У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської
М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Рокитнівського районного суду
Рівненської області від 29 жовтня 2013
року та рішення апеляційного суду
Рівненської області від 26 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
між ним та ОСОБА_3 09 лютого 2007 року
укладено кредитний договір № 0702/33,
згідно якого відповідачка отримала
кредит у розмірі 50 тис. грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом з
кінцевим терміном повернення 5 лютого
2010 року. Виконання відповідачкою своїх
зобов'язань за кредитним договором
було забезпечено укладеним з
ОСОБА_4 договором поруки № 0702/ЗЗДП від 9
лютого 2007 року, згідно якого відповідач
ОСОБА_4 поручився за належне виконання
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором. У зв'язку з невиконанням
відповідачами своїх зобов'язань та
відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
кредитор має право вимагати повернення
всієї суми кредиту, процентів та пені
(штрафів) за неналежне виконання
зобов'язань за договором. Станом на 17
травня 2013 року заборгованість ОСОБА_3
за кредитним договором № 0702/33 від 9
лютого 2007 року склала 24 921 грн. 25 коп.

У зв'язку з цим позивач просив стягнути
солідарно із відповідачів
заборгованість за кредитним договором
№ 0702/33 від 9 лютого 2007 року в сумі 24 921
грн. 25 коп. та судові витрати.

Рішенням Рокитнівського районного
суду Рівненської області від 29 жовтня
2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь позивача 18 380 грн. 72 коп.
заборгованості за кредитним договором
№ 0702/33 від 9 лютого 2007 року та 229 грн. 40
коп. судового збору. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 26 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у позові.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
внаслідок неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором, утворилася кредитна
заборгованість у розмірі 18 380 грн. 72
коп., яку банк має право стягнути з
боржника та поручителя солідарно.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у позові, суд апеляційної
інстанції, посилаючись на ухвалу
Рокитнівського районного суду
Рівненської області від 04 лютого 2010
року, виходив із того, що кредитні
зобов'язання відповідачів припинилися
у зв'язку з їх повним виконанням.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він
суперечить вимогам закону та не
ґрунтується на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що 09 лютого 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 0702/33,
згідно якого банк надав відповідачці
кредит у сумі 50 тис. грн. на споживчі
цілі терміном до 05 лютого 2010 року (а. с.
9-11).

У забезпечення виконання
позичальником кредитних зобов'язань 09
лютого 2007 року між банком та ОСОБА_4
укладено договір поруки № 0702/33ДП (а. с.
14).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Апеляційний суд, посилаючись на ухвалу
Рокитнівського районного суду
Рівненської області від 04 лютого 2010
року, згідно якої позовну заяву ПАТ КБ
«ПриватБанк» було залишено без
розгляду у зв'язку з погашенням
відповідачем простроченої
заборгованості (а. с. 79), помилково
дійшов висновку, що кредитні
зобов'язання відповідачів припинилися
у зв'язку з їх повним виконанням, і
вказане судове рішення має
преюдиційне значення для вирішення
даної справи.

Разом тим зі змісту зазначеної ухвали
вбачається, що подання позивачем заяви
про залишення заяви без розгляду було
мотивовано погашенням простроченої
заборгованості по кредиту, а не повним
виконанням кредитних зобов'язань.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 207 ЦПК України
залишення позовної заяви без розгляду
не позбавляє позивача права звернутися
до суду повторно.

При цьому суд апеляційної інстанції не
звернув уваги на те, що зазначеною
ухвалою суд залишив без розгляду
позовну заяву на підставі звернення
позивача, не розглядаючи справу по
суті. Відтак суд не досліджував
обставини справи відносно наявності чи
відсутності заборгованості
відповідачів перед банком, а отже
посилання апеляційного суду на ч. 3 ст. 61
ЦПК України є недоречним.

Оскільки суд апеляційної інстанції
дійшов необгрунтованого висновку про
припинення кредитних зобов'язань
внаслідок повного їх виконання,
висновок про припинення укладеного з
ОСОБА_4 договору поруки є передчасним.

Таким чином суд апеляційної інстанції
на вищевикладені обставини уваги не
звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214
ЦПК України не врахував норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановив обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 26 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко