Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарях - Шилохвост
А.І., Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Київської міської державної
адміністрації, третя особа:
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві,
Житлово-будівельний кооператив
«Електрон» про визнання права
власності на ? частину квартири за
набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом, в якому просить суд: визнати за
ним право власності за набувальною
давністю на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 15 січня 2014 року він
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. 16 лютого
1962 року між його батьком ОСОБА_3 та його
матір'ю ОСОБА_2 було укладено шлюб, який
було розірвано 01 лютого 1977 року. 22
березня 1977 року його мати ОСОБА_2 уклала
шлюб з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
року. В 1972 році його батько ОСОБА_3
отримав ордер на кооперативну квартиру
АДРЕСА_1 на сім'ю з трьох чоловік, а саме:
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, тобто його.
ОСОБА_3 в грудні 1971 році сплатив перший
внесок за квартиру, що становило 40% від
загальної вартості пайового внеску, а
саме 2261 карбованець 20 копійок, а після
вселення їх в квартиру сплачував
щомісячні внески за квартиру до 1984
року, що становило суму 2826 карбованців
50 копійок, а всього за кооперативну
квартиру сплатив 5087 карбованців 70
копійок. 17 грудня 1981 року його батько
ОСОБА_3 виписався з квартири та до липня
1984 року продовжував сплачувати пайові
внески за квартиру. В липні 1984 року його
батько було виключено з членів ЖБК
«Електрон», а в члени ЖБК «Електрон»
було прийнято його матір ОСОБА_2, яка
разом з ним сплатила до 01 лютого 1987 року
залишок щомісячних внесків за квартиру
на суму 565 карбованців 30 копійок. Після
смерті матері його 15 січня 1998 року було
прийнято до ЖБК «Електрон» і укладено з
ним договір про надання комунальних
послуг. Після смерті вітчима він, в
відділі приватизації житла у
Дарницькому районі на ім'я його
померлої матері 15 листопада 2001 року,
отримав свідоцтво про право власності
на квартиру та зареєстрував його в бюро
технічної інвентаризації м. Києва.
Квартирою на законних підставах він
відкрито користується з моменту
вселення, а саме з лютого 1972 року, а
після смерті матері, тобто з
ІНФОРМАЦІЯ_1 року самостійно несе всі
витрати, щодо сплати комунальних
послуг та відшкодування на ремонт
будинку, а також несе витрати по
поточному ремонту квартири, тобто
після смерті матері він одноосібно
заволодів квартирою. Відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом виданого 15 січня 2014 року він є
власником ? частини квартири.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, з підстав
викладених у позовній заяві, просили
позов задовольнити.

Уповноважений представник відповідача
в судове засідання не з'явився, про
день, час та місце судового розгляду
повідомлявся належним чином, суд про
причини неявки не повідомив.

Представники третіх осіб в судове
засідання не з'явилися, про день, час та
місце судового розгляду повідомлялися
належним чином.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність представника відповідача,
представників третіх осіб.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
представника позивача, свідка,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані у справі докази в їх
сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на квартиру від 15 листопада
2001 року, квартира АДРЕСА_1 належить на
праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.62
об.).

Як вбачається з матеріалів справи, 16
лютого 1962 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було укладено шлюб, прізвище дружини
після реєстрацію шлюбу - ОСОБА_2, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про державну реєстрацію шлюбу
із зазначенням відомостей про другого
з подружжя (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1, батьками
якого записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.59).

В подальшому, 01 лютого 1977 року шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, що
підтверджується Витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про розірвання шлюбу (а.с.23).

22 березня 1977 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
було укладено шлюб, про що в книзі
реєстрації актів про укладення шлюбу
зроблено запис № 65 (а.с.59, об.).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.25).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.57).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.38).

04 грудня 2001 року ОСОБА_1 звернувся до
Сьомої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 (а.с.56).

В подальшому, 15 січня 2014 року державним
нотаріусом Сьомої Київської державної
нотаріальної контори було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом, відповідно до якого
спадкоємцями квартири АДРЕСА_1 гр.
ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 та її чоловік
ОСОБА_4 Свідоцтво про право на спадщину
на ? частини квартири видано ОСОБА_1
Свідоцтво про право на спадщину на ?
частини квартири ще не видано (а.с.4).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 344 Цивільного
кодексу України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років, набуває право власності
на це майно (набувальна давність), якщо
інше не встановлено цим Кодексом.
Особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.

За змістом ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу
України право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України
передбачено, що правила статті 344
Цивільного кодексу України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав
чинності 1 січня 2004 року, у зв'язку з чим
норми статті 344 цього Кодексу може
застосовуватися до правовідносин, які
виникли після 1 січня 2001 року.

Для набуття права власності на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери перебігу строку
набувальної давності недостатньо.
Умови набувальної давності
підтверджуються судовим рішенням.
Давнісний володілець повинен довести
факти добросовісності, відкритості,
безперервності і тривалості свого
володіння.

Виходячи зі змісту ст.344 Цивільного
кодексу України інститут набувальної
давності базується на сукупності таких
обставин: тривалого добросовісного,
відкритого та безперервного володіння
майном як своїм власним. Тривалість
володіння передбачає, що має
закінчиться визначений законодавством
строк перебування речі у володінні
певної особи.

Виходячи зі змісту ст. 344 Цивільного
кодексу України, обставинами, які мають
значення для справи та які повинен
довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК
України), є: законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння,
відкритість володіння, давність
володіння та його безперервність
(строк володіння).

Будучи допитаною в судовому засіданні
свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що
являється дружиною позивача. Квартира
за адресою: АДРЕСА_1 є квартирою його
батьків. Зазначила, що проживає з
позивачем 15 років, та за весь цей час
саме позивач сплачував кошти за
комунальні послуги, доглядав вітчима,
сплачував частину коштів за
кооператив.

Звертаючись до Дніпровського
районного суду м. Києва з позовними
вимогами про визнання права власності
на ? частину квартири АДРЕСА_1 за
набувальною давністю, позивачем були
пред`явлені вимоги до Головного
управління житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації. В подальшому, в судовому
засіданні 03 жовтня 2014 року за
клопотанням представника позивача, яке
підтримане позивачем, судом у
відповідності до ч. 1 ст. 33 Цивільного
процесуального кодексу України,
замінено первісного відповідача -
Головне управління житлового
забезпечення Київської міської
державної адміністрації, на належного,
на думку сторони позивача, відповідача
- Київську міську державну
адміністрацію.

Як роз`яснено в п. 13 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»,
можливість пред'явлення до суду позову
про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК, а також частини
четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права. У зв'язку з
цим особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності.

Відповідачем за позовом про визнання
права власності за набувальною
давністю є попередній власник майна
або його правонаступник. У разі якщо
попередній власник нерухомого майна не
був і не міг бути відомим давнісному
володільцю, то відповідачем є орган,
уповноважений управляти майном
відповідної територіальної громади.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначено,
що територіальна громада - жителі,
об'єднані постійним проживанням у
межах села, селища, міста, що є
самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

З огляду на викладене, вбачається, що
органом, що уповноважений управляти
майном відповідної територіальної
громади є міська рада, тобто в даному
випадку Київська міська рада. В той же
час, вимоги позивачем пред'явлені до
Київської міської держаної
адміністрації, яка в розумінні Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», не є органом уповноваженим
управляти майном відповідної
територіальної громади.

У разі пред'явлення позову до
неналежного відповідача суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача (ст. 33 ЦПК).

Якщо позивач не заявляє клопотання про
заміну неналежного відповідача, суд
повинен відмовляти у задоволенні
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Цивільного
процесуального кодексу України, суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Частиною першою статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом роз`яснено стороні позивача в
судовому засіданні положення вимог ч.1
ст. 11 та ч. 1 ст. 33 Цивільного
процесуального кодексу України. В той
же час, ні позивачем, ні представником
позивача в судовому засіданні не
заявлялось клопотання про заміну
неналежного відповідача.

На підставі вимог ст. 33 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, за
відсутності умов, передбачених
вказаною нормою, не вправі проводити
заміну неналежного відповідача на
належного.

Згідно статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 214
Цивільного процесуального кодексу
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи
те, що позивачем пред'явлено позов до
неналежного відповідача, про
проведення заміни якого клопотань не
заявлялося, суд приходить до висновку
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_1 до Київської міської державної
адміністрації, третя особа:
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві,
Житлово-будівельний кооператив
«Електрон» про визнання права
власності на ? частину квартири за
набувальною давністю.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 344 Цивільного кодексу України, ст.ст.
1, 10 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», п. 13
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав», ст.
ст. 1, 3, 4, 10, 11, 33, 58, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Київської міської
державної адміністрації, третя особа:
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві,
Житлово-будівельний кооператив
«Електрон» про визнання права
власності на ? частину квартири за
набувальною давністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: