Ухвала

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Суми, Управління Державної
казначейської служби України у м. Суми
Сумської області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 28
травня 2014 року та рішення апеляційного
суду Сумської області від 31 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом, в
обґрунтування якого зазначила, що
постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 09 листопада 2012 року за її
адміністративним позовом визнано
неправомірними дії Управління
Пенсійного Фонду України в м. Суми та
останнього зобов'язано призначити їй
пенсію за віком як матері інваліда з
дитинства починаючи з 01 травня 2012 року.

У зв'язку з тим, що відповідач
безпідставно не призначив їй пенсію з
дня первинного звернення - 17 квітня 2012
року, та фактичним отриманням нею
пенсії - липень 2013 року, а пенсійного
посвідчення -26 червня 2013 року, вона
зазнала майнових збитків та моральної
шкоди, а тому просила стягнути з
відповідача на свою користь 6 865 грн 13
коп. та 11 575 грн 87 коп. на відшкодування
відповідних майнових збитків і
моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 28 травня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 31 липня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено
з інших підстав.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Зарічного районного
суду м. Суми від 28 травня 2014 року та
рішення апеляційного суду Сумської
області від 31 липня 2014 року,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що постановою
Зарічного районного суду м. Суми від
09 листопада 2012 року було задоволено
адміністративний позов ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Суми, визнано незаконною відмову
в призначенні останній пенсії за віком
як матері інваліда з дитинства, а також
зобов'язано відповідача призначити
ОСОБА_3 пенсію за віком як матері
інваліда з дитинства починаючи з 01
травня 2012 року. Вказана постанова
набрала законної сили.

На підтвердження заявлених позовних
вимог позивачка надала квитанції на
оплату поштових відправлень, проїзні
документи, квитанції на оплату ліків,
виписки з історій хвороб.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачкою не доведено, що
заподіяння їй матеріальної та
моральної шкоди відбулося саме з вини
відповідачів, не зазначено, в чому
конкретно полягає завдана їй шкода,
відповідно до положень ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що при вирішенні спору
суд не врахував, що за нормами ст. 56
Конституції України та ст. 1173 ЦК
України, якими позивач обґрунтовувала
позовні вимоги, шкода, завдана фізичній
або юридичній особі незаконними
рішеннями, дією чи бездіяльністю
органу державної влади при здійсненні
ними своїх повноважень,
відшкодовується державою незалежно
від вини цих органів. У даному випадку
позовні вимоги витікають з
неправомірності дій місцевих органів
державної виконавчої влади, які не
можуть бути належними відповідачами у
цій справі. Оскільки обов'язок з
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої такими органами,
покладено на державу, належними
відповідачами за вказаними вимогами
мають виступати відповідні центральні
органи виконавчої влади України.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду апеляційної інстанції
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. ст. 170, 176 ЦК України
держава здійснює цивільні права та
обов'язки через органи державної влади
у межах їхньої компетенції,
встановленої законом, а тому в
деліктних правовідносинах
зобов'язання держави виконує Державна
казначейська служба України, на яку
покладена функція зі здійснення
управління наявними коштами
Державного бюджету України.

Враховуючи наведене, суд апеляційної
інстанції, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, правильно виходив з
того, що належними відповідачами за
заявленими позивачем вимогами мають
виступати відповідні центральні
органи виконавчої влади України, а не
місцеві органи державної влади, як
зазначено в даному позові.

Перевіривши доводи касаційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів суду касаційної
інстанції дійшла висновку про
відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
апеляційного суду Сумської області від
31 липня 2014 року, оскільки судове
рішення законне та обґрунтоване, а
доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 31 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська