Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів:
Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Соснівського
районного суду м. Черкаси від 19
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Черкаської області від 09 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом.

Ухвалою Соснівського районного суду м.
Черкаси від 19 травня 2014 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 09 липня 2014 року, провадження у
справі закрито з підстав, передбачених
п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвали судів першої й
апеляційної інстанцій, справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду, обґрунтовуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанції виходив з того, що
рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 03 лютого 2006 року вже
встановлено порядок користування
спірною земельною ділянкою між цими ж
сторонами, проте позивач, звертаючись
до суду з цим позовом, повторно просить
встановити порядок користування
земельною ділянкою площею 341,36 кв. м, як
частиною земельної ділянки, що
знаходиться у спільному користуванні,
що визначено в рішенні апеляційного
суду Черкаської області від 03 лютого 2006
року.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що позивач фактично просить змінити
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 03 лютого 2006 року,
яким визначено порядок користування
земельною ділянкою, при цьому
встановив, що з часу ухвалення
зазначеного рішення розміри земельної
ділянки та конфігурація господарських
побудов не змінювались.

Проте з такими висновками погодитися
не можна, виходячи з наступного.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
установлено, що суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі, якщо
набрали законної сили рішення суду або
ухвала суду про закриття провадження у
справі у зв'язку з відмовою позивача
від позову або укладенням мирової
угоди сторін, ухвалені або
постановлені з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що
рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 03 лютого 2006 року, ухваленим
у справі № 22-241/2005,
встановлено порядок користування
земельною ділянкою по вул. 2-го
Українського фронту, 67 у м. Черкаси за
другим варіантом висновку експертизи.
Указаним рішенням, зокрема, частину
земельної ділянки загальною площею 682,73
кв. м залишено в спільному
користуванні.

Звертаючись до суду з цим позовом,
ОСОБА_3 зазначила, що на час звернення
до суду з цим позовом змінилися
обставини, які були підставою для
встановлення саме такого порядку
користування земельною ділянкою
площею 682,73 кв. м, яка знаходиться у
спільному користуванні сторін.

На обґрунтування позову посилалася на
лист Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області від 22 листопада 2013
року № К-925/01-10/2, згідно з яким ОСОБА_4
здійснила реконструкцію літньої кухні
зі збільшенням її площі за рахунок
гаража та ввела цей об'єкт нерухомості
в експлуатацію.

Крім того, на теперішній час позивач
ОСОБА_3 влаштувала окремий заїзд та
вхід до виділеної їй земельної ділянки,
у зв'язку з чим відпала необхідність
проходити через земельну ділянку,
виділену відповідачу, що ухвалено в
рішенні апеляційного суду Черкаської
області від 03 лютого 2006 року.

Разом з тим відпала необхідність
користування спільною колонкою для
води, земельну ділянку під якою також
залишено в спільному користуванні
вищевказаним рішенням суду.

Таким чином, всі умови, за якими суд
залишив земельну ділянку площею 682,73 кв.
м у спільному користуванні сторін,
відсутні.

На обґрунтування касаційної скарги
позивач ОСОБА_3 зазначила, що предмет
цього позову є тим же, що й у справі №
22-241/2005, однак підстави позову -
відмінні, а оскаржувані ухвали судів
першої й апеляційної інстанцій
перешкоджають їй у вирішенні питання
про приватизацію своєї частки
земельної ділянки та закріплення за
собою права користування і
розпорядження нею.

Проте на порушення вимог ст. ст. 212, 213, 214
ЦПК України суд в достатньому обсязі не
визначився з предметом та підставами
указаного позову, в результаті чого
дійшов передчасного висновку про
закриття провадження у справі з
підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України.

Такий висновок суду не може бути
підставою для позбавлення позивача
права на захист порушених прав, свобод
та інтересів як складової частини
права на справедливий суд,
передбаченого ст. 6 Європейської
конвенції прав людини.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК
України, в якій, зокрема, зазначаються
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленні ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний надати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі, як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів та
переоцінку доказів.

Проте ухвала апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК
України, оскільки апеляційний суд в
достатньому обсязі не перевірив
доводів апеляційної скарги, а також
законності й обґрунтованості ухвали
суду першої інстанції.

За таких обставин постановлені у
справі ухвали судів першої й
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи до
суду першої інстанції для продовження
розгляду з підстав, передбачених
ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м.
Черкаси від 19 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 09 липня
2014 року скасувати, справу направити до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик
Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак