У х в а л а

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної
О.О., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_11, про
визнання недійсним договору дарування,
договору купівлі-продажу, витребування
майна з чужого незаконного володіння,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 07 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 07 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, у якому
просила визнати недійсним договір
дарування квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, укладений 01 квітня 2008
року між позивачем ОСОБА_4 та
відповідачем ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_11; визнати
недійсним договір купівлі-продажу
зазначеної квартири, укладений 22 липня
2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_11; поновити її права власника
шляхом витребування з володіння ОСОБА_6
спірної квартири та повернення цієї
квартири у власність позивача шляхом
визнання права власності. Вимоги
позову про визнання недійсним
зазначеного договору дарування
квартири позивач обґрунтовувала,
посилаючись на ст. ст. 203, 229 ЦК України,
оскільки цей договір вчинено нею під
впливом помилки. Щодо оскаржуваного
договору купівлі-продажу, то він, на
думку позивача, вчинений з порушенням
ч. 1 ст. 202, ст. 203 ЦК України, ст. ст. 2, 47
Закону України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні», ст. 172 СК України, ст. 51
Конституції України.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 07 серпня 2013 року
та додатковим рішенням цього суду від 08
жовтня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано недійсним договір
дарування квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, укладений 01 квітня 2008
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
за реєстровим № 1595. Витребувано з
володіння ОСОБА_6 указану квартиру, яку
повернуто ОСОБА_4, визнавши за нею право
власності на цю квартиру. У решті вимог
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 07 листопада 2013
року рішення Московського районного
суду м. Харкова від 07 серпня
2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач ОСОБА_5
просить скасувати рішення та ухвалу
судів першої й апеляційної інстанцій,
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд,
дослідивши докази у справі і надавши їм
належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60,
212 ЦПК України, а також, врахувавши
обставини справи, обґрунтовано виходив
з доведеності вимог позову про
визнання недійсним зазначеного
договору дарування нерухомого майна та
наявності для цього підстав,
передбачених ч. 1 ст. 299, ч. 3 ст. 215 ЦК
України, оскільки, укладаючи цей
договір позивач помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
тому зазначений договір є таким, що
вчинений під впливом помилки.

Водночас, витребовуючи указану
квартиру з володіння ОСОБА_6 та
повертаючи її у власність ОСОБА_4, суд
обґрунтовано виходив з підстав,
передбачених п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази і надав
їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10,
60, 212 ЦПК України, правильно встановив
обставини справи, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів, отже,
рішення ухвалено з додержанням норм
процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 07 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 07 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

С.П. Штелик