Ухвала

іменем україни

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Білокуракинської районної державної
адміністрації, Олександропільської
сільської ради Білокуракинського
району Луганської області, третя особа
- відділ Держземагенства у
Білокуракинському районі Луганської
області, про встановлення факту
родинних відносин та витребування
сертифікату на право власності на
земельну частку (пай), за касаційною
скаргою Головного управління
Держземагенства у Луганській області
на рішення Білокуракинського
районного суду Луганської області від
07 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з указаним позовом.
Свої вимоги обґрунтовували наступним.
Син позивачів ОСОБА_5, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_3, помер
ІНФОРМАЦІЯ_4. За життя ОСОБА_5 був
внесений у списки до державного акта на
право колективної власності на землю
серії ЛГ № ,
виданого Білокуракинською районною
радою народних депутатів згідно з
рішенням від 20 травня 1995 року по
КСП «Україна» за № 243. На
момент видачі державного акта на право
колективної власності ОСОБА_5 був
членом КСП «Україна»
Білокуракинського району. На момент
смерті сина ОСОБА_5 позивачі проживали
разом з ним, а тому вважаються такими,
що прийняли спадщину як спадкоємці
першої черги, оскільки фактично
вступили у володіння та управління
спадковим майном. Звернувшись до
державного нотаріуса Білокуракинської
державної нотаріальної контори,
позивачі отримали відмову у видачі
свідоцтва на спадщину через
відсутність у них правовстановлюючих
документів. За таких обставин просили
встановити факт родинних відносин, а
саме, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, а ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є
матір'ю ОСОБА_5 Крім того просили
визнати за ними право власності у
порядку спадкування після смерті сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_4, на земельну частку
(пай) у розмірі, рівному для всіх членів
КСП «Україна» Білокуракинського
району Луганської області.

Рішенням Білокуракинського районного
суду Луганської області від 07
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 29 січня 2014 року, позов
задоволено у повному обсязі. Визнано
встановленим факт родинних відносин, а
саме, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір'ю ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.
Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право
власності у порядку спадкування після
смерті сина ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, на земельну частку (пай) у
розмірі, рівному для всіх членів КСП
«Україна» Білокуракинського району
Луганської області. Зобов'язано
Білокуракинську районну державну
адміністрацію Луганської області
видати на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_3
сертифікат на право на земельну частку
(пай) у розмірі, рівному для всіх членів
КСП «Україна» Білокуракинського
району Луганської області.

У касаційній скарзі Головне управління
Держземагенства у Луганській області
просить скасувати судові рішення
першої й апеляційної інстанцій, у
задоволенні позову відмовити,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про народження ОСОБА_5
прізвище позивачів російською мовою
вказано ОСОБА_5 (а. с. 7).

Відповідно до паспортів позивачів їх
прізвище українською мовою вказано
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - російською мовою ( а.
с. 4-5).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 6).

Відповідно до довідки виконавчого
комітету Олександропільської
сільської ради Білокуракинського
району від 27 травня 2013 року № 222 на день
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 проживав у
с. Яровівка Білокуракинського району
разом з батьками - ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
братом ОСОБА_6 (а. с. 9).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір'ю ОСОБА_5

Згідно з довідкою відділу Держкомзему
у Білокуракинському районі від 21
травня 2013 року № 564 ОСОБА_5 значиться у
списках до державного акта на право
колективної власності на землю у КСП
«Україна» серії ЛГ № , який
зареєстрований у книзі записів
державних актів на право колективної
власності від 27 липня 1995 року та
виданий 01 серпня 1995 року (а. с. 8).

Постановою державного нотаріуса
Білокуракинської державної
нотаріальної контори від 29 серпня 2013
року позивачам відмовлено у видачі
свідоцтва на спадщину через
відсутність у них правовстановлюючих
документів на земельну ділянку (а. с. 14).

Згідно з довідкою Олександропільської
сільської ради Білокуракинського
району від 06 листопада 2013 року № 303 на
території сільської ради є вільні
земельні ділянки із земель запасу
площею 38,8057 га. (а. с. 55).

Згідно з п. 5 Указу Президента України
«Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» від 08 серпня 1995 року
видача громадянам сертифікатів на
право на земельну частку (пай) єдиного в
Україні зразка та їх реєстрація
провадяться відповідною районною
державною адміністрацією.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (у
редакції 1963 року, яка діяла на момент
відкриття спадщини) визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

Згідно зі ст. 548 ЦК України (у редакції
1963 року) прийняття спадщини частками не
допускається.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від
16 квітня 2004 року № 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» член колективного
сільськогосподарського підприємства
(далі - КСП), включений до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю,
набуває права на земельну частку (пай) з
дня видачі цього акта, і в разі його
смерті успадкування права на земельний
пай здійснюється за нормами ЦК, у тому
числі й у випадку, коли з різних причин
ця особа не отримала сертифікат на
право на земельну частку (пай).
Невнесення до зазначеного вище списку
особи, яка була членом КСП на час
передачі у колективну власність землі,
не може позбавити її права на земельну
частку. При неможливості надати такій
особі земельну частку (пай) з
колективної власності через
відсутність необхідної для цього землі
остання відповідно до пункту 7 Указу
Президента України від 08 серпня 1995 року
№ 720/95 «Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» має бути надана із
земель запасу, створеного місцевою
радою під час передачі землі у
колективну власність. Позови громадян,
пов'язані з паюванням земель (зокрема,
про визнання права на земельну частку
(пай), її розмір, незаконність відмови у
видачі сертифіката, виділення паю в
натурі), можуть бути предметом розгляду
судів. Відповідачами в таких справах є
КСП, сільськогосподарські кооперативи,
районна державна адміністрація, яка
затверджувала розмір паю, вирішувала
питання про видачу сертифіката, а також
виконавчий орган чи орган місцевого
самоврядування, що має вирішувати
питання про виділення земельної частки
(паю) в натурі, тощо.

Суд дійшов правильного висновку про те,
що на підставі ст. 529 ЦК України (в
редакції 1963 року, яка діяла на момент
відкриття спадщини) позивачі є
спадкоємцями першої черги за законом,
як мати та батько померлого та фактично
прийняли спадщину після смерті сина
ОСОБА_5, так як на день його
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 вони проживали
разом з ним і спадщина, зокрема у
вигляді предметів домашнього вжитку,
перейшла до позивачів.

Разом з тим суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що строк прийняття
спадщини позивачами не пропущено,
оскільки вони прийняли спадщину після
смерті сина (прийняли в управління та
користування) в день відкриття
спадщини і нотаріальне оформлення цих
дій чинним на той час законодавством не
передбачено.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суди повно та
всебічно дослідили наявні у справі
докази, надали їм належну оцінку в силу
вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України,
правильно визначилися з характером
спірних правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, в результаті чого
ухвалили законні й обґрунтовані судові
рішення, які відповідають вимогам ст.
ст. 213-214, 315 ЦПК України, підстави для їх
скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів.

Вищевикладене дає підстави для
висновку про те, що касаційна скарга
підлягає відхиленню, а ухвалені у
справі судові рішення - залишенню без
змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління
Держземагенства у Луганській області
відхилити.

Рішення Білокуракинського районного
суду Луганської області від 07
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 29 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак

С.П. Штелик