Справа №473/1221/14-ц 23.10.2014 23.10.2014 23.10.2014
Провадження № 22ц/784/2706/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Галущенка О.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Яценко Л.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення
Вознесенського районного суду
Миколаївської області від 20 серпня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
відшкодування моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И Л А:

14 березня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, який уточнила в
подальшому, до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та стягнення
моральної шкоди.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим,
що відповідно до договору дарування
від 26 грудня 2003 року вона є власницею
житлового будинку АДРЕСА_1. На
підставі договору дарування земельної
ділянки від 26 грудня 2003 року їй
належить земельна ділянка площею 0,1920
га, яка знаходиться на території
Прибужанської сільської ради та надана
їй для будівництва та обслуговування
вказаного житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
підтверджується державним актом на
право приватної власності на земельну
ділянку.

Відповідачі, без її згоди, самовільно
прибрали межові споруди (стовпчики та
дерев'яну огорожу), які були
встановлені між їх земельними
ділянками, самочинно звели на частині
її земельної ділянки кам'яні споруди, а
саме: паркан та сарай, у якому вони
утримують домашню худобу.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2
просила усунути перешкоди у здійсненні
нею права власності на землю, шляхом
зобов'язання відповідачів знести
самочинно збудовані кам'яний сарай та
паркан, стягнути з відповідачів на її
користь 1000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 20 серпня 2014 року позов
задоволено. Ухвалено усунути перешкоди
у здійсненні ОСОБА_2 права власності на
земельну ділянку, зобов'язавши
відповідачів знести самочинно
збудовані кам'яний сарай та паркан.
Крім того, стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3 в
солідарному порядку на користь ОСОБА_2
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 1000 грн.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_5 просила скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
змістом листа Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області від 11 червня 2014
року за результатами перевірки
дотримання вимог законодавства в сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів та правил,
підтверджено будівельні роботи на
земельній ділянки ОСОБА_3 без
відповідних дозволів, а відтак дійшов
висновку, що порушені права позивачки
як власника сусідньої земельної
ділянки.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідно до
договорів дарування від 26 грудня 2003
року ОСОБА_2 є власницею житлового
будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки
площею 0,1920 га., яка знаходиться на
території Прибужанівської сільської
Ради Вознесенського району
Миколаївської області та надана для
будівництва та обслуговування
вказаного житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
підтверджується державним актом на
право приватної власності на земельну
ділянку від 4 грудня 2009 року (а.с. 9-12)

ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу
від 15 грудня 2003 року є власником
житлового будинку АДРЕСА_2, де проживає
з ОСОБА_3 (а.с.21).

З листа Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області від 11 червня 2014
року вбачається, що за результатами
перевірки дотримання вимог
законодавства в сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів та правил,
встановлено, що ОСОБА_3 на земельній
ділянці за адресою АДРЕСА_2,
виконала будівельні роботи без
відповідних документів, які дають
право виконувати такі роботи. ОСОБА_3
видано припис щодо усунення порушень
вимог містобудівного законодавства
шляхом оформлення відповідних
документів на вищевказаний об'єкт
(а.с.62).

Заявляючи вимоги про знесення сараю та
огорожі позивачка посилалася на
порушення її прав власника суміжної
земельної ділянки, а заперечуючи проти
задоволення позовних вимог
відповідачі зазначали, що збудовані
споруди жодним чином не перешкоджають
ОСОБА_2 користуватися її земельною
ділянкою, оскільки споруди зведені на
ділянки, що перебуває у їхньому
користуванні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Положення статті 376 ЦК України
регулюють правовідносини між особами,
що здійснили самочинне будівництво та
органами державної і місцевої влади,
власниками земельних ділянок з приводу
зведених споруд.

Згідно до п. 5 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
статті 376 ЦК України (про правовий
режим самочинного будівництва)» від 30
березня 2012 року № 66, за яким у випадках
порушення прав інших осіб право на
звернення до суду належить таким
особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права.

Відповідно до ч. ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичний або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

За змістом ст. 3 ЦПК України
будь-яка особа може звернутися до суду
з позовом із необхідністю захисту
свого права.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб'єктивних
прав розуміють закріплені законом
матеріально - правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених прав та вплив на
правопорушника.

Згідно до норм ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо
порушення прав позивачки, суд першої
інстанції послався на лист Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області від 11
червня 2014 року з якого встановлено, що
будівельні роботи на земельній ділянці
ОСОБА_3 виконано без відповідних
дозволів.

При цьому, районний суд не врахував, що
ці будівельні роботи, як зазначено в
цьому листі, виконані на земельній
ділянці за адресою відповідачки. Крім
того, в цьому листі не зазначено які ж
саме будівельні роботи виконано без
відповідного дозволу.

На підтвердження своїх позовних вимог
позивачка також надала суду акт
обстеження земельної ділянки від 24
вересня 2013 року, складений комісією у
складі: спеціаліста землевпорядника,
депутата сільської ради та
юрист-консультанта, де стверджується,
що ОСОБА_6 збудувала сарай та огорожу,
які частково знаходяться на земельній
ділянці ОСОБА_2

Проте, такі висновки за актом
ґрунтуються на припущеннях, оскільки
не містять будь-яких посилань на
розміри та межі земельних ділянок
сторін, встановлених відповідними
документами, яка саме частка
капітальних споруд займає земельну
ділянку позивачки та де саме, розміри
зайнятої земельної ділянки відносно
встановлених меж, тобто ці висновки є
неконкретними та невизначеними.

Отже, зазначені письмові докази не
містять переконливих доводів щодо
порушення прав ОСОБА_2, як власниці
земельної ділянки, внаслідок
виконаних відповідачами будівельних
робіт на земельній ділянки, що
перебуває у їх користуванні по
АДРЕСА_2.

За такого, колегія суддів вважає, що
звертаючись за захистом цивільного
права, ОСОБА_2 не надала суду доказів,
які б свідчили, що саме внаслідок
будівельних робіт на земельній ділянки
ОСОБА_6 були порушені права власника
сусідньої земельної ділянки по
АДРЕСА_1, внаслідок чого до
відповідачів необхідно застосовувати
такий спосіб захисту порушеного
цивільного права як примушування
знести будівельні споруди.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції помилково вважав
встановленими ті обставини, які мають
значення для справи, але недоведені
позивачкою.

Оскільки вимога щодо
відшкодування моральної шкоди є
похідною від доведеності факту
порушення цивільного права особи, то
позовні вимоги про стягнення моральної
шкоди не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те,
що судом до участі справи не залучався
співвідповідач ОСОБА_3, оскільки були
відсутні будь-які клопотання
позивачки, не заслуговують на увагу, з
огляду на те, що в матеріалах справи
міститься письмове клопотання ОСОБА_2
від 24 квітня 2014 року про залучення до
участі у справі як співвідповідача
ОСОБА_3 Це клопотання відповідно до
журналу судових засідань
оголошувалося судом в судовому
засіданні та зазначена особа була
залучена до участі у справі.

З огляду на викладене, відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення
місцевого суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5
підлягають стягненню судові витрати на
суму 443 грн. 60 коп., зокрема: 243 грн.
60 коп. судового збору за подання
апеляційної скарги та витрати на
правову допомогу у сумі 200 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 УПК України,
колегія суддів.

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_4 задовольнити .

Рішення Вознесенського районного
суду Миколаївської області від 20
серпня 2014 року скасувати та ухвалити по
справі нове рішення.

В задоволені позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на землю шляхом зобов'язання знести
самочинно збудовані сарай та паркан, а
також стягнення моральної шкоди
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_5 443 грн. 60 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді