АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Дарницького районного суду м. Києва від
03 березня 2014 року

в справі за поданням головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції в м. Києві Білан Ю.С. про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_1.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 р. головний державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції в м. Києві
(надалі - ВДВС Дарницького РУЮ в м.
Києві) Білан Ю.С. звернувся у суд з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на
виконанні ВДВС Дарницького РУЮ в м.
Києві перебуває виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
аліментів на утримання сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 600 грн. щомісячно,
починаючи з 22 квітня 2009 р. до досягнення
дитиною повноліття.

Вказував, що боржник умисно не виконує
рішення суду, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість в сумі 34 390 грн. 89 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 03 березня 2014 р. постановлено
тимчасово обмежити ОСОБА_1 в праві
виїзду за межі України до моменту
виконання ним всіх своїх зобов'язань
перед ОСОБА_3, згідно виконавчого
документу №2-1890/1-90 від 30 червня 2009 р.,
виданого Дніпровським районним судом
м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, просить ухвалу
суду першої інстанції скасувати та
постановити нову ухвалу, яком в
задоволенні подання державного
виконавця відмовити.

Колегія суддів, заслухавши
представника ОСОБА_1, який підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню частково, з
огляду на таке.

Задовольняючи подання державного
виконавця районний суд виходив з того,
що ОСОБА_1 ухиляється від добровільного
виконання своїх зобов'язань - у
встановлені законодавством строки
аліменти не сплачує, внаслідок чого
утворилася заборгованість, за викликом
державного виконавця для дачі пояснень
та надання відомостей про своє майно,
доходи та місце роботи, боржник не
з'являється.

Такі висновки суду першої інстанції є
законними та обґрунтованими. Вони
узгоджуються з положеннями
матеріального права.

Відповідно до ч. 3 п. 18 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець має право у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Відповідно до норм ЦПК України та
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзд в Україну громадян
України» (ст. 6 вказаного Закону) одним
із заходів забезпечення виконання
рішення може бути тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
з вилученням паспортного документа чи
без такого, причому таке обмеження
можливо на підставі судового рішення
за поданням державного виконавця лише
у разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням.

Згідно із ст.377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника-фізичної
особи або керівника боржника-юридичної
особи у праві виїзду за межі України
при виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене у частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Законом передбачено юридичні санкції
у вигляді тимчасового обмеження у
праві виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа свідомо не виконувала
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Згідно рапорту, складеного дільничним
інспектором міліції ВДІМ Дарницького
РУ ГУ МВС України в м. Києві молодшим
лейтенантом міліції Балховітіним А.Ю.,
27 жовтня 2011 р. ОСОБА_1 було повідомлено
про необхідність з'явитися до
державного виконавця, однак останнім
вказаних дій здійснено не було /а.с.10/.

Не з'являвся боржник за викликами й до
державного виконавця, не вносив
грошові кошти на депозит суду.

Як свідчить долучена до матеріалів
справи копія виконавчого провадження
ВП №15215263 про стягнення аліментів з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на користь
утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1,
боржником з квітня 2009р. рішення суду не
виконується, не платяться щомісячні
платежі, спрямовані на утримання
дитини.

Має місце заборгованість по аліментах,
яка відповідно до розрахунку
державного виконавця станом на 01
лютого 2014р. становить 34 390 грн. 89 коп.

Твердження апеляційної скарги про те,
що ОСОБА_1 був позбавлений можливості
сплачувати аліменти, остільки ОСОБА_3
не отримувала вказані кошти, й про її
місцезнаходження він не знав,
висновків суду про ухилення боржника
від виконання судового рішення не
спростовують.

Відповідач ухилявся від виконання
рішення суду про стягнення аліментів,
не з'являвся на виклики державного
виконавця, не реагував на вказівки
працівників міліції, не зазначав місце
роботи, не сплатив заборгованість та
вказав про відсутність у нього такої
можливості на даний час.

Посилання апеляційної скарги що
ОСОБА_3, не отримавши протягом
квітня-червня 2009р. сплачені ним через
поштове відділення грошові кошти,
перешкоджає виконанню ОСОБА_1 своїх
обов'язків по утриманню дитини
колегією суддів розцінюється як
бажання уникнути застосування щодо
нього заходів впливу шляхом обмеження
у виїзді за межі України.

При цьому, колегія суддів враховує
характер дій боржника, невжиття ним
заходів щодо сплати заборгованості по
аліментах, яка утворилася з квітня
2009р., а також пояснення представника
ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції
про відсутність у боржника можливості
на вчинення таких дій і на теперішній
час.

З долученої до справи в суді
апеляційної інстанції копії поштового
переказу убачається, що 17 травня 2014р. на
адресу ОСОБА_3 боржником було
перераховано грошові кошти, в сумі
600грн., що свідчить про сплату ним
аліментів на утримання дитини в межах
поточного щомісячного платежу лише за
один місяць /а.с.118/.

Звертаючись 07 травня 2014р. до
начальника ВДВС Дарницького РУЮ в
м. Києві з заявою, що вбачається зі
змісту долучених до справи
матеріалів виконавчого провадження ВП
№ 15215263, ОСОБА_1 вказав, що офіційно
працює, проте місце роботи не
повідомив /а.с.64/.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про наявність правових
підстав до тимчасового обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Між тим, неможливо погодитися з
висновками суду першої інстанції про
необхідність такого обмеження до
моменту виконання ним всіх своїх
зобов'язань перед ОСОБА_3

Зі змісту долученої до справи копії
виконавчого листа № 2-1890/09, виданого
Дніпровським районним судом м. Києва
30.06.2009р. про стягнення з ОСОБА_1
аліментів на утримання сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, убачається обов'язок
боржника по сплаті аліментів до
ІНФОРМАЦІЯ_2

Отже, відповідно до змісту ухвали суду,
датою виконання боржником всіх
зобов'язань перед ОСОБА_3 є ІНФОРМАЦІЯ_2
- досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, державним виконавцем
викликано наявністю у ОСОБА_1
заборгованості по аліментах станом на
01 лютого 2014р., в сумі 34 390 грн. 89 коп.

За таких обставин, колегія суддів
вважає помилковими висновки
районного суду в частині тимчасового
обмеження боржника у виїзді за кордон з
урахуванням сплати ним платежів, які
повинні бути здійснені до ІНФОРМАЦІЯ_2.

З огляду на викладене, ухвалу суду
першої інстанції слід змінити шляхом
обмеження боржника у праві виїзді за
кордон до погашення ним заборгованості
по аліментах, в сумі 34 390 грн. 89 коп.

В решті ухвала суду першої інстанції
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м.
Києва від 03 березня 2014 року змінити,
виклавши резолютивну частину ухвали в
наступній редакції:

Тимчасово обмежити ОСОБА_1 в праві
виїзду за межі України до погашення ним
заборгованості по аліментах, в сумі 34 390
грн. 89 коп. на користь ОСОБА_3 відповідно
до виконавчого документу №2-1890/1-90 від 30
червня 2009р., виданого Дніпровським
районним судом м. Києва.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/3619/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6207/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Колесник О.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.