РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10626/14-ц

пр. № 2/759/4137/14

10 жовтня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Лазаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, яка також діє в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, який також діє в інтерсах
неповнолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про
усунення перешкод користування
власністю, виселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3, який також діє в інтерсах
неповнолітнього ОСОБА_4 та до ОСОБА_5
про усунення перешкод користування
власністю, а саме квартирою АДРЕСА_3,
вселення в неї, обґрунтовуючи вимоги
тим, що вона, як і відповідачі є
співвласником вказаної квартири, а
тому має право на проживання разом із
своїм малолітнім сином, проти чого
відповідачі заперечують,
перешкоджаючи їй всіляко в
користуванні нею.

У судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала, просили їх
задовольнити у повному обсязі. Суду
пояснила, що їй на праві власності
належить ? частки спірної квартири, яка
була отримана її батьками та в
подальшому приватизована разом із
відповідачами, зокрема ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, які є її дітьми та ОСОБА_3 з яким
раніше перебувала в зареєстрованому
шлюбі. Також суду пояснила, що після
розлучення із ОСОБА_3 вона вдруге
вийшла заміж та народила ІНФОРМАЦІЯ_1
року дитину ОСОБА_2, переїхавши
тимчасово жити до теперішнього
чоловіка. Проте, тепер, коли вона
вирішила повернутися до свого житла із
своєю малолітньою дитиною відповідачі
їй в цьому всіляко перешкоджають,
невпускаючи її в квартиру, замінивши
замки у вхідних дверях, у зв"язку з чим
вимушена звернутися до суду із
вказаним позовом.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
просили їх задовольнити з підстав
зазначених в позові.

Відповідачі у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечували, суду
пояснили, що дійсно вони всі є
співвласниками спірної квартири, проте
вважають проживання позивача в ній
неможливим, оскільки в неї інша сім'я,
вона позбавлена батьківських прав
відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з нею мають
погані стосунки та місця для неї з її
дитиною в кватирі не має.

Заслухавши пояснення позивачки та її
представника, заперечення
відповідачів, вивчивши та дослідивши
матеріали справи у їх сукупності, суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами у
судовому засіданні визнається, що
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є
співввласниками квартири АДРЕСА_1, а
саме кожному з них належить по 1/4
частці, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло, виданого
Ленінградською районною радою
народних депутатів міста Києва від
20.04.1999 року.

Із довідки форми № 3, що видана
Комунальним підприємством "Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду Святошинського району м. Києва"
від 23.04.2014 року № 937 вбачається, що у
вищезазначеній квартирі
зареєстровані: з 23.01.1987 року ОСОБА_1, з
27.01.1995 року ОСОБА_3, з 13.07.1996 року ОСОБА_5,
з 20.08.1998 року ОСОБА_4, з 27.07.2010 року
ОСОБА_2.

Вказана квартира є двохкімнатною,
житловою площею 27,40 кв.м., загальною 45,5
кв.м.

У судовому засіданні знайшло
підтвердження і те, що у сторін
склалися не добрі стосунки, що стало
причиною не бажання відповідачів, щоб
позивачка користувалась цією
квартирою, в ній проживала разом із
малолітньою дитиною від іншого шлюбу.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися,
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла не інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК Української РСР
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інше не
заборонені законом угоди.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Оскільки, позивач є власником 1/4 частки
спірної квартири, то вона має право
вимагати усунення перешкод у її
користуванні, шляхом вселення в
зазначену квартиру та зобов'язання не
чинити їй у цьому перешкод.

Посилання відповідачів на відсутність
у позивача права на проживання в
спірній квартирі з підстав відсутності
для неї місця та наявності у позивачки
нової сім'ї, чи то позбавлення її
батьківських прав відносно інших
дітей, оцінюється судом критично, з
огляду на те, що вказане не позбавляє
позивача права власності та відповідно
користування квартирою. Крім того,
доказів такого позбавлення
батьківських прав та відповідних
підстав для такого суду надано не було.

Отже, право власника на користування
своїм майном, а саме квартирою АДРЕСА_1,
яке не може бути порушено, що має місце
в даному випадку, підлягає захисту,
шляхом вселення позивача та його
малолітньої дитини в спірну квартиру
та зобов'язання відповідача не чинити
перешкод в цьому.

Слід зазначити і те, що питання
вселення в спірну квартиру позивачки
разом з її малолітнім сином, який також
зареєстрований в ній, приймається з
урахуванням вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України,
яка вказує на те, що місце проживання
фізичної особи, яка не досягла десяти
років, є місце проживання її батьків
або одного з них.

Отже, за вищевикладених обставин, суд
дійшов до висновку про наявність
законних підстав для задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції
України, ст. 150 ЖК Української РСР, ст.ст.
16, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 3, 11, 57-61, 174, 209, 210, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_5 не чинити
перешкод ОСОБА_1 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1
разом з її малолітнім сином ОСОБА_2 в
квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення через
Святошинський районний суд м.Києва.

Суддя: