Справа № 2-4403/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року Соломянський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.,

при секретарі: Голдицькій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
юстиції у м. Києві, третя особа:
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві, про
усунення перешкод у здійсненні права
власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом
до Першої Київської державної
нотаріальної контори Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа: Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві, про
усунення перешкод у здійсненні права
власності, у якому просив усунути
перешкоди у здійсненні права
власності, а саме припинити обтяження у
вигляді заборони на відчуження, запис
№1455854 від 10 листопада 2004 року, внесений
Першою Київською державною
нотаріальною конторою на підставі
архівного запису, вчиненого за заявою
ОСОБА_3 13 червня 1996 року.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначав, що рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 10 грудня 2008
року за ним визнано право власності на ?
частину будинку АДРЕСА_1 з земельною
ділянкою у порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_3

Однак рішенням державного реєстратора
№10722598 від 07 лютого 2004 року у державній
реєстрації права власності на
зазначений житловий будинок
відмовлено, у зв'язку з тим, що заяву про
державну реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна.

За усним повідомленням запис про
заборону зроблений відповідачем на
підставі архівного запису, вчиненого
за заявою ОСОБА_3 13 червня 1996 року.

Оскільки наявність запису про
обтяження порушує його права і
інтереси, як власника будинку, так як
унеможливлює розпорядження майном, то
позивач звернувся до суду з позовом про
захист права власності.

Ухвалою суду від 28 серпня 2014 року
відповідача Першу Київську державну
нотаріальну контору Головного
управління юстиції у м. Києві замінено
на Головне управління юстиції у м.
Києві.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги та
просила позов задовольнити,
посилаючись на викладені у ньому
обставини.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, вважав його
безпідставним та просив у задоволенні
позову відмовити.

Від третьої особи до суду надійшла
заява про розгляд справи за
відсутності її представника.

Суд, заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
у позові необхідно відмовити з таких
підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
від 10 грудня 2008 року визнано за ОСОБА_1
право власності на ? частину будинку
АДРЕСА_1 з земельною ділянкою у порядку
спадкування за законом (а.с.а.с. 15-20).

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень від 07 лютого 2014 року
відмовлено у державній реєстрації
права власності на земельну ділянку та
будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 у зв'язку з
тим, що заяву про державну реєстрацію
прав, пов'язаних з відчуженням
нерухомого майна, подано після
державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна (а.с.24).

Разом з тим, з даних витягу з Державного
реєстру прав на нерухоме майно від 18
червня 2014 року видно, що відомості про
державну реєстрацію обтяження на
нерухоме майно по АДРЕСА_1 у Державному
реєстрі відсутні (а.с.25).

Згідно статті 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під
час ухвалення рішення суд вирішує, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до абзацу другого пункту 1
Положення про Державну реєстраційну
службу України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 року №401
Державна реєстраційна служба України є
головним органом у системі центральних
органів виконавчої влади з питань
реалізації державної політики,
зокрема, у сфері державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та
згідно з пунктом 2 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №868 від
17.10.2013 року, реєстрацією прав та їх
обтяжень займається орган державної
реєстрації прав та нотаріус, як
спеціальний суб'єкт, на яких
покладається функція державного
реєстратора прав на нерухоме майно,
накладають та знімають заборони тільки
під час вчинення нотаріальної дії.

Пунктом 75 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №868 від 17.10.2013 року,
визначено, що для проведення державної
реєстрації обтяжень речових прав на
нерухоме майно документами, що
підтверджують припинення обтяжень
речових прав є рішення суду щодо
обтяження речових прав на нерухоме
майно, що набрало законної сили,
рішення державного виконавця щодо
обтяження речових прав на нерухоме
майно.

Представник позивача у судовому
засіданні пояснила, що позивач рішення
державного реєстратора про відмову у
реєстрації його права власності не
оскаржував, а підставою даного позову є
порушення відповідачем його права
власності, зокрема, права
розпорядження належним йому майном.

Оскільки позивачем не надано суду
доказів порушення його права власності
на житловий будинок відповідачем, то
суд вважає, що позов з заявлених у ньому
підстав є необґрунтованим, а тому
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст.
317, 319, 321, 328, 391 ЦК України, ст. 8 Закону
України Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», Постанови КМУ №868 від 17.10.2013
року, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа: Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві, про
усунення перешкод у здійсненні права
власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.І. Кізюн