У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що 14 червня 2007 року з ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого банк надав останньому кредит у
розмірі 250 грн з подальшим його
збільшенням до 21 600 грн з процентною
ставкою 22,8 % річних за користування
кредитом на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконував й допустив
заборгованість в розмірі 21 771 грн 28 коп.,
яку позивач просив стягнути з ОСОБА_3

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 грудня
2013 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 14 червня 2007 року в розмірі
21 771 грн 28 коп. та 229 грн 40 коп. на
відшкодування сплаченого судового
збору.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 червня
2014 року рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
загальної суми заборгованості,
процентів та комісії за кредитним
договором змінено, в частині стягнення
штрафу рішення суду скасовано,
ухвалено нове рішення, яким зменшено
розмір стягнутої з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за
кредитним договором від 14 червня 2007
року до 19 657 грн 43 коп., заборгованості
за процентами до 7 588 грн 99 коп.,
заборгованості за комісією до 5 295 грн 22
коп. У задоволенні позову в
частині стягнення з ОСОБА_3 штрафу
відмовлено. У решті - рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
в частині стягнення заборгованості за
кредитним договором у розмірі
19 657 грн 43 коп. скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
нього заборгованість за кредитним
договором за період з 3 грудня 2010 року
до 31 жовтня 2013 року в розмірі 1 712 грн 23
коп. з урахуванням строку позовної
давності.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої
інстанції виходив із того, що згідно зі
ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, оскільки відповідач
свої зобов'язання за кредитним
договором не виконав, це є підставою
для стягнення з нього заборгованості
за цим договором.

Апеляційний суд, змінюючи рішення
місцевого суду в частині в частині
стягнення загальної суми
заборгованості, процентів та комісії
за кредитним договором та скасовуючи в
частині стягнення штрафу, виходив із
того, що з 1 січня банком було
безпідставно збільшено процентну
ставку по кредиту до 30%, у зв'язку з чим
позивачем було надано новий розрахунок
заборгованості за кредитним договором.
Також суд зазначив, що договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання, однак якщо протягом цього
строку жодна з сторін не проінформує
другу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на той самий строк, тому ПАТ КБ
«ПриватБанк» не пропущено строк
позовної давності.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна, оскільки
суд дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає;
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, не
встановлені.

Судом установлено, що 14 червня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав кредит у
розмірі 250 грн з подальшим його
збільшенням до 21 600 грн з процентною
ставкою 22,8 % річних за користування
кредитом на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що дія
картки закінчилась в червні 2008 року й
ОСОБА_3 заявлено про застосування
строку позовної давності, апеляційний
суд не врахував, що позивачем
пропущений строк позовної давності
звернення до суду, оскільки з позовом
позивач звернувся в грудні 2013 року, в
своїй позовній заяві не ставив питання
про поновлення пропущеного строку
позовної давності, поважних причин
пропуску строку не зазначив.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316
ЦПК України апеляційний суд зазначені
вище положення закону та обставини
справи уваги не звернув, не врахував
заяву відповідача про застосування
строку позовної давності щодо
стягнення заборгованості за кредитом.

За таких обставин рішення апеляційного
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 червня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта