У х в а л а

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М.,

Нагорняка В.А., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення кредитної
заборгованості за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 16 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 публічне акціонерне
товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ
«Акцент-Банк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до умов кредитного договору
від 21 липня 2008 року ОСОБА_3 відкрито
кредитний ліміт на платіжну картку у
розмірі 3 тис. грн. У результаті
неналежного виконання умов договору за
нею утворилася заборгованість, яка
станом на грудень 2013 року склала 22 458
грн. 42 коп. Ураховуючи викладене,
позивач просив стягнути з відповідачки
зазначену заборгованість.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 16 квітня 2014 року, позов ПАТ
«Акцент-Банк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 22 458 грн. 42 коп. Розподілено
судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
доведеності факту наявності та розміру
кредитної заборгованості. Крім того,
апеляційний суд зазначив, що строк
позовної давності банком не пропущено,
оскільки кредитний договір було
пролонговано автоматично згідно його
умов, а, відтак, і строк виконання
кредитного зобов'язання продовжено.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що відповідно до
умов кредитного договору від 21 липня 2008
року ОСОБА_3 відкрито кредитний ліміт
на платіжну картку у розмірі 3 тис. грн.

Позов про стягнення кредитної
заборгованості пред'явлено банком у
грудні 2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Указаний правовий висновок викладений
у постанові Верховного Суду України
від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Суди на наведене уваги не звернули та у
порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України
не встановили строку дії картки, а,
відтак, не перевірили та не дали
належної правової оцінки посиланням
відповідачки на пропуск строку
позовної давності, про застосування
якого вона заявила у запереченні на
позовну заяву. При цьому згідно з ч. ч. 3,
4 ст. 267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Висновок судів про те, що позовна
давність не сплинула, оскільки строк
договору не закінчився, є передчасним
та не ґрунтується на умовах договору та
обставинах справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212-214, 303 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України,
оскільки порушення закону допущені як
районним судом, так і апеляційним,
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 16 квітня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

В.А. Нагорняк

І.М. Фаловська