АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у 1 інстанції - Остапчук Т.В.
Доповідач - Борисова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М.,
Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача публічного акціонерного
товариства «Український
будівельно-інвестиційний банк» -
Самусенка Костянтина Степановича на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 16 вересня 2014 року по справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Український
будівельно-інвестиційний банк» до
ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2012 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просив
стягнути з ОСОБА_3 7 492 149,04 грн.
заборгованості кредитним договором
№KR/00-04/124 від 24 жовтня 2007 року, 1 462 183,41
грн. річних та інфляційної складової та
заборгованість за кредитним договором
№KR/00-04/125 від 24 жовтня 2007 року в розмірі 2
656 423,94 грн., 1 079 869,41 грн. річних та
інфляційної складової.

В мотивування вимог посилався на те, що
24 жовтня 2007 року між ЗАТ «Український
будівельно-інвестиційний банк»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_4 було укладено два кредитні
договори.

Оскільки останнім не виконано умови
договорів, а кошти надавались на
придбання житла, на час укладення яких
ОСОБА_4 перебував у шлюбі із ОСОБА_3 і
вони використані в інтересах сім'ї, то
заборгованість за кредитними
договорами підлягає стягненню з
відповідача в порядку ч.4 ст. 65 СК
України.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Останнім рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 16 вересня 2014
року в задоволенні позову ПАТ
«Український будівельно-інвестиційний
банк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник позивача ПАТ
«Український будівельно-інвестиційний
банк» - Самусенко К.С. подав апеляційну
скаргу та посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що використання
коштів отриманих за кредитними угодами
в інтересах сім'ї, означає, що такі
кредитні угоди створюють обов'язки і
для другого з подружжя.

Крім того, відповідач на підтвердження
того, що вона не погоджувала укладення
кредитних угод не надала жодного
рішення суду про визнання таких
кредитних угод недійсними, хоча про
факт їх укладення їй було відомо вже 24
жовтня 2007 року.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилась, про день та час розгляду
справи повідомлялася належним чином,
її представник ОСОБА_5 подав до суду
клопотання в якому просив відкласти
розгляд даної справи, оскільки він
приймає участь в судовому засіданні по
іншій справі в Господарському суді м.
Києва, яка була призначена до розгляду
раніше, а інший представник
відповідача ОСОБА_6 на даний час
перебуває на лікарняному. Колегія
суддів відхиляє дане клопотання та
вважає можливим розглядати справу у
відсутності осіб, які не з'явились,
оскільки представником відповідача
ОСОБА_5 не надано доказів на
підтвердження вказаних обставин та всі
інші особи, які беруть участь у
розгляді даної справи про день та час
розгляду справи повідомлялися
належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з його недоведеності та
необґрунтованості.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2007
року по 05 лютого 2008 року.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2007 року
між ЗАТ «Український
будівельно-інвестиційний банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Український будівельно-інвестиційний
банк» та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № KR/00-04/124 за умовами
якого банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти
в сумі 500000 доларів США на придбання
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 337,10 кв.м строком на 180
місяців з 24 жовтня 2007 року по 23 жовтня
2022 року, із сплатою комісії за
розрахунково-касове обслуговування
позичкового рахунку в розмірі 1,5 % від
суми кредиту та сплатою 12 % річних.

24 жовтня 2007 року між позивачем та
ОСОБА_4 було укладено кредитний договір
№ KR/00-04/125, за умовами якого банк надає
останньому кредитні кошти в сумі 2500000
грн. на придбання чотирьохкімнатної
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 337,10
кв.м строком на 180 місяців з 24 жовтня 2007
року по 23 жовтня 2022 року, із сплатою
комісії за розрахунково-касове
обслуговування позичкового рахунку в
розмірі 1,5 % від суми кредиту та сплатою
16 % річних.

Під час укладення кредитних договорів
№ KR/00-04/124 та № KR/00-04/125 ОСОБА_4 перебував
у шлюбі із ОСОБА_3, яка надавала згоду на
отримання кредиту та передачу
квартири, на придбання якої надавались
кошти, в іпотеку.

24 жовтня 2007 року ОСОБА_4 за договором
купівлі-продажу придбав квартиру
АДРЕСА_1.

24 лютого 2009 року ОСОБА_3 дала згоду на
підписання її колишнім чоловіком
ОСОБА_4 договору про внесення змін до
іпотечного договору.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 05 лютого 2008 року, банком та
ОСОБА_4 неодноразово вносилися зміни до
кредитних договорів шляхом укладення
додаткових угод, згоди на укладення
яких, відповідач не надавала. Зокрема,
були збільшені суми кредитів та
відсотки за кредитами, а саме шляхом
укладання:

- додаткового договору №1 від 22 жовтня
2008 року до кредитного договору № №KR/00-
04/124 від 24 жовтня 2007 року, яким було
збільшено процентну ставку за
користування кредитом;

- додаткового договору № 2 від 24 лютого
2009 року до кредитного договору №KR/00-
04/124 від 24 жовтня 2007 року, яким було
збільшено розмір кредиту з 500000 доларів
США до 4103888,62 грн. та збільшено
процентну ставку за користуванням
кредитом;

- додаткового договору № 1 від 22 жовтня
2008 року до кредитного договору №KR/00-
04/125 від 24 жовтня 2007 року, яким було
збільшено розмір кредиту з 2500000 грн. до
3150000 грн.

Згідно положень ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.65 СК України при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Таке правило визначає підстави
виникнення зобов'язання у другого з
подружжя. Той з подружжя, хто не брав
безпосередньо участі в укладенні
договору, стає зобов'язаною стороною
(боржником), якщо договір було укладено
другим із подружжя в інтересах сім'ї та
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.
Поєднання вказаних підстав надає
можливості розглядати другого з
подружжя як зобов'язану особу,
незважаючи на те, що така особа не брала
особисто участі в укладенні договору. З
цього випливає, що закон при вирішенні
цього питання закріплює не
суб'єктивний, а об'єктивний підхід,
оскільки не пов'язує виникнення
обов'язку другого з подружжя з фактом
надання ним згоди на укладення
правочину. Навіть якщо другий з
подружжя не знав про укладення
договору він вважатиметься
зобов'язаною особою, якщо об'єктивно
цей договір було укладено в інтересах
сім'ї та одержане майно було
використано в інтересах сім'ї.

Згідно ч.2 ст.73 СК України стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом установлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і одержане за договором
використано на її потреби.

Разом з тим, у разі накладення
стягнення на майно особа може
відповідати своєю часткою майна у
спільній сумісній власності подружжя
за умови, що договір було укладено в
інтересах сім'ї, а одержане за
договором використано на її потреби.

Таким чином, ОСОБА_3 відповіла перед
банком своєю часткою майна у спільній
сумісній власності подружжя, оскільки
кредитні договори були укладені в
інтересах сім'ї, так як протилежного
вона не довела.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 09 лютого 2010 року стягнуто з
ОСОБА_4 на користь позивача
заборгованість за кредитними
договорами, які є предметом даного
позову та видано виконавчий лист, який
був повернутий стягувачу на підставі
ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження».

Так, з матеріалів виконавчого
провадження убачається, що квартира
АДРЕСА_1, яка була спільною сумісною
власністю подружжя реалізована шляхом
прилюдних торгів і виручені кошти були
передані позивачу для задоволення
вимог банка про стягнення
заборгованості ОСОБА_4

Узагальнюючи підстави для відмови у
задоволенні апеляційної скарги, судова
колегія погоджується з тим, що
заборгованість за кредитними
договорами, укладеними між банком та
ОСОБА_4 не є заборгованістю ОСОБА_3,
оскільки її згода на їх укладення не є
забезпеченням виконання боржником
своїх зобов'язань.

Позивач може претендувати лише на
частину майна відповідача, на яку було
використано грошові кошти отримані за
кредитними договорами.

Оскільки банк таке своє право вже
реалізував, то підстав для задоволення
позову в порядку ч.4 ст. 65 СК України
немає.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з аргументованим
висновком суд першої інстанції про
відмову у задоволенні позову, оскільки
на ОСОБА_3, як на колишню дружину
боржника за кредитними договорами -
ОСОБА_4, згоду на укладення яких вона
надавала, не покладається обов'язок їх
виконання, а надання нею як дружиною
згоди на укладення договору не
покладає на неї солідарного обов'язку з
боржником і вона не може відповідати за
зобов'язаннями ОСОБА_4 як відповідач.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача публічного акціонерного
товариства «Український
будівельно-інвестиційний банк» -
Самусенка Костянтина Степановича -
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 16 вересня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді