Апеляційний суд міста Києва
Головуючий у 1-й інстанції -
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула в судовому засіданні справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 20 серпня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 20 серпня 2014 року відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов. Вважає, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Зазначає те, що судом не було взято до
уваги акти від 21 вересня 2011 року, 25
листопада 2011 року та 29 лютого 2013 року,
які складені та підписані сусідами і
засвідчені начальником ЖЕКу № 311 з яких
видно, що відповідач фактично не
проживає у вказаній квартирі з 2008 року.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
була надана відповідачу ОСОБА_3 у 1988
році на сім'ю у складі трьох осіб:
ОСОБА_3, його дружину ОСОБА_6, сина
ОСОБА_4 ( а.с.5) .

Згідно довідки-форми №3 від 23 березня
2013 року №290 у зазначеній квартирі
зареєстровані чотири особи: позивач
ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3, треті особи
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с. 9).

30 червня 2005 року шлюб між сторонами
розірваний ( а.с. 8 ).

З пояснень сторін та показань свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 встановлено, що
після розірвання шлюбу між сторонами,
між відповідачем і третіми особами
виникали постійні конфлікти, внаслідок
чого сумісне проживання сторін було
неможливим, відповідач не мав вільного
доступу до спірної квартири та
рахунків на оплату житлово-комунальних
послуг.

З наданих позивачем до матеріалів
справи актів від 21 вересня 2011 року, від
25 листопада 2011 року та від 29 лютого 2012
року, які складалися третьою особою
ОСОБА_4 та мешканцями квартир №65 та №66,
підписи яких були засвідчені
начальником ЖЕК-311, вбачається, що
вказаними особами повідомлено про те,
що ОСОБА_3 фактично не проживає за
адресою : АДРЕСА_1 з 2008 року. (а.с. 6-9)

Відповідач ОСОБА_3 20 березня 2009 року, 28
жовтня 2009 року, 24 листопада 2010 року
звертався до начальника ЖЕК-311 м. Києва
із заявами, у яких просив не проводити
без його відома прописку-виписку в
квартирі АДРЕСА_1, не виписувати його із
вказаної квартири, оскільки він не
проживає в зазначеній квартирі
тимчасово ( а.с. 87-88 ).

10 липня 2012 року позивач звернулась до
суду з даним позовом. В обгрунтування
позовних вимог посилалась на те, що
відповідач не проживас в спірній
квартирі без поважних причин з травня
2008 року, квартирою не цікавиться.,
витрат по утриманню житла не несе.
Після розлучення в 2005 році відповідач
декілька разів з'являвся у спірній
квартирі у нетверезому стані, вчиняв
сварки, а у травні 2008 року він забрав
усі свої речі та залишив спірне житло,
пояснивши, що знайшов іншу жінку. У 2010
році відповідач завіз в спірну
квартиру деякі свої речі та повідомив,
що має намір проживати в квартирі, у
зв'язку з чим йому були надані ключі іа
можливість зайняти одну з кімнат в
квартирі, проте до 2011 року відповідач в
квартирі не проживав. Восени 2011 року
відповідач з'явився в спірній квартирі
у нетверезому стані, вчинив дебош,
після чого позивач звернулась до суду з
цим позовом.

Відповідач позов не визнав, вказував,
що після розлучення, з 2008 року позивач
вимагала від нього виписатись із
спірної квартири, погрожувала,
звинувачувала його у крадіжках її
майна, яких він не скоював. Зазначені
обставини змусили його залишити спірну
квартиру та переїхати на тимчасове
проживання до матері у с. Петрівка
Черкаської обл.., проте періодично
приїздив до спірної квартири,
звертався із заявами до ЖЕК, у яких
зазначав, що тимчасово не проживає за
місцем реєстрації, просив не
вирішувати питання щодо його права
користування спірним жилим
приміщенням. Згодом позивач поміняла
замки. Він намагався зайти в квартиру з
сусідами, щоб уникнути звинувачень
позивача. Діти сторін також
перешкоджали відповідачу у
користуванні квартирою. Коли
наприкінці 2009 року він зайшов до
спірної квартири, між ним та його сином
виникла сварка, останній виштовхав
його з квартири, викликали працівників
міліції. В подальшому він і позивач
домовились про те, що він не буде
проживати в спірній квартирі, а вона
своєчасно буде оплачувати комунальні
та інші платежі, проте згодом його
повідомили про те, що він виписаний,
усі його особисті речі виставили па
коридор. Іншого житла відповідач не
має, як учасник бойових дій перебуває у
черзі на отримання житла.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх безпідставності та недоведеності.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду, вважає, що вони
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції не дослідив та не
дав належної оцінки актам про не
проживання у спірній квартирі
відповідача з 2008 року та показанням
свідків, які також підтвердили цей
факт, судова колегія відхиляє, зважаючи
на те, що з матеріалів справи та рішення
суду вбачається, що зазначені докази
були досліджені судом першої
інстанції, яким, на підставі оцінки цих
доказів, а також інших доказів, що були
надані сторонами, встановлено, що
відповідач дійсно не проживав у
спірній квартирі, проте причини його не
проживання визнані судом поважними.

Посилання в скарзі на те, що відповідач
не сплачував комунальні та інші
платежі по утриманню квартири не є
підставою для визнання відповідача
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням, і може бути вирішене
шляхом звернення до суду з позовом про
стягнення зазначених витрат.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 20 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: