У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В.,Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства акціонерного
комерційного банку «Індустріалбанк» в
особі відділення №1 Акціонерного
комерційного банку «Індустріалбанк»
до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства Акціонерний комерційний
банк «Індустріалбанк» на рішення
Нахімовського районного суду м.
Севастополя від 17 жовтня 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду м. Севастополя від 02
грудня 2013 року,

в с т а н
о в и л а :

У травні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Акціонерний комерційний
банк «Індустріалбанк» (далі - ПАТ АКБ
«Індустріалбанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
внаслідок неналежного виконання
відповідачем умов кредитного договору,
у останньої виникла заборгованість в
розмірі 744 876, 08 грн, з
яких заборгованість за тілом кредиту
становить 453 246, 10 грн, заборгованість за
процентами за користування кредитом
становить 43 429, 09 грн, штраф - 45 722, 70 грн,
пеня - 202 478, 17 грн. та яку позивач просив
стягнути з відповідача.

Рішенням Нахімовського районного суду
м. Севастополя від 17 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду м.
Севастополя від 02 грудня 2013 року, у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Індустріалбанк» в особі відділення №1
АКБ «Індустріалбанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» просить вказані
судові рішення першої та апеляційної
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення його позовних
вимог, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, з висновком
якого погодився й апеляційний суд,
виходив з того, що позивач вже
реалізував спосіб захисту свого права
пред'явивши позов до відповідача про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а тому звернення з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором передбачає подвійну
цивільно-правову відповідальність за
одне й те саме порушення договірного
зобов'язання.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна.

Судом встановлено, що 22 березня 2007 року
між ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та ОСОБА_6
укладено кредитний договір №КР/01/41/85/07,
відповідно до умов якого остання
отримала на придбання нерухомості
кредитні кошти в розмірі 70 000
доларів США зі строком повернення 31
березня 2021 року та сплатою за
користування кредитом 13% (а.с. 5-8).

22 березня 2007 року між АКБ
«Індустріалбанк» та ОСОБА_6 з метою
забезпечення умов кредитного договору
укладено іпотечний договір, предметом
якого є квартира НОМЕР_1 з мансардним
приміщенням, площею 36,00 кв.м, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
15-17).

Заочним рішенням Нахімовського
районного суду м. Севастополя від 22
грудня 2009 року (а.с. 20-21) стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» заборгованість за
кредитним договором, у розмірі 792 682, 83
грн, в тому числі заборгованість за
кредитом - 493 968, 91 грн, заборгованість за
несвоєчасну сплату прострочених
процентів за користування кредитом за
період з 31 жовтня 2008 року до 29
вересня 2009 року включно - 50 513, 01 грн,
штрафні санкції в сумі 45 722, 70 грн,
заборгованість по пені в сумі 20 2478, 19
грн, шляхом звернення стягнення на
майно, яке є предметом іпотеки за
договором №КРЗ/0141/85/07 від 22
березня 2007 року, а саме - нерухоме майно
- квартиру НОМЕР_1 з мансардним
приміщенням площею 36 кв. м, в цілому,
житловою площею - 18,10 кв.м, загальною
площею - 74,50 кв.м, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою Нахімовського районного суду
м. Севастополя від 11 квітня
2011 року, змінено спосіб та порядок
виконання рішення Нахімовського
районного суду м. Севастополя від 22
грудня 2009 року - звернуто стягнення на
предмет договору іпотеки від 22 березня
2007 року, укладеного між ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» та ОСОБА_6,
посвідченим приватним нотаріусом
Севастопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований у реєстрі за №1577, а саме
квартиру АДРЕСА_1 з мансардним
приміщенням, площею 36 кв.м, в цілому,
житловою площею - 18, 10 кв.м, загальною
площею 74, 60 кв.м. Для звернення
стягнення на вказану квартиру
застосовано спосіб реалізації
предмету іпотеки, встановлений ст. 38
Закону України «Про іпотеку» шляхом
надання ПАТ АКБ «Індустріалбанк» права
на продаж вказаного предмету іпотеки
будь-якій особі-покупцеві з початковою
ціною реалізації, визначеної
незалежним експертом за час продажу, на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, з наданням права
отримання витягу з Реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Із роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(далі - Постанова) вбачається, що
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599-601, 604-609 ЦК.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

В пункті 9 Постанови роз'яснено, що
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції в порушення
ст.ст. 212-215 ЦПК України, не визначився
належним чином з характером спірних
правовідносин, не надав належної
оцінки наявним у справі доказам,
зокрема, зауважуючи, що звернення
стягнення на предмет іпотеки та
стягнення заборгованості за кредитним
договором є подвійною
цивільно-правовою відповідальністю
одного й того ж виду за одне й те саме
порушення, не звернув уваги на те, що
спір, розглянутий судом у 2009 році між
тими ж сторонами і даний спір мають
різний предмет спору. Суд першої
інстанції не з'ясував чи виконане
заочне рішення Нахімовського
районного суду м. Севастополя від 22
грудня 2009 року з урахуванням ухвали
цього ж суду про зміну способу та
порядку виконання рішення в частині
звернення стягнення на предмет
іпотеки, направленого на погашення
заборгованості за кредитним договором,
оскільки матеріали справи не містять
даних про таке виконання. Невиконання
рішення Нахімовського районного суду
м. Севастополя від 22 грудня 2009 року з
незалежних від позивача причин, або
виконання його на меншу суму ніж
зазначено у рішенні суду, надає право
банку на звернення до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Суд не перевірив належним чином
розрахунку позивача щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором,
оскільки як вбачається з розрахунку
доданого позивачем до матеріалів
справи останній просить стягнути з
відповідача заборгованість за період з
26 квітня 2007 року до 04 серпня 2009 року. З
урахуванням цього суду необхідно було
перевірити чи пропущено позивачами
строк позовної давності при зверненні
з даним позовом.

Отже, висновок суду першої інстанції,
що одночасне задоволення вимог про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та стягнення заборгованості тягне за
собою подвійне стягнення, є
передчасним.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк»
задовольнити частково.

Рішення Нахімовського районного суду
м. Севастополя від 17 жовтня 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
м. Севастополя від 02 грудня 2013
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І.
Наумчук