Справа № 342/465/14-ц
Провадження № 2/342/334/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
м. Городенка

Городенківський районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Ничик Г.І.,

секретаря судового засідання
Петруняк Н.А.,

з участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Городенка
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про розірвання договору найму
житлового приміщення та виселення
наймача

В С Т А Н О
В И В:

ОСОБА_2 04.04.2014 р. звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_3 про вселення його
в житловий будинок, розташований в
АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 19.05.2014 р. звернулась в суд із
зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2
про розірвання договору найму
житлового приміщення та виселення
наймача.

Ухвалою від 20.05.2014 р. справи об'єднані
в одне провадження. 16 вересня 2014 року
згідно Ухвали суду закрито
провадження в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення його
в житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_2 відмовився
від свого позову.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 мотивувала
тим, що житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
розташований в АДРЕСА_1, належав на
праві приватної власності її матері -
ОСОБА_4. Раніше за цією адресою
знаходився будинок та літня кухня, що
згідно з свідоцтвом про право
власності від 17.09.1960 р. належали бабусі
позивачки - ОСОБА_5. На старій земельній
ділянці мати позивачки побудувала
житловий будинок, який був введений в
експлуатацію 24.11.1981 р. Мати позивачки
11.07.1990 р. уклала договір найму з
ОСОБА_2, згідно з яким здала наймачу в
користування житлову кімнату площею
12,1 кв.м на невизначений строк. Договір
був нотаріально посвідчений 27.10.1990 р.
державним нотаріусом Городенківської
державної нотаріальної контори.
Наймач ОСОБА_2 проживав та був
прописаний в житловому будинку. Мати
позивачки померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р.
Згідно з заповітом від 23.01.2003 р. ОСОБА_3
успадкувала все належне матері майно
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, в тому числі
житловий будинок по АДРЕСА_1. Після
смерті матері ОСОБА_2 залишився
проживати в будинку. Протягом 2013 р.
став зловживати алкогольними напоями,
вчиняв п'яні дебоші, обзивав
нецензурними слова позивачку та її
дітей. В зв'язку з чим позивачка була
змушена викликати міліцію. За
наслідками проведеної перевірки
ОСОБА_2 було винесене застереження про
недопущення насильства в сім'ї. Під час
відсутності позивачки, яка виїжджає в
Росію на роботу, відповідач
забороняє дітям позивачки ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 заходити до кухні та брати
продукти харчування й консервацію,
заготовлену позивачкою. Як власник
будинку, ОСОБА_3 13.05.2014 р. надіслала
попередження відповідачу про
розірвання договору найму з ним,
мотивуючи тим, що її діти
подорослішали, потребують роздільного
проживання в окремих кімнатах, а тому
необхідне звільнення кімнати, яку
займає відповідач. Посилаючись на
викладені обставини, просила суд
розірвати договір найму житлової
кімнати в будинку по АДРЕСА_1,
укладений 11.07.1990 р. між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4; виселити відповідача з
вказаного будинку.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги з
наведених в позові підстав, просить
позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав. Пояснив, що останнім часом не
проживає в будинку позивачки, де
залишились його документи.

Вислухавши осіб, які беруть участь в
справі, свідків, дослідивши матеріали
справи, суд прийшов до наступного.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України, що
набрав чинності з 01.01.2004 року, до
правовідносин між сторонами у справі
підлягають застосуванню і положення
цього Кодексу, оскільки вони
продовжують існувати після набрання
ним чинності

Статтею 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, він має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону. Стаття 41
Конституції України передбачає
непорушність права приватної
власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 та ст.
391 ЦК України ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності чи обмежений у його
здійсненні; власник має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 20.09.2011 р., виданого
приватним нотаріусом Городенківського
РНО, дочка спадкодавця ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 -
позивачка ОСОБА_3 є власником будинку
та господарських будівель,
розташованих по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 вселився у спірне
житлове приміщення у 1990 р. за згодою
попереднього власника ОСОБА_4 на
підставі письмового договору найму від
11.07.1990 р., посвідченого державним
нотаріусом Городенківської районної
державної нотаріальної контори 27.10.1990
р. В договорі зазначено, що житлова
кімната здається на невизначений
строк, до того часу, поки одна із сторін
не побажає розірвати цей договір.

Допитані судом свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 ствердили, що ОСОБА_2
проживав в будинку позивачки. Зокрема,
ОСОБА_12 пояснила, що від покійної
сестри ОСОБА_4 їй було відомо про те, що
ОСОБА_2 жив в будинку у сестри, як
наймач. Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що
її брат ОСОБА_2 жив в м. Городенка з
дружиною ОСОБА_4, але вони не були
одружені. Останнім часом брат проживав
у неї в будинку в АДРЕСА_2, сказав, що
його вигнали.

Відповідно до вимог ст. 170 ЖК України
при переході права власності на жилий
будинок (частину будинку, квартиру), в
якому знаходиться здане в найом жиле
приміщення, до іншої особи, договір
найму зберігає силу до закінчення
зазначеного в ньому строку. Якщо
договір найму укладено без зазначення
строку, новий власник будинку
(квартири) вправі вимагати його
розірвання у випадках і в порядку,
передбачених статтею 168 ЖК України.

Ч. 2 ст. 763 ЦК України, чинного з 01.01.2004
року, також передбачено, що кожна із
сторін договору найму, укладеного на
невизначений строк, може відмовитися
від договору в будь-який час, письмово
попередивши про це другу сторону за
один місяць, а у разі найму нерухомого
майна - за три місяці. Договором або
законом може бути встановлений інший
строк для попередження про відмову від
договору найму, укладеного на
невизначений строк. Правилами ч. 1 ст. 770
цього ж Кодексу визначено, що у разі
зміни власника речі, переданої у найм,
до нового власника переходять права та
обов'язки наймодавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 168 ЖК України -
договір найму жилого приміщення,
укладений як на визначений, так і на
невизначений строк, може бути
розірвано за вимогою наймодавця, якщо
жиле приміщення, займане наймачем,
необхідне для проживання йому та
членам його сім'ї. У цьому випадку
власник будинку (квартири) повинен
попередити наймача про наступне
розірвання договору за три місяці.

Згідно з ст. 169 згаданого кодексу - у
разі припинення договору найму жилого
приміщення в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, наймач і особи,
які проживають разом з ним, зобов'язані
звільнити жиле приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

13.05.2014 року позивачка звернулася до
відповідача з повідомленням про
розірвання договору найму у зв'язку з
необхідністю використання кімнати в
житлового будинку для проживання
членів своєї сім'ї - своїх дітей, які
потребують проживання у роздільних
кімнатах та необхідності звільнити
відповідачем кімнату в житловому
будинку. Про відправлення відповідачу
цінним листом повідомлення свідчить
опис вкладень та квитанція № 606
від 13.05.2014 р. Відповідач у добровільному
порядку не виселився із будинку
позивачки.

На підтвердження зазначених
позивачкою обставин щодо потреби у
використанні переданого у піднайм
житлового приміщення - житлової
кімнати площею 12,1 кв. м. у будинку по
АДРЕСА_1, остання надала суду копію
будинкової книги, згідно з якою в
будинку зареєстровані ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_5; копії свідоцтв про
народження дітей: серії НОМЕР_1 та
серії НОМЕР_2 та технічний паспорт на
будинок, який складається з двох
кімнат, кухні, кладової, веранди.

Права власника житлового будинку
визначені статтями 317, 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у права
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом. На зміст права
власності не впливають місце
проживання власника та місце
знаходження майна.

З огляду на наведене, враховуючи
виконання позивачкою вимог,
передбачених ч.3 ст. 168 ЖК України, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість вимог позивача щодо
розірвання договору найму та виселення
відповідача з належного позивачці
житлового будинку без надання іншого
жилого приміщення.

На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321,383, 391
ЦК України, ст.ст. 150, 168-170 ЖК України,
керуючись ст. ст. 10,11,209,212, 214- 215, 218 ЦПК
України, суд

В И Р
І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати договір найму житлової
кімнати площею 12,1 м кв. у житловому
будинку по АДРЕСА_1, укладений 11.07.1990 р.
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, із
житлового будинку, що знаходиться в
АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 243,6 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом. Апеляційна скарга на рішення
суду подається Апеляційному суду
Івано-Франківської області через
Городенківський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
Ничик Г.І.