Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів : Максимчук З.М.,
Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В., за участю прокурора Марщівської
О.П., розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу прокурора
Костопільського району Рівненської
області на рішення Костопільського
районного суду від 27 вересня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до
Костопільської міської ради, СП
„Костопільагрошляхбуд" про визнання
права власності,

В С Т А Н О В
И Л А :

17 вересня 2013 року ОСОБА_1
звернулося в Костопільський районний
суд з позовом до Костопільської
міської ради, СП
„Костопільагрошляхбуд" про визнання
права власності на самочинно збудоване
майно - офісне приміщення з житловими
кімнатами в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
вказувала, що вона є співвласником СП
„Костопільагрошляхбуд". 15.10.2001 року СП
„Костопільагрошляхбуд" було видано
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 площею 2,363. На вказаній
земельній ділянці вона побудувала
офісне приміщення з житловими
кімнатами без відповідних дозволів.
Рішенням Костопільської міської ради
№389 від 04 вересня 2013 року „Про
присвоєння поштової адреси" даному
офісному приміщенню з жилими кімнатами
було присвоєно адресу „АДРЕСА_1".

Із цих підстав просила визнати за нею
право власності на самочинно збудоване
офісне приміщення з житловими
кімнатами в АДРЕСА_1.

Рішенням Костопільського районного
суду від 27 вересня 2013 року позовну
заяву ОСОБА_1 - задоволено.

_______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1669/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Грипіч Л.А.

Доповідач :
Григоренко М.П.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
самочинно збудоване офісне приміщення
з житловими кімнатами, до якого
відносяться також вхідні сходи а,
балкон а1, загальною площею 174,6 кв.м. та
господарські приміщення (господарська
будівля Б, сарай В та баня з мансардою
Г), що знаходиться по АДРЕСА_1 в м.
Костопіль Рівненської області.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі прокурор Костопільського
району Рівненської області
покликається на його незаконність,
через порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, а також
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи.

Вказує, що жодного доказу того, що
вказана земельна ділянка була передана
позивачу в оренду чи користування
немає. Відсутні будь-які дані і про те,
що власник земельної ділянки -
Костопільська міська рада надавала
згоду позивачу чи СП
„Костопільагрошляхбуд" на
використання земельної ділянки, що
знаходиться по АДРЕСА_1 в м. Костопіль
Рівненської області, для здійснення
будь-якого будівництва на цій
земельній ділянці.

Крім того, будівництво офісного
приміщення з житловими кімнатами
здійснено позивачем за відсутності
проектної документації. В матеріалах
справи відсутні докази того, що ОСОБА_1
зверталася до компетентного
державного органу із заявою про
прийняття об'єкта до експлуатації.

Вважає, що наявність у СП
„Костопільагрошляхбуд" державного
акта на право постійного користування
земельною ділянкою, на якій
розташований самочинно збудований
об'єкт, не наділяє його правом на
власний розсуд розпоряджатися нею, при
цьому грубо порушуючи інтереси
власника земельної ділянки.

Із цих підстав просить оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

В ході апеляційного розгляду справи
представник прокуратури Рівненської
області підтримав апеляційну скаргу
та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідача, думку
прокурора, перевіривши доводи
апеляційної скарги та вивчивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції керувався
положеннями ст.ст. 319, 328, 331, ч. 5 ст. 376 ЦК
України та виходив із того, що
неможливість проведення останньою
державної реєстрації права власності
на самочинне збудоване нею офісне
приміщення з житловими кімнатами
позбавляє її можливості права
реалізувати своє право на дане майно,
при тому, що СП „Костопільагрошляхбуд",
у якого перебуває у користуванні
земельна ділянка і на якій
розташовано це самочинне будівництво,
а також Костопільська міська рада, як
власник цієї земельної ділянки, проти
цього не заперечують.

Проте, на розсуд колегії суддів,
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню, як незаконне, з ухваленням
у справі нового рішення.

За правилами ч.ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельні ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

За загальним правилом особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього (ч. 2
ст. 376 ЦК України).

Будівництво об'єкта нерухомості
здійснюється відповідно до
затвердженої проектної документації,
державних стандартів, норм і правил,
місцевих правил забудови населених
пунктів у порядку, визначеному статтею
24 Закону України "Про планування і
забудову територій" (ст. 9 Закону
України "Про архітектурну діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про
планування і забудову територій", ст. 18
Закону України "Про основи
містобудування" будівництво об'єктів
містобудування незалежно від форм
власності здійснюється з дозволу
відповідних рад, які можуть делегувати
це право відповідним виконавчим
органам; закінчені будівництвом
об'єкти підлягають прийняттю в
експлуатацію в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
вересня 2004 року № 1243, прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів полягає у підтвердженні
державними приймальними комісіями
готовності до експлуатації об'єктів
нового будівництва, зокрема, як
житлово-громадського, так і
виробничого призначення, інженерних
мереж та споруд, їх інженерно-технічним
оснащенням відповідно до проектної
документації, нормативних вимог,
вихідних даних на проектування.

У п. 14 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" судам роз'яснено, що на
підставі частини третьої статті 376 ЦК
суд може задовольнити позов про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно на земельній
ділянці, що не надавалася у власність
чи користування особі, яка збудувала
його, якщо їй у встановленому законом
порядку було передано земельну ділянку
у власність або надано у користування
під уже збудоване нерухоме майно
відповідно до її цільового
призначення, та за умови, що
будівництво велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а також у разі, якщо ці
обставини були предметом розгляду
компетентного державного органу
(частина третя статті 375 ЦК).

При цьому суд має враховувати, що
відсутність заперечень власника проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
самочинне будівництво, чи визнання
такого позову має бути обґрунтовано
відповідними доказами, що
підтверджують право на вчинення таких
процесуальних дій, зокрема, договорами
купівлі продажу земельної ділянки,
оренди, міни.

Отже, чинне законодавство не
визнає самочинне будівництво об'єктом
правового захисту, крім передбаченого
ч. 3 ст. 376 ЦК України випадку.

Самочинне будівництво позивачем було
здійснено на земельній ділянці, яка
призначена для обслуговування
виробничої бази, а не для житлової
забудови і СП „Костопільагрошляхбуд"
могло дозволити таке будівництво лише
із згоди власника земельної ділянки,
яка в матеріалах справи відсутня.

Немає в матеріалах справи і будь-яких
даних про те, що Костопільська міська
рада визнавала позовні вимоги ОСОБА_1,
як про це безпідставно вказав у своєму
рішенні суд першої інстанції.

Крім того, суд першої інстанції визнав
право власності на самочинне
будівництво, як на об'єкт нерухомості,
який має подвійне призначення, що
чинним законодавством взагалі не
передбачено.

Та обставина, що рішенням
Костопільської міської ради від 04
вересня 2013 було присвоєно поштову
адресу офісному приміщенню з
житловими кімнатами, що знаходиться по
АДРЕСА_1 в м. Костопіль Рівненської
області, на переконання колегії суддів,
також ніяким чином не підтверджує
правомірність зведення вказаного
приміщення, так як це рішення було
прийнято ще до прийняття оскаржуваного
рішення у даній цивільній справі.

За таких обставин в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 має бути
відмовлено, за безпідставністю.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора
Костопільського району Рівненської
області задовольнити.

Рішення Костопільського районного
суду від 27 вересня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Костопільської міської ради, СП
„Костопільагрошляхбуд" про визнання
права власності на самочинно збудоване
офісне приміщення з житловими
кімнатами, що знаходиться по АДРЕСА_1 в
м. Костопіль Рівненської області -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Максимчук З.М.

Рожин Ю.М.