участю позивача: ОСОБА_1
представника третьої особи органу
Кіровоградської міської ради:
та ст.прокурора прокуратури м.
Кіровограда - Платонової М.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Кіровограді
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору орган опіки та
піклування Кіровоградської міської
ради про позбавлення батьківських
Позивач ОСОБА_1 звернулася до
Ленінського районного суду м.
Кіровограда з даним позовом вказавши,
що 08.07.2002 року між нею та ОСОБА_4 було
розірвано шлюб, від якого вони мають
дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
після розірвання шлюбу залишився
проживати разом з нею та повністю
перебуває на її утриманні. З 2001 року
відповідач, який є батьком дитини,
жодного з покладеного на нього
обов`язку не виконує, не бере
педагогічної, матеріальної, посильної
трудової або будь-якої іншої участі у
вихованні сина. Крім того, вказала, що
відповідач станом на 01.06.2014 року має
заборгованість по сплаті аліментів в
сплачувати за рішенням суду з 10 вересня
2001 року. Позивач також зазначила, що всі
питання щодо виховання дитини
вирішуються нею самостійно без участі
та підтримки з боку відповідача, в свою
чергу, дитина додатково займається в
гуртках, тренувально-оздоровчих
секціях, які дитина відвідує з
задоволенням, та при цьому вона
прикладає для цього всі свої зусилля та
фінансові можливості, в той час як
відповідач ніяким чином не піклується
про сина, не проявляє
заінтересованості в його житті, не
цікавиться його успіхами, навчанням,
станом здоров'я, не піклується про
фізичний та духовний розвиток дитини,
не спілкується з дитиною в обсязі,
необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не сприяє засвоєння
дитиною загальновизнаних норм моралі,
не виявляє інтересу до її внутрішнього
світу, що в сукупності можна
розцінювати як ухилення батьком від
виховання дитини, свідомого нехтування
ним своїми батьківськими обов'язками.
Окрім того, вказала, що відповідач не
був позбавлений інформації стосовно
місця перебування дитини, з її сторони
ніколи не створювалися перешкоди у
спілкуванні батька з дитиною та
прийняття участі у вихованні дитини, що
свідчить про фактичну можливість, та, з
іншого боку, вольове небажання батька
виконувати свої батьківські обов'язки,
визначені законом, по відношенню до
Враховуючи викладене, та з посиланням
на ст.ст. 141, 150, 155 та 164 СК України,
позивач просить позбавити ОСОБА_4
батьківських прав відносно сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Ухвалою Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 19.08.2014 року залучено
до участі в справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору орган опіки та
піклування Кіровоградської міської
Позивач в судовому засіданні надала
суду пояснення, аналогічні тим, які
викладені в позові, просила позов
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час, дату та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином, в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК
України шляхом направлення судової
повістки за адресою його місця
проживання, зареєстрованому у
встановленому Законом порядку, причини
неявки суду не відомі, клопотань не
Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про зміну свого місця
проживання (перебування, знаходження)
або місцезнаходження під час
провадження справи. У разі відсутності
заяви про зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка
надсилається на останню відомі судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться.
Представник третьої особи яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору в судовому засіданні не
заперечувала щодо задоволення
позовних вимог, крім того, зазначила, що
позиція органу опіки та піклування
Кіровоградської міської ради
викладена у висновку від 09 липня 2014
року, за яким, орган опіки та піклування
Кіровоградської міської ради, вважає
доцільним позбавлення батьківських
прав громадянина ОСОБА_4 відносно
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Старший прокурор прокуратури м.
Кіровограда Платонова М.А., з
урахуванням обставин, зазначених
представником позивача, позиції
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
органу опіки та піклування
Кіровоградської міської ради, пояснень
неповнолітньої дитини ОСОБА_5, а також
встановлених під час судового розгляду
фактів, виходячи при цьому виключно з
інтересів неповнолітньої дитини,
вважала, що є об'єктивні підстави для
позбавлення відповідача ОСОБА_4
батьківських прав відносно дитини
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Суд визнав за можливе розглянути
справу у відсутності відповідача за
наявними у справі доказами та в порядку
ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив
розглядати справу заочно, про що в
судовому засіданні позивач не
заперечувала.

Заслухавши пояснення позивача,
враховуючи думку ст.прокурора
прокуратури м.Кіровограда, пояснення
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
пояснення неповнолітньої дитини
ОСОБА_5, свідка ОСОБА_7, дослідивши
докази по справі в їх сукупності,
з'ясувавши підстави та предмет позову,
характер спірних правовідносин, прав
та інтересів, за захистом яких
звернулася позивач, виходячи з
положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за
якими цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, які мають рівні права щодо
подання доказів та доведення перед
судом їх переконливості, при цьому суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі доказів сторін, суд вважає, що
вимоги позивача обґрунтовані,
грунтуються на вимогах закону, що
регулює сімейні правовідносини, та
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем з 02 жовтня 1999 року, який
було розірвано 08 липня 2002 року, про що в
книзі реєстрації актів про розірвання
шлюбу зроблено відповідний актовий
запис за №286 від 08.07.2002 року та відділом
реєстрації актів громадянського стану
Ленінського районного управління
юстиції 08.07.2002 року видано свідоцтво
про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1

Від шлюбу сторони мають неповнолітню
дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2, виданого
відділом реєстрації актів
громадянського стану Кіровоградського
міськвиконкому 11 липня 2000 року, про що
зроблено відповідний актовий запис за
№964, його батьками в свідоцтві про
народження зазначені: батько «ОСОБА_4»
та мати «ОСОБА_1».

Судом також встановлено, що після
розірвання шлюбу дитина залишилася
проживати з позивачем.

Згідно з довідкою загальноосвітньої
школи І-ІІІ ступенів №4 м.Кіровограда
від 12 червня 2014 року №143 ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, є учнем 8-Б класу
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
34 Кіровоградської міської ради
Кіровоградської області, батько якого
ОСОБА_4 у вихованні сина участі не
приймає, не цікавиться його станом
здоров'я, успіхами у навчанні.

Відповідно до довідки комунального
позашкільного навчального закладу
Кіровоградський обласний центр
дитячої та юнацької творчості від 12
червня 2014 року №128 ОСОБА_5, 28 червня 2000
року, з 01 вересня 2005 року навчається в
народному художньому колективі
ансамблі сучасного танцю «Час Пік»
комунального позашкільного
навчального закладу Кіровоградський
обласний центр дитячої та юнацької
творчості, при цьому у вихованні дитини
приймають участь мама ОСОБА_1 та бабуся
дитини, які постійно відвідують
позашкільний навчальний заклад,
цікавляться успіхами дитини, постійно
відвідують виховні та масові заходи,
які проводяться в колективі та закладі.
Батько дитини, ОСОБА_4 жодного разу в
закладі не з'являвся, не цікавився
станом здоров'я дитини, успіхами, у
вихованні сина участі не приймає.

Згідно з довідкою державного виконавця
Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ
Біліцької Н.М. від 04 червня 2014 року №6/6
заборгованість ОСОБА_4 по аліментам
згідно з виконавчим листом №2-3639 від 04
жовтня 2001 року, виданого Кіровським
районним судом м.Кіровограда про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
аліментів на утримання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, станом на 01 червня 2000 року
становить 29 474 грн. 40 коп.

Відповідно до висновку виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради
від 09.07.2014 року № 4601/49-08-24 орган опіки та
піклування Кіровоградської міської
ради, враховуючи рішення комісії з
питань захисту прав дитини від 02.07.2014
року, вважає доцільним позбавлення
батьківських прав ОСОБА_4 відносно
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з тих
підстав, що батько дитини не бере
участі у вихованні дитини, не
цікавиться його успіхами у навчанні,
станом здоров'я. Крім того, дитина
ОСОБА_5 пояснив, що з батьком з ним не
спілкується, не надає йому будь-якої
допомоги, не цікавиться його
інтересами. Хлопець не заперечує проти
позбавлення батька ОСОБА_4
батьківських прав відносно нього.

Відповідно до ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК
України мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою, розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини,
при цьому батьки зобов'язані
піклуватись про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, готувати її до самостійного
життя.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України
ухилення батьків від виконання
батьківських обов'язків є підставою
для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Відповідно до положень Сімейного
кодексу України до батьків, які
ухиляються від виконання своїх
батьківських обов'язків передбачено
застосування правових санкцій, які
можуть вважатися юридичною
відповідальністю, і, зокрема, це
позбавлення батьківських прав.

Статтею 164 СК України визначено
виключний перелік підстав, за
наявності яких, а також винної
поведінки, - мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав.

До таких підстав закон відносить
наступні: якщо мати, батько не забрали
дитину з пологового будинку або з
іншого закладу охорони здоров'я без
поважної причини і протягом шести
місяців не виявили щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного злочину
проти дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини має
місце, коли вони свідомо не піклуються
про фізичний та духовний розвиток
дитини, її навчання, підготовку до
самостійного життя, хоча мають реальну
можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав - це
насамперед спосіб захисту прав і
інтересів дитини, направлений на
позитивний результат у долі
неповнолітньої дитини.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.3
Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року, що була підписана
Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована
постановою Верховної Ради України 27
лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції
держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного
закону і процедур, що таке розлучення
необхідне в якнайкращих інтересах
дитини. Таке визначення може бути
необхідним у тому чи іншому випадку,
наприклад, коли батьки жорстоко
поводяться з дитиною або не
піклуються про неї, або коли батьки
проживають роздільно і необхідно
прийняти рішення щодо місця проживання
дитини, при цьому відповідно до ч.2 ст.9
Конвенції під час будь-якого розгляду
згідно з пунктом 1 цієї статті всім
заінтересованим сторонам надається
можливість брати участь у розгляді та
викладати свою точку зору.

Як на підставу для позбавлення
відповідача ОСОБА_4 батьківських прав
відносно сина ОСОБА_5, позивач
посилалася на ухилення від виконання
своїх батьківських обов'язків по
вихованню дитини.

Зокрема, ухилення від виконання
відповідачем своїх батьківських
обов'язків по вихованню дитини, позивач
обгрунтовувала тим, що відповідач,
проживаючи з 2002 року окремо від дитини
не виконує свої батьківські обов'язки
по вихованню дитини, свідомо нехтуючи
ними (батьківськими обов'язками),
ніяким чином не піклується про сина, не
проявляє заінтересованості в його
житті, не цікавиться його успіхами,
навчанням, станом здоров'я, не
піклується про фізичний та духовний
розвиток дитини, не спілкується з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення, не
сприяє засвоєння дитиною
загальновизнаних норм моралі, не
виявляє інтересу до її внутрішнього
світу, що в сукупності можна
розцінювати як ухилення батьком від
виховання дитини, при цьому відповідач
не був позбавлений інформації стосовно
місця перебування дитини, крім того,
йому не створювалися перешкоди у
спілкуванні з дитиною та прийнятті
участі у вихованні дитини, що свідчить
про фактичну можливість, та, з іншого
боку, вольове небажання батька
виконувати свої батьківські обов'язки,
визначені законом, по відношенню до
дитини.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_7 пояснила, що позивач
ОСОБА_1 є її рідною донькою,
неповнолітній ОСОБА_5 є її онуком,
відповідач ОСОБА_4 є батьком її онука
ОСОБА_5, який у 2002 році розлучився з її
донькою, та з цього часу проживає
окремо від дитини; дитина разом з
матір'ю проживають з нею за адресою
АДРЕСА_1, дитина знаходиться на
утриманні та вихованні матері, в свою
чергу батько ОСОБА_4 дитину не відвідує,
не цікавиться її життям та розвитком,
навчанням у школі, успіхами в
позаурочний час, не приймає будь-якої
участі у вихованні та розвитку дитини.
Крім того, зазначила, що коли дитині
виповнилося сім років, то відповідач
пообіцяв прийти на день народження та
поздоровити його, дитина прочекала
батька на вулиці цілий день, а батько
так і не прийшов; в серпні, 2013 року, коли
син звернувся до батька з проханням
допомогти підготуватися до школи в
частині придбання необхідних
канцелярських товарів, одягу, взуття,
портфелю, то батько відповів дитині
грубою відмовою. Свідок також
зазначила, що ні вона, ні позивач жодним
чином не перешкоджають відповідачу
спілкуватися з дитиною та належним
чином виконувати свої батьківські
обов'язки.

Допитаний в судовому засіданні
неповнолітній ОСОБА_5 пояснив, що він
навчається в загальноосвітній школі
І-ІІІ ступенів №4 у 8-му класі, проживає
разом з мамою та бабусею, його
вихованням займається лише мама, яка
піклується про нього, цікавиться його
життям, здоров'ям та розвитком,
навчанням у школі, переживає разом з
ним за його проблеми та радіє його
успіхам, в той час як батько не
піклується про нього, не цікавиться ні
його життям, ні навчанням, ні здоров'ям,
ні його успіхами або ж проблемами в
школі, ні його успіхами в позаурочному
житті, ніколи не відвідував заходів, за
його участю в ансамблі сучасного танцю,
не поздоровляє його з днем народження,
не допомагає йому з придбання одягу,
взуття, речей та предметів, необхідних
для школи, навіть не спілкується з ним
по телефону. Вважає, що йому не потрібен
такий батько, який ним взагалі не
цікавиться, вважає, що з таким
ставленням до нього батька, відносини
між ними не зміняться, і він не проти,
щоб батька позбавили батьківських
прав.

Положеннями ч.2 ст. 171 СК України дитина,
яка може висловити свою думку, має бути
вислухана при вирішенні спору між
батьками, зокрема, і про позбавлення
батьківських прав.

Суд має право постановити рішення
всупереч думці дитини, якщо цього
вимагають її інтереси (ч.3 ст.171 СК
України).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України
„Про охорону дитинства" виховання в
сім'ї є першоосновою розвитку
особистості дитини. На кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
п.п.15, 16 постанови Верховного Суду
України "Про практику застосування
судами законодавства при розгляду
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" від 30 березня 2007
року №3 позбавлення батьківських прав,
тобто наданих батькам до досягнення
дитиною повноліття прав на її
виховання, захист її інтересів, на
відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, на згоду
передати дитину на усиновлення та
інших прав, які ґрунтуються на факті
спорідненості з дитиною, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного і об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема, ставлення
батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини,
яка не досягла вісімнадцяти років, і
тільки з підстав, передбачених ст.164 СК
України. Ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти, причому
зазначені фактори, як кожен окремо,
так і в сукупності, можна розцінювати
як ухилення від виховання дитини лише
за умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Не можна позбавити батьківських прав
особу, яка не виконує своїх
батьківських обов'язків унаслідок
душевної хвороби, недоумства чи
іншого тяжкого захворювання (крім
хронічного алкоголізму чи наркоманії)
або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом і може мати місце при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох, свідомого
нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України
від 23 лютого 2006 року «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Практика Європейського суду з прав
людини свідчить про те, що питання
позбавлення батьківських прав мають
ґрунтуватись на оцінці особистості
відповідача та його поведінці. Факт
оскарження відповідачем заяви про
позбавлення батьківських прав також
може свідчити про його інтерес до
дитини (Рішення від 07 грудня 2006 року у
справі «Хант проти України»).

З огляду на зазначене, в матеріалах
справи відсутні докази того, що
відповідач негативно
характеризується, жорстоко поводиться
з дитиною, є алкоголіком чи наркоманом,
або своєю поведінкою негативно впливає
на виховання сина, разом з тим, судом
під час судового розгляду справи
встановлено, що відповідач свідомо
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків по вихованню
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що є першоосновою
розвитку особистості дитини, не
піклуючись про фізичний та духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя та
праці, не створюючи належних умов для
природних здібностей дитини, поваги до
її гідності, не спілкується з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню
нею загальновизнаних норм моралі, не
виявляє інтересу до її внутрішнього
світу, хоча має реальну можливість для
цього, за відсутності, при цьому, з боку
позивача будь-яких перешкод у
спілкуванні з дитиною та прийняття
участі у її вихованні та виконання свої
батьківських обов'язків, визначених
законом, по відношенню до дитини, що є
самостійною підставою, визначеною п.2
ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення
батьківських прав відносно дитини.

Окрім того, судом відзначається, що
батьківські обов'язки не заключаються
лише в наданні матеріальної допомоги,
вони включають в себе також і
материнську (батьківську) турботу та
ласку, піклування про здоров'я дитини,
її духовний, моральний та фізичний
розвиток, навчання, спілкування з
дитиною, відзначається судом також і
те, що неповнолітній ОСОБА_5 має
адекватну самооцінку, та його згода на
позбавлення батьківських прав його
батька ОСОБА_4 відносно нього є його
власною, а не нав'язаною кимось думкою,
і така позиція дитини зумовлена тим, що
батько не піклується про нього, не
цікавиться його життям, розвитком,
навчанням та здібностями, не проявляє
до нього будь-якого інтересу та
батьківської турботи, і зазначена
думка дитини враховується судом, на
підставі чого суд вважає, що
позбавлення відповідача батьківських
прав відносно сина ОСОБА_4 буде
відповідати інтересам дитини.

Окремо судом відзначається, що
наявність заборгованості відповідача
по аліментах при відсутності доказів
про ухилення відповідача від їх сплати
не є підставою для позбавлення
батьківських прав відповідно до п.2 ч.1
ст.164 СК України, а тому зазначені
доводи позивача судом до уваги в цій
частині не приймаються.

З огляду на викладене вище, приймаючи
до уваги інтереси неповнолітньої
дитини ОСОБА_5, які є пріоритетом при
розгляді даного спору, враховуючи
також наявність обставин, з якими
закон, що регулює сімейні відносини,
пов'язує позбавлення батьківських
прав, при цьому під час розгляду справи
судом було встановлено реальну
юридичну і фактичну можливість
відповідача ОСОБА_4, який є батьком
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, до вчинення відповідних
дій, які становлять зміст
батьківського обов'язку, та наявність
його вини у невиконанні батьківських
обов'язків, відсутність перешкод з боку
інших осіб для належного виконання
відповідачем батьківських обов'язків,
на підставі чого суд вважає, що позовні
вимоги позивача ОСОБА_1 є
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню з позбавленням
ОСОБА_4 батьківських прав відносно
неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі вищевикладеного,
відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 165 СК
України, Конвенції про права дитини від
20 листопада 1989 року, керуючись ст.ст.3, 4,
10, 11, 57-59, 60, 88, ст.ст. 213-215, 218, 224-226 ЦПК
України, постановою пленуму Верховного
Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" від 30 березня 2007
року №3, суд

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору
орган опіки та піклування
Кіровоградської міської ради про
позбавлення батьківських прав, -
задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути оскаржене
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Ленінський районний суд
м.Кіровограда шляхом подачі до суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

В порядку статті 233 ЦПК України заочне
рішення набирає

законної сили відповідно до
загального порядку, встановленого ЦПК
України.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда
Л.А. Іванова