У х в а л а

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М.,
Маляренка А.В.,

Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 06 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ
«Укрсоцбанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому
просило стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором від 06 березня 2007
року № 860/13-27/18/3/7-018 у
розмірі 46 899 грн 51 коп.

На обґрунтування позовних вимог
посилалося на те, що 06 березня 2007 року
між Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 860/13-27/18/3/7-018, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредит у розмірі 150 000 грн зі сплатою 17,7 %
річних та комісій в розмірі та порядку,
визначених тарифами, з кінцевим
строком погашення не пізніше 04 березня
2012 року.

Того ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором між банком та
ОСОБА_4 було укладено договір поруки №
860/14-27/18/3/7-029, відповідно до умов якого
поручитель зобов'язався перед
кредитором у повному обсязі солідарно
відповідати за виконання
позичальником зобов'язань щодо
повернення суми кредиту, сплати
процентів за користування кредитом,
комісії, а також можливих штрафних
санкцій (пені, штрафу).

Позивач вказав, що позичальник
належним чином не виконував умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
банк неодноразово звертався до
відповідачів з претензіями щодо
добровільного погашення
заборгованості.

Відповідачі добровільно
заборгованість не погасили, у зв'язку з
чим утворилась заборгованість у
розмірі 46 899 грн 51 коп., яку банк просив
солідарно стягнути з відповідачів.

Рішенням Валківського районного суду
Харківської області від 20
листопада 2013 року у задоволенні позову
ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 06 травня
2014 року апеляційну скаргу ПАТ
«Укрсоцбанк» задоволено частково,
рішення Валківського районного суду
Харківської області від 20 листопада 2013
року змінено. Позов ПАТ «Укрсоцбанк»
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 44 297 грн 96
коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позову
до ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вищевказане рішення суду апеляційної
інстанції у частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення кредитної заборгованості з
ОСОБА_4 не оскаржується, а тому
відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України не
переглядається судом касаційної
інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог до відповідачів,
виходив із того, що банк підвищив
процентну ставку в порушення вимог п. 2.6
кредитного договору, не навівши
підстав для вчинення таких дій, у
зв'язку з чим порушив умови кредитного
договору, а також порушив умови
договору застави та вимоги Закону
України «Про заставу»; при цьому суд
дійшов висновку про наявність підстав
для припинення поруки стосовно
відповідача ОСОБА_4

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення місцевого суду та ухвалюючи
нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Укрсоцбанк»
заборгованості за кредитним договором,
дійшов висновку про доведеність позову
в частині неналежного виконання
позичальником умов кредитного
договору, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
лише з нього, оскільки стосовно ОСОБА_4
суд вважав поруку припиненою.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року
№ 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку», перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.
Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями
цивільного процесуального
законодавства на апеляційний суд
покладено обов'язок перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, встановлені
судом фактичні обставини і усувати
недоліки, допущені судом першої
інстанції.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції вважає, що зазначеним
вимогам рішення суду апеляційної
інстанції в частині зміни рішення
місцевого суду не відповідає з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 06 березня 2007
року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір №
860/13-27/18/3/7-018, за умовами якого банк надав
позичальнику кредит у розмірі 150 000 грн
зі сплатою 17,7 % річних та комісій в
розмірі та порядку, визначених
тарифами, з кінцевим строком погашення
не пізніше 04 березня 2012 року (а. с. 8-12).

Того ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором між банком та
ОСОБА_4 було укладено договір поруки №
860/14-27/18/3/7-029, відповідно до умов якого
поручитель зобов'язався перед
кредитором у повному обсязі солідарно
відповідати за виконання
позичальником зобов'язань щодо
повернення суми кредиту, сплати
процентів за користування кредитом,
комісії, а також можливих штрафних
санкцій (пені, штрафу) (а. с. 13, 14).

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що кредитні кошти у
розмірі 150 000 грн перераховано
позивачем на рахунок ІП «АІС-Харків» як
оплату за автомобіль марки Ssang Yong Rexton
11, 2007 року випуску, відповідно до
договору від 05 березня 2007 року №
002/S-07 (копія меморіального ордера від
06 березня 2007 року № 410009) (а. с.
45).

Відповідно до розрахунку
заборгованості, наданого позивачем,
відповідачем сплачено за кредитом 109 662
грн 12 коп., у зв'язку з чим станом на час
звернення з позовом заборгованість за
кредитом складає 40 337 грн 88 коп. (а. с. 15).

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, до сплаченої відповідачем
суми за кредитом також зарахована 21
квітня 2010 року сума грошових коштів в
розмірі 64 579 грн 65 коп. від реалізації
заставленого автомобіля, яка проведена
в рамках виконавчого провадження, що
знаходилось на виконанні у ВДВС
Валківського РУЮ Харківської області
(а. с. 15, 82).

В апеляційній скарзі банк зазначив, і
ця обставина підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_3 на
підставі судового рішення, яке було
направлено на виконання до ВДВС
Валківського РУЮ Харківської області,
має заборгованість перед банком у
розмірі 117 323 грн 21 коп., (заява ПАТ
«Укрсоцбанк» від 16 лютого 2010 року №
11.4.2/87-233) (а. с. 142).

За викладених обставин колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, що
суд апеляційної інстанції,
переглядаючи рішення місцевого суду,
на порушення приписів ст. ст. 303, 304 ЦПК
України не звернув уваги на заяву ПАТ
«Укрсоцбанк» від 16 лютого 2010 року №
11.4.2/87-233, а також не перевірив, чи наявне
станом на лютий 2010 року рішення суду
про стягнення з ОСОБА_3 на користь банка
заборгованості у розмірі
117 323 грн 21 коп. саме за цим спірним
кредитним договором, що має суттєве
значення для вирішення спору, оскільки
заставлене майно мало бути реалізовано
на виконання зобов'язань за спірним
кредитним договором.

За правилами ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному порядку
за правилами, встановленими для
розгляду справи судом першої
інстанції, з винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Допущені судом апеляційної інстанції
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення апеляційного суду в частині
стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» заборгованості за
кредитним договором із направленням
справи в цій частині на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

За викладених обставин рішення
апеляційного суду Харківської області
від 06 травня 2014 року не може бути
обґрунтованим та законним, а тому
підлягає скасуванню в оскаржуваній
частині із направленням справи в цій
частині на новий розгляд до
апеляційного суду з підстав,
встановлених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 06 травня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» заборгованості за
кредитним договором в розмірі 44 297 грн 96
коп. скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська