Єдиний унікальний номер 224/1454/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1130/2014
Головуючий в 1 інстанці Кардашенко О.А.
Доповідач - Ткачук С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
судді Осипчук О.В.,

суддів Ткачук
С.С., Смєлік С.Г.,

при секретарі
Біляєві М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Дебальцевського міського суду
Донецької області від 11 грудня 2013 року
про відмову у задоволені заяви відділу
державної виконавчої служби
Дебальцівського міського управління
юстиції Донецької області про
встановлення порядку виконання
рішення суду,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява начальника
відділу державної виконавчої служби
Дебальцівського міського управління
юстиції Донецької області ( далі відділ
) про встановлення порядку виконання
рішення Дебальцевського міського суду
Донецької області від 31 липня 2012 року,
яким частково задоволено позов ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах якої діє
ОСОБА_5,про відшкодування матеріальної
шкоди.

За цим рішенням стягнуто з ОСОБА_6, яка
діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4,
за рахунок отриманого нею у спадщину
майна після смерті ОСОБА_7, на користь
ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 23041
грн. 50 коп., судовий збір у розмірі 255,50
грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі
60,00 грн., витрати із складання оцінки
збитків у розмірі 250,00 грн. та витрати на
правову допомогу у розмірі 444,47 грн., а
всього 24021,47 грн.

У зверненні заявлено клопотання про
встановлення порядку виконання
вказаного рішення суду першої
інстанції, а саме, встановити подальший
порядок виконання рішення щодо
стягнення з ОСОБА_6, яка діє в інтересах
малолітньої ОСОБА_4, за рахунок
отриманого нею у спадщину майна після
смерті ОСОБА_7, на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду у розмірі 23041 грн. 50
коп., судовий збір у розмірі 255,50 грн.,
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі
60,00 грн., витрати із складання оцінки
збитків у розмірі 250,00 грн. та витрати на
правову допомогу у розмірі 444,47 грн., а
всього 24021,47 грн., шляхом звернення
стягнення на нерухоме майно
малолітньої ОСОБА_4 -? будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Дебальцевського міського суду
Донецької області від 11 грудня 2013 року
у задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у заяві, суд першої
інстанції виходив з того, що рішенням
Дебальцевського міського суду
Донецької області від 31 липня 2012 року
вже визначено спосіб та порядок
виконання цього рішення.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2
принесена апеляційна скарга, де він
просять ухвалу суду скасувати та
постановити нову про задоволення
подання, посилається на те, що
оскаржувана ухвала є незаконною,
необґрунтованою та такою, яка
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Доводами апеляційної скарги зазначено,
що суд не узяв до уваги той факт, що
рішення суду не виконується
відповідачами добровільно. При таких
обставинах для виконання рішення суду
виконавча служба і звертає стягнення
на будинок. Такий вихід із ситуації, що
склалася прямо передбачений ст. 1282 ЦК
України. Тим самим суд не застосував
норму матеріального права, яка
підлягає застосуванню, та допустив
посилання на інструкцію з організації
примусового виконання рішень за № 512/5
від 02.04.2012 року.

Представник відділу у судове засідання
не з'явився, у листі до суду скаргу
підтримав і просив розглянути без
участі їх представника.

Апелянт ОСОБА_2 до апеляційного суду не
з'явився, але згідно телефонограми №
4190, зареєстрованої у журналі
телефонограм №2 30.01.2014 був особисто
повідомлений про час і день судового
засідання.

ОСОБА_5 у клопотанні до апеляційного
суду просила розглянути апеляційну
скаргу без її участі.

Апеляційний суд визнає, що скаргу слід
відхилити виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України,
апеляційний суд, розглянувши скаргу на
ухвалу суду першої інстанції відхиляє
скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні клопотання
відділу про встановлення подальшого
порядку виконання рішення
Дебальцевського міського суду
Донецької області від 31 липня 2012 року
через відсутність дозволу органу опіки
та піклування Дебальцівської міської
ради на реалізацію частки житлового
будинку малолітньої ОСОБА_4 , суд першої
інстанції виходив з того, що судом
першої інстанції вже встановлений
порядок виконання прийнятого рішення і
відсутні підстави для його зміни.

Апеляційний суд погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

За статтею 373 ЦПК України
передбачено за наявності обставин, що
утруднюють виконання рішення (хвороба
боржника або членів його сім'ї,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), за заявою
державного виконавця або за заявою
сторони суд, який видав виконавчий
документ, у десятиденний строк
розглядає питання про відстрочку або
розстрочку виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання рішення в судовому засіданні
з викликом сторін і у виняткових
випадках може відстрочити або
розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

З матеріалів справи вбачається, що за
рішенням Дебальцевського міського
суду Донецької області від 31 липня 2012
року частково задоволено позов ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_6, яка
діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4,
за рахунок отриманого нею у спадщину
майна після смерті ОСОБА_7, на користь
ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 23041
грн. 50 коп., судовий збір у розмірі 255,50
грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі
60,00 грн., витрати із складання оцінки
збитків у розмірі 250,00 грн. та витрати на
правову допомогу у розмірі 444,47 грн., а
всього 24021,47 грн.

У лютому місяці 2013 року державний
виконавець з метою вчинення виконавчих
дій спрямованих на реалізацію ? частини
житлового будинку АДРЕСА_1, що належить
малолітній ОСОБА_4, яка після смерті
батька ОСОБА_7 успадкувала дану частину
житлового будинку, і на яку
держвиконавцем накладено арешту у
зв'язку з примусовим виконанням
судового рішення, звернувся до органу
опіки та піклування Дебальцівської
міської ради за отриманням дозволу на
його реалізацію. Але у листі міського
голови від 22.04.2013 надається інформація
про розгляд їх звернення і
зазначаються підстави надання дозволу
на вчинення правочинів з нерухомим
майном дитини при гарантуванні
збереження її права на житло, яке
оформляється рішенням виконавчого
комітету міської ради. Також у листі
вказується, що за зверненням матері
малолітньої дитини ОСОБА_5 04.07.2012
прийнято рішення виконкому
Дебальцівської міської ради за №252 про
відмову надати дозвіл на продаж
частини житлового будинку через те, що
заявник не надала документів про
придбання доньці взамін рівноцінної
частки в новому житловому приміщенні.

Частинами 5,6 ст.52 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, у
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.
Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Відповідно до вимог ст. 63 Закону
України «Про виконавче провадження»
звернення стягнення на будинок,
квартиру, земельну ділянку, інше
нерухоме майно фізичної особи
проводиться у разі відсутності в
боржника достатніх коштів чи рухомого
майна. При цьому в першу чергу
звертається стягнення на окрему від
будинку земельну ділянку, інше
приміщення, що належать боржнику. В
останню чергу звертається стягнення на
житловий будинок чи квартиру, в якому
фактично проживає боржник.

Пунктом 4.5.9. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 № 512/5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 02.04.2012 за № 489/20802 передбачено,
що у разі передачі на реалізацію
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
неповнолітні, необхідний попередній
дозвіл органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону. Якщо
такий дозвіл не надано, державний
виконавець звертається до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про встановлення або зміну способу і
порядку виконання. Якщо судом не
встановлено (змінено) спосіб і порядок
виконання, державний виконавець
продовжує виконання рішення за рахунок
іншого майна боржника, а в разі
відсутності такого майна повертає
виконавчий документ стягувачу з
підстави, передбаченої пунктом 2
частини першої статті 47 Закону.

У абзаці 1 ч.2 ст. 177 СК України
передбачено, що батьки малолітньої
дитини не мають права без дозволу
органу опіки та піклування вчиняти
такі правочини щодо її майнових прав:
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, в тому числі
договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири.

Частини 3,4 цієї статті СК України
передбачають, що батьки мають право
дати згоду на вчинення неповнолітньою
дитиною правочинів, передбачених
частиною другою цієї статті, лише з
дозволу органу опіки та піклування.
Дозвіл на вчинення правочинів щодо
нерухомого майна дитини надається
органом опіки та піклування після
перевірки, що проводиться протягом
одного місяця, і лише в разі
гарантування збереження права дитини
на житло.

Випадки, коли органи опіки та
піклування можуть відмовити у наданні
дозволу на вчинення правочинів щодо
нерухомого майна дитини з одночасним
зверненням до нотаріуса щодо
накладення заборони відчуження такого
майна, перелічені у частині 5 цієї
статті.

Вирішення у встановленому
законодавством порядку питань опіки і
піклування віднесено за ч.1.п.«б» п.п.4
ст.34 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» до відання
виконавчих органів міських рад при
здійсненні делегованих повноважень у
сфері соціального захисту населення,
яке згідно п.6 ст. 59 цього Закону
приймається у формі рішення на
засіданні виконкому більшістю голосів
від загального складу виконавчого
комітету і підписується міським
головою.

У пункті 67 Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. N 866 передбачено, що дозвіл
на вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким має дитина надається
районною, районною у мм. Києві та
Севастополі держадміністрацією,
виконавчим органом міської, районної в
місті ради за поданням служби у справах
дітей після проведення зазначеною
службою перевірки документів за місцем
знаходження майна протягом одного
місяця з дня надходження заяви на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини лише у разі гарантування
збереження її права на житло і
оформляється рішенням, витяг з якого
видається заявникам службою у справах
дітей. Для здійснення правочинів щодо
нерухомого майна дитини батьки,
опікуни або піклувальники подають
службі у справах дітей документи,
зазначені у пункті 66 цього Порядку.
Служба у справах дітей розглядає
протягом 10 робочих днів подані
документи та з'ясовує наявність
(відсутність) обставин, що можуть бути
підставою для відмови у наданні
дозволу на вчинення правочинів щодо
нерухомого майна дитини.

Районна, районна у мм. Києві та
Севастополі держадміністрація,
виконавчий орган міської, районної в
місті ради може відмовити у наданні
дозволу на вчинення правочинів щодо
нерухомого майна дитини з одночасним
зверненням до нотаріуса для накладення
заборони відчуження такого майна лише
у випадках, передбачених частиною
п'ятою статті 177 Сімейного кодексу
України.

У разі усунення обставин, що обумовили
накладення заборони відчуження
нерухомого майна дитини, районна,
районна у мм. Києві та Севастополі
держадміністрація, виконавчий орган
міської, районної в місті ради
звертається в установленому
законодавством порядку до нотаріуса
для зняття заборони відчуження такого
майна.

Рішення районної, районної у мм.
Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчого органу
міської, районної в місті ради про
надання дозволу на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна дитини або
відмову у його наданні може бути
оскаржено до суду.

Документи представлені відділом
свідчать, що фактично їх звернення про
надання дозволу органу опіки та
піклування міськради на реалізацію
частини житлового будинку, яка
належить малолітній ОСОБА_4, не
розглянуто у порядку передбаченому
ст.ст.34,59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», а відповідь
міського голови щодо розгляду
звернення держвиконавця з приводу
надання дозволу органом опіки та
піклування на реалізацію частки
нерухомого майна малолітньої дитини не
можна вважати відмовою виконавчого
комітету міської ради в наданні такого
дозволу.

Як вже зазначалось за змістом ст.
373 ЦПК України відстрочити або
розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення можливо за заявою державного
виконавця або за заявою сторони судом,
який видав виконавчий документ, в
судовому засіданні з викликом сторін і
у виняткових випадках.

Враховуючи, що оглянуті
представлені відділом матеріали
виконавчого провадження не містять
даних про відмову виконавчого
комітету міської ради , як органу опіки
та піклування, надати дозвіл на
реалізацію майна, яке належить
малолітній дитині, суд першої
інстанції вірно прийшов до висновку
про відсутність підстав для
задоволення звернення начальника
відділу про встановлення іншого
порядку виконання рішення
Дебальцевського міського суду
Донецької області від 31 липня 2012 року.

Апеляційний суд визнає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги стосовно підстав скасування
оскарженої ухвали суду першої
інстанції через відмову ОСОБА_5, яка
діє в інтересах своєї доньки ОСОБА_4, у
добровільному порядку виконати судове
рішення, у зв'язку з чим рішення
виконується у примусовому порядку, бо
відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадови особи
зобов'язані діяти лише на підставі , в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Порядок примусового виконання
судових рішень регулюється приписами
Закону Україну України «Про виконавче
провадження».

Статтею 1282 ЦК України визначено
тільки зобов'язання спадкоємців про
задоволення вимог кредитора повністю,
але в межах вартості майна, одержаного
у спадщину, яке виконується особисто, у
розмірі, якій відповідає його частці у
спадщині.

На підставі викладеного, ухвала
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції відповідають вище
приведеним нормам матеріального
законодавства, а доводи скарги їх не
спростовують, тому апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дебальцевського міського суду
Донецької області від 11 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: