Справа № 740/4593/13-ц
Провадження № 2/740/24/14
УХВАЛА

15 жовтня 2014 року
м.Ніжин

Ніжинський
міськрайонний суд в складі :

головуючого судді
-СКАЛОЗУБА О.М.,

при секретарі -
ПОЛЄТАВКІНІЙ М.О., за участі позивачки-
відповідачки,її представника
,відповідача-позивача,його
представника,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.Ніжин
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ нежитлової будівлі в
натурі між власниками та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
нежитлової будівлі в натурі між
власниками,-

встановив :

В судовому засіданні
позивачка-відповідачка ОСОБА_1 і її
представник адвокат ОСОБА_1 подали
заяву про закриття провадження у даній
справі у частині зустрічної позовної
вимоги ОСОБА_2 про виділення у
власність 1/2 частини земельної ділянки
на нежитлову будівлю-"магазин з кафе-
баром" по АДРЕСА_1 посилаючись на те,що
рішенням Апеляційного суду
Чернігівської області від 12.12.2012
року,яке залишено в силі, ОСОБА_2
відмовлено у визнанні права власності
на 1/2 частину земельної ділянки на
нежитлову будівлю-"магазин з кафе-
баром" по АДРЕСА_1 ,а за ОСОБА_1 визнано
право власності на ці земельні ділянки.

Дані обставини відповідач
визнав у зустрічному позові і вони не
підлягають доказуванню. За таких
обставин вважають,що справа в цій
частині підлягає закриттю на підставі
ст.205 ч.1,п.2 ЦПК України.

Адвокат ОСОБА_4 і
відповідач-позивач ОСОБА_2 заперечують
проти задоволення даного
клопотання.,оскільки в рішенні
апеляційного суду Чернігівської
області від 12.12.2012 року зазначено ,що
дійсно дані земельні ділянки є
особистою приватною власністю
ОСОБА_1,однак це визнавалось до поділу
майна в натурі,який тоді не проводився.
В даний час розглядається справа про
поділ майна в натурі і тому повинні
діяти правила ст.120 ЗК України.

Розглянувши дану
заяву,вислухавши думку учасників
цивільного провадження,дослідивши
рішення суду суд приходить до
наступних висновків :

в рішенні Апеляційного суду
Чернігівської області від 12.12.2012 року
,яке набрало законної сили,зазначено,що
в силу ст. 22 КпШС України (який був
чинним у момент набуття ОСОБА_1 спірних
земельних ділянок у власність) ці
ділянки є особистою власністю
останньої. Отже до моменту поділу між
сторонами розташованої на цих ділянках
будівлі магазину з кафе-баром і виділу
конкретної її частини ОСОБА_2
задовольнити вимоги останнього про
визнання за ним права власності на
частину спірних земельних ділянок нема
підстав. (п. 182 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» з наступними змінами
й доповненнями).

Таким чином ,в рішенні
Апеляційного суду зазначено,що на той
час,коли розглядалась справа про
визнання права власності на спірне
майно за сторонами, визнавати за ОСОБА_2
право власності на частину земельної
ділянки не було підстав,оскільки не
розглядалось питання про розподіл
майна.

За таких обставин суд приходить
до висновку,що заява
позивачки-відповідачки ОСОБА_1 і її
представника- адвоката ОСОБА_1 про
закриття провадження у даній справі у
частині зустрічної позовної вимоги
ОСОБА_2 про виділення у власність 1/2
частини земельної ділянки на нежитлову
будівлю-"магазин з кафе баром" по
АДРЕСА_1 за ст.205,ч.1,п.2 ЦПК України
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.168,210,293 ЦПК
України,

ухвалив :

В задоволенні заяви
позивачки-відповідачки ОСОБА_1 і її
представника- адвоката ОСОБА_1 про
закриття провадження у даній справі у
частині зустрічної позовної вимоги
ОСОБА_2 про виділення у власність 1/2
частини земельної ділянки на нежитлову
будівлю-"магазин з кафе- баром" по
АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду
оскарженню не підлягає.

Суддя
О.М.Скалозуб.