У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів: Завгородньої І.М., Горелкіної
Н.А., Іваненко Ю.Г., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
визнання недійсною додаткової угоди до
трудового договору, визнання
незаконними зміни істотних умов праці
та відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Єнакіївського міського суду Донецької
області від 28 листопада 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 30 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу, визнання
недійсною додаткової угоди до
трудового договору, визнання
незаконними зміни істотних умов праці
та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 11
жовтня 2010 року він був призначений
охоронцем відділу банківської безпеки
на 0,5 ставки. Вказаним наказом власник
без його згоди встановив позивачу на
свій розсуд режим роботи відповідно до
графіку роботи охоронців відділу
банківської безпеки філії Донецьке
управління ВАТ "Ощадбанк України". 11
жовтня 2010 року відповідач зробив запис
у трудовій книжці позивача про
призначення його охоронником
відповідно до наказу № 1044 від 18 серпня
2011 року. З даним записом він не був
ознайомлений, а з записом у трудовій
книжці про призначення його
охоронником він був ознайомлений
більше ніж через півроку.

Посилався на те, що додаткова угода до
наказу № 551-к від 11 жовтня 2010 року про
призначення 0,5 ставки з встановленням
режиму роботи в відповідності до
графіку роботи охоронців відділу
банківської безпеки порушує ст. 56
Кодексу законів про працю України.

Крім того, зазначив, що не був
ознайомлений під розписку про умови
праці та режим роботи працівників
охорони за графіками змінності
підсумованого робочого часу, з наказом
№ 98 від 13 січня 2010 року про
запровадження для охоронників на 2010
рік підсумованого обліку робочого
часу, з наказом № 78-од від 6 січня 2011
року, яким також був запроваджений
підсумований облік робочого часу на
охоронників.

19 листопада 2011 року позивачу наданий
графік виходу на роботу на грудень 2011
року, який складений без рівномірного
чергування в змінах, без тривалості
перерви в роботі між змінами та
фактично встановлено п'ятиденний режим
роботи, що вважає зміною істотних умов
праці.

22 листопада 2011 року звернувся до
відповідача з заявою про те, що
встановлений режим роботи на грудень
2011 року йому не підходить за сімейними
обставинами та просив відновити йому
істотні умови праці, а в разі
неможливості - звільнити його за п. 6 ст.
36 КЗпП України.

1 грудня 2011 року позивач вийшов на
роботу і в цей день відмовився від
продовження роботи, у зв'язку зі зміною
істотних умов праці.

Наказом № 2120-к від 19 грудня 2011 року
позивача звільнено з посади за прогул
на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Просив суд визнати недійсною додаткову
умову договору про встановлення
неповного робочого часу, визнати
незаконними дії щодо зміни істотних
умов праці, визнати незаконним графік
виходу на роботу працівників служби
охорони установи банку в грудні 2011
року, визнати незаконними дії щодо
безпідставного звільнення та поновити
його на роботі, стягнути заробітну
плату за час вимушеного прогулу за
період з 29 грудня 2011 року по 24 жовтня 2013
року у розмірі 61 139 гривень 03 копійки,
заробітну плату за час вимушеного
прогулу у сумі 2 800 гривень 67 копійок та
за кожний робочий день неповного
місяця в сумі 105 гривень 68 копійок по
день поновлення його на роботі. Крім
того, просив стягнути з відповідача
моральну шкоду у розмірі 113 427
гривень 09 копійок.

Рішенням Єнакіївського міського суду
Донецької області від 10 вересня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 15 жовтня 2012 року, у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 лютого 2013 року
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Єнакіївського міського суду
Донецької області від 28
листопада 2013, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 30 січня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення про
задоволення позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив з того, що
при складанні графіку на грудень 2011
року не відбулося змін істотних умов
праці, які б не були передбачені діючим
законодавством і про які позивач не був
повідомлений при його прийомі на
роботу.

Встановивши, що позивачем допущено
прогули, у зв'язку з невиходом на роботу
без поважних причин, суди дійшли
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судами допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Єнакіївського міського суду
Донецької області від 28 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 30 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня
Н.А. Горелкіна
Ю.Г. Іваненко