Справа № 450/2344/14-ц
Провадження № 2/450/1709/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р. суддя Пустомитівського
районного суду Львівської області
Мусієвський В.Є., при секретарі Гук
О.П., розглянувши заяву про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У провадженні Пустомитівського
районного суду Львівської області
знаходиться цивільна справа за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

16.10.2014 року позивачем у цій справі
ОСОБА_1 було подано заяву про
забезпечення позову у цій справі
шляхом накладення арешту на грошові
кошти, все рухоме та нерухоме майно, яке
належить відповідачці ОСОБА_2 та
заборонити їй укладати угоди стосовно
цього майна, проводити його реєстрацію
та перереєстрацію, здійснювати його
відчуження.

Свої вимоги мотивує тим, що не зважаючи
на його неодноразові звернення про
погашення заборгованості в
добровільному порядку ОСОБА_2 від
виконання своїх зобов’язань
відмовляється, на телефонні дзвінки не
відповідає, уникає зустрічей з ним, що
на його думку свідчить про те, що вона
має намір будь-яким чином борг не
віддавати. Вважає, що за таких обставин
існує реальна загроза вчинення
відповідачем дій, які можуть в
подальшому утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду у
цій справі, зокрема відчужити все своє
майно.

У відповідності до вимог ст.151 ч.1 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову. Статтею 151 ч.3 ЦПК
України передбачено, що забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити
виконання рішення суду. Згідно вимог
ст.152 ч.1 п.2 ЦПК України одним з видів
забезпечення позову є заборона вчиняти
певні дії.

Заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі, відповідно до вимог
ст.153 ч.1 ЦПК України.

Проаналізувавши вимоги позивача, суд
приходить до висновку про відмову в
забезпеченні позову з наступних
підстав.

Відповідно до п. 4 ППВСУ „Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову” № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Згідно положень ст. 60 ЦПК України, котрі
підлягають застосуванню і при розгляді
заяви про забезпечення позову, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Всупереч цим вимогам процесуального
закону, заява не містить належного
обґрунтування необхідності
застосування обраного позивачем виду
забезпечення позову, а також
припущення позивача про те, що невжиття
вказаного заходу може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду у випадку задоволення заявлених
позовних вимог.

Окрім цього позивачем не надано
доказів належності будь-якого майна на
праві власності відповідачеві на
момент звернення із цим позовом до
суду, а тому такі вимоги про
забезпечення позову є передчасними, і
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України,
суддя,-

у х в а л и в :

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1
про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається
протягом п’яти днів з дня її
проголошення або отримання копії
такої.

Оскарження ухвали про забезпечення
позову не зупиняє її виконання, а також
не перешкоджає подальшому розгляду
справи.

СуддяОСОБА_3