Справа №592/2484/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Алфьоров А. М.Номер
провадження 22-ц/788/1024/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю., Білецького О.
М.,

за участю секретаря судового засідання
-Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду справу за апеляційними скаргами
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та
Дочірнього підприємства « Завод
обважнених бурильних та ведучих труб »
на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 17 квітня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства «
Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе », Дочірнього підприємства «
Завод обважнених бурильних та ведучих
труб » про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В
И Л А :

Рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми від 17 квітня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «
Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе » ( далі - ПАТ ) та ДП « Завод
обважених бурильних та ведучих труб » (
далі - ДП ) про відшкодування моральної
шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з ДП на користь ОСОБА_3 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
6 000 грн.

Стягнуто з ДП на користь держави
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ПАТ про відшкодування моральної шкоди,
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, представник позивача ОСОБА_3
- ОСОБА_4 та ДП оскаржили його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування обставин, що мають
значення для справи, необ'єктивність
висновків суду щодо відсутності
підстав для стягнення моральної шкоди
з ПАТ, просить рішення суду
змінити, стягнути з ПАТ на користь
ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду у
зв'язку з професійними захворюваннями
в розмірі 9 000 грн., в іншій частині
рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі ДП, посилаючись на
неповне з'ясування обставин справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

При цьому вказує, що до початку роботи
позивача в ДП ОСОБА_3 31 рік працював у
інших роботодавців в шкідливих та
важких умовах праці, які і повинні бути
відповідачами у цій справі. Крім того,
умови праці за професією, за якою
працював позивач є об'єктивно
шкідливими в силу особливості
виробництва та не залежать від волі та
бажання власника. Вважає, що
усвідомлюючи можливий шкідливий вплив
на здоров'я, позивач вільно погодився
працювати у відповідача вже отримавши
шкоду здоров'ю під час роботи у інших
роботодавців. Зазначає, що надані
позивачем докази не підтверджують
факту наявності моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
який підтримав доводи своєї
апеляційної скарги, та заперечував
проти апеляційної скарги іншої
сторони, пояснення представника ПАТ -
Грек В.В., який заперечував проти
задоволення скарги представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та як вбачається із матеріалів справи,
позивач з 09.02.1994 р. по 01.06.2000 р. перебував
у трудових відносинах з ПАТ, з якого був
переведений у ДП, в якому працював з
01.06.2000 р. по 23.06.2004 р., був звільнений
з роботи за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію за віком на
пільгових умовах ( а.с. 4-6 ).

Внаслідок неналежних умов праці на
останньому робочому місці ОСОБА_3
отримав професійні захворювання.

Фтизіатричною медико-соціальною
експертною комісією м. Суми при
первинному огляді 01 квітня 2010 року
ОСОБА_3 визначено ступінь втрати
працездатності, яка склала 75% стійкої
втрати професійної працездатності та
встановлено другу групу інвалідності (
а.с. 11 ).

Внаслідок професійних захворювань у
позивача порушилися нормальні життєві
зв'язки, він постійно хворіє, має значні
обмеження в життєдіяльності, звичках,
бажаннях, що вимагає від нього
додаткових зусиль по організації свого
життя та веде до нових переживань.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що у зв'язку з
тим, що ДП не створило безпечних умов
праці, працюючи на даному підприємстві,
позивач отримав професійні
захворювання, внаслідок чого він
зазнав моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду узгоджується з
матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України,
обов'язок забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Відшкодування моральної шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я на виробництві покладено на
роботодавця відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України, якою передбачено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У відповідності до п. 1) ч. 2 ст. 23 ЦК
України моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншими ушкодженнями
здоров'я.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час обстеження, проведеного з 19 січня
2010 року по 10 лютого 2010 року в
Науково-дослідному інституті гігієни
праці та професійних захворювань
Харківського національного медичного
університету, ОСОБА_6 встановлено
діагноз: « Хронічне обструктивне
захворювання легень токсико-пилової
етиології другої-третьої стадії в фазі
загострення. Емфізема легень другої
стадії. Легенева недостатність
третього ступеню Хронічне легеневе
серце, субкомпенсоване. Недостатність
кровообігу другої А стадії.
Захворювання професійне.

Вегетативно-сенсорна поліневропатія
верхніх кінцівок у формі виражених
вегетативно-трофічних порушень на
кистях, двосторонній плечо-лопатковий
періартроз, двосторонній деформуючий
остеоартроз ліктевих і
пром'янево-зап'ясткових суглобів зі
стійким больовим синдромом і
порушеннями функцій верхніх кінцівок.
Захворювання професійне від фізичного
перенавантаження на виробництві.

Хронічна частко рецедивуюча
попереко-крижова радикулопатія з
двостроннім кореневим синдромом L5-S1;
деформуючий спондилоартроз,
деформуючий спондильоз в сегменті L4, L5,
S1; функціональна нестабільність на
рівні L5-S1 з вираженим
м'язево-тонічним і алогічним
синдромами зі значним порушенням
опорно-кінетичної функції
попереку. Захворювання професійне від
фізичного перенавантаження і
вимушеної робочої пози.

Нейросенсорна туговухість з помірним
ступенем зниження слуху ( третя ступінь
) професійного характеру » ( а.с. 7 ).

Відповідно до акту №1 розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання від 09 лютого
2010 р., професійне захворювання виникло
у зв'язку з недосконалістю технологій,
неефективністю використання засобів
індивідуального захисту, тривала
робота в шкідливих умовах праці,
причина професійного захворювання -
проведення робіт в умовах підвищеного
рівня виробничого шуму ( а.с. 9-10 ).

Повідомлення про професійне
захворювання ( отруєння ) та Акт
розслідування хронічного професійного
захворювання складені за останнім
місцем роботи позивача - в ДП.

Відповідно до довідки виданої
фтизіатричною МСЕК м. Суми від 01.04.2010 р.
про результати визначення ступеня
втрати професійної працездатності,
встановлено ступінь втрати
працездатності, яка склала 75 % та друга
група інвалідності ( а.с.11 ).

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що позивачу з боку
роботодавця ДП не було забезпечено
безпечних умов праці, в результаті чого
він зазнав моральних страждань.

За змістом закону проявом моральної
шкоди стосовно фізичної особи є
душевні страждання, яких вона зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою
завдавача шкоди щодо потерпілого.
Оскільки підставою виникнення
обов'язку відшкодування моральної
шкоди є правопорушення, а у справі
достовірно встановлено, що саме ДП
вчинив правопорушення відносно
позивача, то є і моральні страждання,
які він зазнав у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо нього.

За таких обставин суд дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для притягнення ДП до
цивільно-правової відповідальності за
завдану позивачу моральну шкоду, що
відповідає вимогам ч. 2 ст. 153, ст. 237-1
КЗпП України. Доводи представника ДП
про протилежне є безпідставними. Як і
доводи представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4
про наявність підстав для стягнення
моральної шкоди ще й з ПАТ.

Розмір відшкодування моральної шкоди
позивачу визначений судом з
урахуванням глибини фізичних та
душевних страждань останнього, ступеня
вини як роботодавця, так і самого
працівника, враховуючи вимоги
розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ДП про те що,
при ухваленні рішення судом першої
інстанції не було взято до уваги ту
обставину, що позивач усвідомлював
можливі негативні наслідки для свого
здоров'я під час роботи, не
відповідають фактичним обставинам,
оскільки судом було враховано цей факт
при визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди.

Посилання в апеляційних скаргах ДП та
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на те, що
професійні захворювання позивач
отримав внаслідок роботи не тільки у
відповідача, спростовується актом №1
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
від 09 лютого 2010 року, яким підтверджена
наявність впливу шкідливих факторів на
робочому місці розливника сталі у
відповідача. Причиною професійного
захворювання, згідно з актом, є
проведення робіт в умовах підвищеного
рівня шуму, загазованості, пилу
фіброгенної дії, температури. Особою,
яка порушила законодавство про охорону
праці, гігієнічні регламенти і
нормативи в акті зазначена
адміністрація ДП ( а.с. 9-10 ).

Отже, належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що позивач
захворів на хронічні професійні
захворювання, працюючи на ПАТ, всупереч
вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України
сторонами не надано.

За таких обставин, оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обгрунтованим, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 та Дочірнього підприємства «
Завод обважнених бурильних та ведучих
труб » відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 17 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -