Провадження № 2/635/66/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2014 року Харківський районний
суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Березовської І.В.

за участю секретаря судового засідання
Конєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в с. Покотилівка
Харківського району Харківської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у
справах дітей Харківської районної
державної адміністрації, про визнання
особи такою, що втратила право
користування житлом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним
позовом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказала, що вона є власником житлового
будинку АДРЕСА_1 . 07 грудня 2010 року у
вказаному будинку зареєстрована її
невістка - ОСОБА_2 та її малолітня
донька ОСОБА_3, а 01 грудня 2011 року її
онук ОСОБА_4

З вересня 2012 року шлюбні відносини між
її сином ОСОБА_5 та відповідачкою
ОСОБА_2 припинені.

28 листопада 2012 року ОСОБА_2 подала до
Липецької сільської ради Харківського
району Харківської області заяву про
її виїзд на постійне місце проживання в
АДРЕСА_2

02 грудня 2012 року відповідач вивезла всі
свої речі, а 05 грудня 2012 року
добровільно виїхала разом з дітьми до
своєї матері в м. Камінь-Каширський
Волинської області, де і мешкає по
теперішній час.

26 березня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 було розірвано. Проте,
відповідач залишилась зареєстрованою
у спірному будинку.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просила суд визнати ОСОБА_2
такою,що втратила право користування
житлом - будинком АДРЕСА_1 з дня її
вибуття.

Представники позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7
в судовому засіданні пояснили про
обставини, викладені вище, просили
позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
заперечувала проти задоволення
позовних вимог, при цьому вказала, що
після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 вона
стала разом з донькою від попереднього
шлюбу проживати у спірному будинку. В
2012 році через погіршення стосунків з
чоловіком та свекрухою вона
добровільно пішла із будинку та стала
разом з дітьми проживати у надвірній
будівлі - літній кухні, яка
представляла собою кімнату, кухню та
коридор. ОСОБА_1 з будинку її не
виганяла, проте в подальшому остання
стала наполягати, щоб вона підшукувала
собі квартиру. В зв'язку з тим, що
надвірна будівля належним чином не
опалювалася, що унеможливлювало
проживання у неї взимку, вона в грудні
2012 року вимушена була поїхати
проживати до своєї матері в м.
Камінь-Каширський Волинської області,
де і мешкає по теперішній час. Заяву до
Липецької сільської ради щодо її
виїзду на постійне місце проживання до
м. Камінь-Каширський написала
добровільно. Проте пояснити чому
написала вказану заву, не може. При
цьому вона вивезла з будинку всі
належні їй та дітям речі. В подальшому
вона планувала повернутися проживати
до спірного будинку, оскільки бажала
зберегти сім'ю. На даний час проживає у
матері в будинку, де окрім неї
проживають та зареєстровані ще дев'ять
чоловік.

Відповідач також зазначила, що однією
із причин її виїзду до м.
Камінь-Каширський Волинської області
став стан здоров'я її сина, який хворіє
на вроджену деформацію грудної
клітини, затримку статокінетичного
розвитку, які неможливо було
вилікувати за місцем проживання, у
зв'язку з відсутністю населеному
пункті ортопеда. Лікування сина
можливо лише в м. Камінь-Каширський
Волинської області, де є відповідні
спеціалісти.

Представник відповідача ОСОБА_8 також
просив суд в позові відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_9,
належним чином повідомлена про час та
місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явилася, надала заяву
про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази в їх
сукупності, прийшов до наступного.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України
та ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що житловий будинок АДРЕСА_1 на праві
приватної власності належить
ОСОБА_1.(а.с. 13).

Згідно будинкової книги для прописки
громадян, що проживають в АДРЕСА_1, у
спірному будинку зареєстровані
ОСОБА_1, її син ОСОБА_5, з 07 грудня 2010 року
невістка ОСОБА_2, її неповнолітня
донька ОСОБА_3, та з 01 грудня 2011 року
неповнолітній онук позивачки ОСОБА_5
(а.с.7-13).

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени
сім`ї власника жилого будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням. До членів сім`ї
власника будинку (квартири) належать
дружина, їх діти і батьки.

Членами сім'ї власника
будинку (квартири) може бути
визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають
разом із власником
будинку (квартири) і ведуть
із ним спільне
господарство. Припинення
сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права
користування займаним
приміщенням.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї
власника житла, які
проживають разом з ним,
мають право на користування
цим житлом відповідно до
закону. Член сім'ї власника
житла втрачає право на
користування цим житлом у
разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад
один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між
ним і власником житла або
законом.

Таким чином, виходячи з аналізу даної
норми, для визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, необхідними є дві умови:
не проживання особи в жилому
приміщенні більше одного року та
відсутність поважних причин.

28 листопада 2012 року ОСОБА_2 подала до
Липецької сільської ради Харківського
району Харківської області заяву про
її виїзд на постійне місце проживання в
АДРЕСА_2

02 грудня 2012 року відповідач вивезла зі
спірного будинку всі належні їй та
дітям речі, а 05 грудня 2012 року разом з
дітьми виїхала до своєї матері в м.
Камінь-Каширський Волинської області,
де проживає по теперішній час за
адресою: АДРЕСА_2

Аліменти на користь ОСОБА_2 на
утримання сина ОСОБА_10 щомісячно
перераховуються на поштову адресу:
АДРЕСА_2 (а.с.20)

Відповідач ОСОБА_2 за її заявою також
отримує допомогу по догляду за дитиною
до трьох років в органах праці та
соціального захисту населення за
місцем фактичного проживання в АДРЕСА_2

Дитина ОСОБА_4 перебуває на обліку в
поліклініці за місцем фактичного
проживання.

Вказані обставини визнані особами, які
беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від 26 березня
2013 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
розірвано. В рішенні суду зазначено, що
ОСОБА_2 не заперечувала проти
розірвання шлюбу, про що надала
відповідну заяву.

В ході судового розгляду сторонами
також не заперечувалося, що право
користування будинком ОСОБА_1 було
надано ОСОБА_2 в зв'язку з укладенням
нею шлюбу з її сином ОСОБА_2

Проте, шлюб між сином позивача та
відповідачкою був розірваний рішенням
суду від 26 березня 2013 року. При цьому
відповідач, ще до розірвання шлюбу - 05
грудня 2012 року, разом з дітьми
добровільно залишила місце реєстрації
у будинку позивача та виїхала
проживати за адресою: АДРЕСА_2

З цього часу відповідач спірним
будинком не цікавилась, жодного разу за
період більше ніж рік до будинку не
приїхала.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведеності перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З урахуванням вищевказаного, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню в частині
визнання ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування житлом, оскільки
відповідачка більше одного року не
проживає у спірному житловому будинку,
добровільно виїхала на постійне місце
проживання до м. Камінь-Каширський
Волинської області, що
підтверджується, зокрема її заявою,
поданою особисто 28 листопада 2012 року до
Липецької селищної ради, поважності
причин такої відсутності, відповідач,
відповідно до вимог передбачених ст.405
ЦК України, не довела, на теперішній
час не є членом сім'ї позивача, угоди
щодо порядку користування жилими
приміщеннями з позивачем, яка є
власником будинку, після
розірвання шлюбу з її сином не
укладала.

При цьому, жодного доказу щодо чинення
їй перешкод у користуванні житловими
приміщеннями у будинку позивача
відповідач суду не надала.

Що стосується доводів відповідачки про
поважність причин відсутності у
спірному будинку понад рік, то суд не
приймає їх до уваги, оскільки , згідно
її пояснень в судовому засіданні,
добровільно оселилася у надвірній
будівлі, не бажаючи проживати у будинку
разом з чоловіком та свекрухою через
неприязні стосунки, що склалися між
ними, з будинку її ніхто не виганяв, а
доказів на підтвердження того, що
лікування її сина можливе лише в м.
Камінь-Каширський Волинської області,
і неможливе у м. Харкові через
відсутність відповідних спеціалістів,
відповідачем суду не надано.

Отже, суд вважає, що позивачем доведені
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх позовних вимог, а
тому вимоги ОСОБА_1 щодо визнання
ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування житлом, підлягають
задоволенню.

При цьому, суд не визначає дату, з якої
ОСОБА_1 втратила право користування
житлом, оскільки в цій частині вимоги
не ґрунтується на законі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212 - 215 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування житлом - будинком АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через
Харківський районний суд Харківської
області шляхом подачі в 10-денний строк
з дня його проголошення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя -
І.В. Березовська