У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Писаної Т.О.,Юровської Г.В., -розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна,
набутого під час перебування у шлюбі,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду Донецької
області від 24 березня 2014 року,

в с т а н о в и
л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 23 січня 2010 року
він зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 За
період спільного проживання за рахунок
спільних грошових коштів ними було
придбано нерухоме майно, яке належало
на праві спільної сумісної власності, а
саме: квартира АДРЕСА_1 та машино-місце
НОМЕР_1 в паркінгу житлового будинку
АДРЕСА_2. Право власності на квартиру
зареєстровано за ОСОБА_7 в КП «БТІ
м. Донецька» 17 лютого 2011 року. Право
власності на машино-місце НОМЕР_1
оформлено та зареєстровано КП «БТІ м.
Донецька» за ним 8 лютого 2011 року.

Дійти згоди щодо поділу цього майна
вони не можуть, тому позивач просив
визнати квартиру АДРЕСА_1 та
машино-місце НОМЕР_1 в паркінгу
житлового будинку АДРЕСА_2 спільною
сумісною власністю подружжя та
поділити майно наступним чином:
визнати за ним та ОСОБА_7 право
власності по 1/2 частині квартири
АДРЕСА_1, за кожним. Визнати за ним та
ОСОБА_7 право власності по Ѕ частині
машино-місця НОМЕР_1 у паркінгу
житлового будинку АДРЕСА_2, за кожним.

Заочним рішенням Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 21 січня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_6
задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1
та машино-місце НОМЕР_1 у паркінгу
житлового будинку АДРЕСА_2 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, проведено поділ цього майна з
визнанням за кожним права власності по
Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 та
машино-місця НОМЕР_1 в паркінгу
житлового будинку АДРЕСА_2. Вирішено
питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 24 березня 2014 року рішення
районного суду скасовано в частині
визнання квартири АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю та її поділ і в
задоволенні позовних вимог у цій
частині відмовлено. В іншій частині -
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить подружжю на праві спільної
сумісної власності, подружжя має право
на поділ майна, незалежно від
розірвання шлюбу, у разі поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними.

Проте, ухвалюючи рішення, апеляційний
суд не погодився у повному обсязі з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки під час
апеляційного перегляду справи, були
встановлені наступні обставини.

Так, судом встановлено, що з 23 січня 2010
року до 24 січня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
перебували у зареєстрованому шлюбі. За
час шлюбу ними було придбано майно:
квартира АДРЕСА_1 та машино-місце
НОМЕР_1 в паркінгу житлового будинку
АДРЕСА_2.

З витягу про державну реєстрацію прав
(а.с. 47) вбачається, що 8
лютого 2011 року за ОСОБА_6 зареєстровано
право власності на машино-місце НОМЕР_1
на другому ярусі паркінгу жилого
будинку АДРЕСА_2.

За витягом про державну реєстрацію
прав (а.с. 51) 17 лютого 2011 року за ОСОБА_7
зареєстровано право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Апеляційним судом було встановлено, що
21 квітня 2010 року між відповідачем та
ВАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено
договір № 45/40-10 про участь у Фонді
фінансування будівництва виду «А»
«Престижне житло», за п. 1.1 якого
довіритель (відповідач) на підставі
повного визнання правил Фонду
фінансування будівництва виду «А»
«Престижне житло» дає згоду на участь у
фонді фінансового будівництва, бере на
себе зобов'язання виконувати правила
фонду фінансового будівництва, передає
кошти Управителю у довірче управління
з метою отримання у власність об'єкта
інвестування та встановлює обмеження
щодо окремих дій Управителя з
управління цими коштами, а Управитель
приймає кошти на рахунок ФФБ у довірче
управління з подальшим використанням
коштів, у порядку визначеними
правилами ФФБ, п. 1.5 - інформація про
об'єкт інвестування: квартира АДРЕСА_1
(а.с. 24-29), за свідоцтвом про участь у ФФБ
виду «А» «Престижне житло» від 21 квітня
2010 року вартість внесених коштів
складає 1 049 980 грн. 60 коп. (а.с. 46). Також
встановлено, що згідно платіжного
доручення № від 21 квітня 2010 року
(а.с.109) ОСОБА_7 сплатила кошти у розмірі 1
049 980 грн. 60 коп. за вищевказаним
договором з рахунку № 231901 у
Донецькому РУ ПАТ КБ «Приватбанк» м.
Донецьк, код банку 335496, який на підставі
договору № SAMDN9021 від 1 лютого 2010
року належить ОСОБА_8 (а.с. 101-108).

Встановивши вищезазначені обставини у
справі, апеляційний суд дійшов
правильного висновку, що квартира
АДРЕСА_1 не є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
оскільки джерелом її придбання були не
грошові кошти подружжя, а гроші,
належні ОСОБА_8

Отже, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог в частині визнання
спільною сумісною власністю подружжя
квартири АДРЕСА_1 та її поділ,
апеляційний суд правильно виходив з
того, що позивачем не було доведено
факту придбання спірного майна за
спільні кошти подружжя, або за його
особисті кошти.

З урахуванням цього колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення
апеляційного суду відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
а наведені в скарзі доводи є
необґрунтованими й правильність
висновків суду не спростовують, тому
судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 24 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:
А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська