АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2612/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27
Зайончковська І. А. Доповідач в
апеляційній інстанції Бородійчук В. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
складі:

головуючогоБородійчука В.
Г.суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріАнкудінові О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу кредитної спілки «Добросвіт» на
рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 02 вересня
2014 року по справі за позовом кредитної
спілки «Добросвіт» до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про стягнення боргу за
договором кредиту.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представників сторін, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

11 червня 2014 року КС «Добросвіт»
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу за
договору кредиту.

В обгрунтування позовних вимог позивач
вказував, що згідно договору кредиту №
00034 від 31 січня 2008 року ОСОБА_6 строком
на 3 роки до 31 січня 2011 року отримала
кредит в сумі 7 000 грн. зі сплатою
процентної ставки за користування
кредитом на залишкову суму у розмірі 42 %
річних. В забезпечення даного договору
31 січня 2008 року також було укладено між
КС «Добросвіт» та ОСОБА_7 та ОСОБА_8
договори поруки №№ 00034/1, 00034/2, за якими
останні повинні нести солідарну
відповідальність з боржником за її
зобов'язаннями.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 07 грудня 2009 року через
невиконання умов договорів з
відповідачок стягнуто солідарно борг
за договором в сумі 8 848,53 грн. (5 712,89 грн.
тіло кредиту, 2 435,03 грн. - відсотки за
користування кредитом, 700,61 грн. -
подвійні відсотки за порушення сплати
щомісячних платежів) та судові витрати
по справі в сумі 123,79 грн..

Оскільки судове рішення до цього часу
невиконане, а тому на тіло кредиту
продовжують нараховуватись відсотки,
позивач просив стягнути з відповідачів
солідарно заборгованість по
кредитному договору, яка складає 38 276,20
грн. - подвійні відсотки за період з 07
грудня 2009 року по 06 червня 2014 року, а
також витрати по справі.

Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 02 вересня
2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь КС
«Добросвіт» заборгованість по кредиту
у вигляді подвійних відсотків в сумі 38
276,20, а також витрати по справі у вигляді
судового збору в сумі 382,76 грн., а всього
38 658,96 грн..

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі КС «Добросвіт»
просить скасувати рішення
Смілянського міськрайонного суду
Черкаської області від 02 вересня 2014
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог до поручителів та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги КС «Добросвіт» задовольнити в
повному обсязі і стягнути з ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 солідарно на користь КС
«Добросвіт» відсотки за користування
кредитними коштами за кредитним
договором № 00034 від 31 січня 2008 року за
період з 07 грудня 2009 року по 06 червня 2014
року в сумі 38 276,20 грн.. Також просить
стягнути з відповідачів на користь КС
«Добросвіт» судові витрати в сумі 574,14
грн..

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення з
слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 31 січня 2008 року
між КС «Добросвіт» та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір № 00034 (а.с.
4-5), на підставі якого остання отримала
кредит в розмірі 7 000 грн. строком на 36
місяців під 42 % річних на умовах
щомісячної сплати відсотків за
користування кредитом та сум кредиту в
розмірах і за графіком, встановленим
кредитним договором, з терміном
остаточного погашення не пізніше 31
січня 2011 року.

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань ОСОБА_6, в день укладення
кредитного договору, 31 січня 2008 року
між позивачем КС «Добросвіт» та
відповідачами ОСОБА_7 і ОСОБА_8 було
укладено договори поруки № 00034/1 (а.с. 6),
№ 00034/2 (а.с. 7), у відповідності до змісту
яких, поручителі зобов'язалися перед
позивачем в повному обсязі, солідарно
відповідати з позичальником за взяті
зобов'язання з повернення кредиту,
сплаті відсотків, комісії та штрафних
санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме копії рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 07 грудня
2009 року (а.с. 8) через невиконання умов
договорів з відповідачів по справі
(ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8) стягнуто
солідарно борг за договором в сумі 8 848,53
грн. та витрати по справі в сумі 123,79
грн..

Звертаючись до суду з позовною заявою
(а.с. 2-3), а також апеляційною скаргою
(а.с. 49-52) КС «Добросвіт» зазначила що
судове рішення від 07 грудня 2009 року на
даний час знаходиться на примусовому
виконанні, стягнення проводяться із
заробітку боржників, однак тіло
кредиту до цього часу не погашене. Так
як всі нарахування за вказаним
договором кредиту здійснюються на суму
кредиту, а вона до цього часу не
сплачена в повному об'ємі, позивачем
здійснюються нарахування відсотків, в
тому числі і в подвійному розмірі, як це
передбачено п. 5.6 договору.

Колегія суддів з урахуванням
встановлених обставин, погоджується з
висновком районного суду про те, що
позивачем правомірно здійснюються
нарахування відсотків на тіло кредиту,
в тому числі і в подвійному розмірі,
оскільки дані умови визначені
кредитним договором № 00034 від 31 січня
2008 року (а.с. 4-5).

Ст. 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником (частина перша статті 553 ЦК
України).

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (частини
перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема,
із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання,
і незалежно від того, встановлений
строк її дії договором чи законом, його
сплив припиняє суб'єктивне право
кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (частина
перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про
його дію до повного припинення
зобов'язань боржника не свідчать про
те, що цим договором установлено строк
припинення поруки в розумінні статті
251, частини четвертої статті 559 ЦК
України, тому в цьому випадку
підлягають застосуванню норми частини
четвертої статті 559 ЦК України про те,
що порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як встановлено судом, договірні
зобов'язання відповідачем до даного
часу не виконані.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання,
про що зазначено в ч. 1 ст. 625 ЦК України.

Як вже зазначалося вище п. 4 ст. 559 ЦК
України визначено, що порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Як вбачається з умов кредитного
договору, в ньому визначені строки
кредитування, а саме до 31 січня 2011 року,
а в разі невиконання зобов'язань 31
січня 2013 року. Відповідно до
законодавства порука припиняється
після закінчення строку встановленого
в договорі поруки. Колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що в договорах поруки
№ 00034/1 (а.с. 6), № 00034/2 (а.с. 7) строк
припинення договорів поруки фактично
не визначений, а тому в даному випадку
вона припиняється після спливу
шестимісячного строку починаючи з 31
січня 2013 року. Аналогічні норми вказані
і договорах поруки, так як в них
вказаний тримісячний строк з дня
спливу строку кредитування, яким також
є 31 січня 2013 року.

З позовними вимогами про стягнення
заборгованості позивач звернувся до
суду 11 червня 2014 року, про що свідчить
штамп вхідної кореспонденції суду №
8032/14-Вх на позовній заяві (а.с. 2), тобто
із пропуском визначеного
законодавством строку на пред'явлення
такої вимоги до поручителів. Тому,
висновок районного суду про відмову в
задоволенні позовних вимог до
поручителів ОСОБА_7, ОСОБА_8 є
правильним та ґрунтується на вимогах
чинного законодавства.

Аналогічної позиції щодо даних
правовідносин дотримується і
Верховний Суд України, який виклав їх у
правовому висновку по справі № 6-53 цс-14
від 17 вересня 2014 року про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Правова позиція ВСУ вказує, що
регулюючи правовідносини з припинення
поруки у зв'язку із закінченням строку
її чинності, частина четверта статті 559
ЦК України передбачає три випадки
визначення строку дії поруки: протягом
строку, установленого договором поруки
(перше речення частини четвертої
статті 559 ЦК України); протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання, якщо
кредитор не пред'явить вимоги до
поручителя (друге речення частини
четвертої статті 559 ЦК України);
протягом одного року від дня укладення
договору поруки (якщо строк основного
зобов'язання не встановлено або
встановлено моментом пред'явлення
вимоги), якщо кредитор не пред'явить
позову до поручителя (третє речення
частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає
підстави для висновку про те, що строк
дії поруки (будь-який із зазначених у
частині четвертій статті 559 ЦК України)
не є строком захисту порушеного права,
а є строком існування суб'єктивного
права кредитора й суб'єктивного
обов'язку поручителя, після закінчення
якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку
(який є преклюзивним) жодних дій щодо
реалізації свого права за договором
поруки, зокрема й застосування судових
заходів захисту свого права (шляхом
пред'явлення позову), кредитор вчиняти
не може.

З огляду на преклюзивний характер
строку поруки й обумовлене цим
припинення права кредитора на
реалізацію даного виду забезпечення
виконання зобов'язань застосоване в
другому реченні частини четвертої
статті 559 ЦК України словосполучення
"пред'явлення вимоги" до поручителя
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання як умови чинності поруки
слід розуміти як пред'явлення
кредитором у встановленому законом
порядку протягом зазначеного строку
саме позовної, а не будь-якої іншої
вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не
виключає можливості пред'явлення
кредитором до поручителя іншої
письмової вимоги про погашення
заборгованості за боржника, однак і в
такому разі кредитор може звернутися з
такою вимогою до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого
речення частини четвертої статті 559 ЦК
України, слід дійти висновку про те, що
вимогу до поручителя про виконання ним
солідарного з боржником зобов'язання
за договором повинно бути пред'явлено у
судовому порядку в межах строку дії
поруки, тобто упродовж шести місяців із
моменту настання строку погашення
чергового платежу за основним
зобов'язанням (якщо умовами договору
передбачено погашення кредиту
періодичними платежами), або із дня,
встановленого кредитором для
дострокового погашення кредиту в
порядку реалізації ним свого права,
передбаченого частиною другою статті
1050 ЦК України, або із дня настання
строку виконання основного
зобов'язання (у разі, якщо кредит
повинен бути погашений одноразовим
платежем).

Таким чином, закінчення строку,
установленого договором поруки, так
само як сплив шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання або одного року від дня
укладення договору поруки, якщо строк
основного зобов'язання не
встановлений, припиняє поруку за умови,
що кредитор протягом строку дії поруки
не звернувся з позовом до поручителя.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що висновок районного суду про
часткове задоволення позовних вимог до
боржника ОСОБА_6 та відмови в
задоволенні позовних вимог до
поручителів ОСОБА_7, ОСОБА_8 є законним,
обгрунтованим та відповідає нормам
чинного законодавства та встановленим
обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про
неправильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу кредитної спілки
«Добросвіт» відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 02 вересня
2014 року по справі за позовом кредитної
спілки «Добросвіт» до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про стягнення боргу за
договором кредиту залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :