АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3429/14
Справа № 619/1941/13-ц
Головуючий І-ої інстанції:
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Ізмайлової Г.Н.,
Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 28 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання попереднього
договору недійсним, стягнення суми
боргу, відшкодування моральної шкоди
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення суми боргу та
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову посилалася на
те, що 25 листопада 2011 року уклала з
ОСОБА_3 попередній договір про намір
укласти до 15 лютого 2011 року договір
купівлі-продажу належного ОСОБА_3
житлового будинку АДРЕСА_1

25 листопада 2011 року вона передала
ОСОБА_3 гарантійний платіж у розмірі 1000
доларів США, що за курсом НБУ склало 8000
грн.

Наприкінці 2011 року ОСОБА_3 звільнила
будинок. Вона перевезла у нього свої
речі, вселилась у будинок і почала його
ремонт.

12 квітня 2012 року вони домовилися, що для
прискорення оформлення документів,
вона, ОСОБА_4, збільшить суму
гарантійного платежу на 16000 грн.

ОСОБА_3 особисто отримала від неї 24000
грн.

У липні 2012 року ОСОБА_3 попросила її
збільшити суму гарантійного платежу на
300 доларів США, що еквівалентно 2400 грн.,
які вона передала ОСОБА_5 через її
доньку ОСОБА_6

Таким чином сума гарантійного платежу
зросла до 26400 грн.

У другій половині серпня 2012 року ОСОБА_3
повідомила її про те, що вона
передумала продававти свій будинок.
При цьому 26400 грн. їй не повернула.

Попередній договір було укладено без
додержання обов'язкової нотаріальної
форми.

Посилаючись на вказані обставини,
просила: визнати недійсним попередній
договір, укладений 25 листопада 2011 року
між нею і ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_3 на
її користь 26400 грн. і 1000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зустрічним позовом про
відшкодування майнової і моральної
шкоди.

В обґрунтування позову посилалась на
те, що вона мала намір продати належний
їй житловий будинок АДРЕСА_1 а ОСОБА_4
мала намір придбати його.

Вони уклали письмовий договір, за
умовами якого до 15 лютого 2011 року вони
повинні були укласти договір
купівлі-продажу житлового будинку.
Вподальшому вони продовжили цей строк
до 16 червня 2012 року, а потім на серпень
2012 року.

Вона отримала від ОСОБА_4 гарантійний
платіж: 25 листопада 2011 року; 12 квітня 2012
року по 8000 грн.

Крім того, ОСОБА_4 передала її доньці 300
доларів США для отримання документів,
необхідних для укладення договору
купівлі-продажу.

ОСОБА_4 ухилялась від укладення
договору купівлі-продажу.

Внаслідок чого вона не змогла придбати
будинок у громадянина ОСОБА_7 і
втратила 18400 грн., які вона передала
ОСОБА_7 в рахунок майбутнього договору
купівлі-продажу житлового будинку і
які він залишив у себе.

Крім того, за оформлення документів,
необхідних для укладення договору
купівлі-продажу, вона витратила 871,41
грн.

Посилаючись на вказані обставини,
просила стягнути з ОСОБА_4 на
відшкодування майнової шкоди 19211,41 грн.,
моральної - 16000 грн.

Взаємних вимог один до одного сторони
не визнали.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 28 березня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано недійсним
попередній договір, укладений 25
листопада 2011 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 18400
грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просе рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_4
у позові відмовити, а її позов
задовольнити.

При цьому посилається на: неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального і
процесуального права.

ОСОБА_4 рішення суду не оскаржила.
Подала письмові заперечення на
апеляційну скаргу. Вважала її
безпідставною, а рішення суду -
законним і обґрунтованим.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ст..303 ЦПК України,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду - зміні з
підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України.

Судом першої інстанції
встановлено, що 25 листопада 2011 року між
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 у простій письмовій
формі укладено попередній договір, за
умовами якого сторони взяли на себе
зобов'язання укласти до 15 лютого 2011
року договір купівлі-продажу належного
ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1 При
цьому сторони обумовили, що житловий
будинок буде продано за ціною 128000
гривень, що еквівалентно 16000 доларів
США.

Встановлено також, що на
виконання умов договору ОСОБА_4
передала ОСОБА_3 18400 грн.

Факт отримання ОСОБА_3 вказаної
суми підтверджується актом
приймання-передачі забезпечувального
платежу від 12 квітня 2012 року (а.с.8).

Згодом до попереднього договору
вносилися зміни щодо строку укладання
договору купівлі-продажу житлового
будинку.

Вподальшому договір
купівлі-продажу житлового будинку
сторони так і не уклали.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України
попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору.

Предметом попереднього договору
є об'єкт нерухомого майна - житловий
будинок.

Відповідно до ст..657 ЦК України
договір купівлі-продажу нерухомого
майна укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Вимоги щодо форми попереднього
договору сторонами дотримано не було.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимог
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно ч.ч.1,2 ст.216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості
такого повернення, зокрема тоді, коли
одержане полягає у користуванні
майном, виконаній роботі, наданій
послузі, - відшкодувати вартість того,
що одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування. Якщо у зв'язку
із вчиненням недійсного правочину
другій стороні або третій особі
завдано збитків та моральної шкоди,
вони підлягають відшкодуванню винною
стороною.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що між
сторонами жодних зобов'язань за
попереднім договором не виникло, а тому
ОСОБА_3 зобов'язана повернути ОСОБА_4 18400
грн., які вона передала ОСОБА_3 в рахунок
майбутнього договору купівлі-продажу.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що договір, укладений між сторонами
25 листопада 2011 року, не є попереднім
договором, не відповідає обставинам
справи і вимогам закону.

Спірним договором визначено
істотні умови основного договору, а
саме: зазначено об'єкт нерухомості,
який підлягає відчуженню, сума коштів,
за яку має бути продано житловий
будинок, валюта виконання зобов'язання,
строк укладення основного договору,
зобов'язання сторін укласти в
обумовлений строк основний договір.

Договір про наміри укласти
договір купівлі-продажу від 21 квітня 2012
року, укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_8,
знаходиться за межами позовних вимог.

Безпідставними є і посилання
ОСОБА_3 на те, що саме з вини ОСОБА_9 вона
не уклала договір купівлі-продажу
житлового будинку з ОСОБА_7 і понесла у
зв'язку з цим збитки у сумі 19211,41 грн.

Проте визнання правочину
недійсним у даному випадку не
вимагалось.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться у п.п. 4, 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
відповідно до статті 215 ЦК необхідно

розмежовувати види недійсності
правочинів: нікчемні правочини - якщо
їх недійсність встановлена законом
(частина перша статті 219, частина перша
статті 220, частина перша статті 224
тощо), та оспорювані - якщо їх
недійсність прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує їх
дійсність на підставах, встановлених
законом (частина друга статті 222,
частина друга статті 223, частина перша
статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є
недійсним через невідповідність його
вимогам закону та не потребує
визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням

суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК
суди розглядають справи за позовами:
про визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. Вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду в разі наявності відповідного
спору. Такий позов може пред'являтися
окремо, без застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину. У
цьому разі в резолютивній частині
судового

рішення суд вказує про нікчемність
правочину або відмову в цьому.

З огляду на це, судова колегія
вважає за необхідне рішення суду
першої інстанції у частині визнання
договору купівлі-продажу недійсним
змінити та зазначити у резолютивній
частині рішення про нікчемність цього
договору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307,
п. 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Дергачівського
районного суду Харківської області від
28 березня 2014 року у частині визнання
недійсним попереднього договору від 25
листопада 2011 року, укладеного між
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 недійсним скасувати.
Визнати вказаний договір нікчемним.

В іншій частині це ж рішення
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: