Справа № 591/6870/14-ц
Провадження № 2/591/2507/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Суми

Зарічний районний суд міста Суми
в складі головуючого судді - Міліціанов
Р.В., за участю секретаря - Бузової Т.І.,
позивачки - ОСОБА_1, представника
відповідача - Никоненко В.О.,
представника третіх осіб - Горявої А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
Сумської міської ради
«Електроавтотранс», треті особи -
Сумська міська рада, Виконавчий
комітет Сумської міської ради про
зобов'язання надання послуги на
пільгових умовах, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з цивільним
позовом до КП Сумської міської ради
«Електроавтотранс» про зобов'язання
вчинити дії, в якому зазначає про
невизнання її права на пільговий
проїзд, як студента денної форми
навчання, у розмірі половини вартості
квитка. Тому, просить зобов'язати
відповідача надавати їй послугу з
перевезення як пільговій категорії
пасажирів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував з тих
підстав, що відсутнє фінансування на
перевезення студентів за зниженим
тарифом, також вказував на не доведення
позивачкою факт проїзду за повною
вартістю.

Представник третіх осіб проти
задоволення позову заперечувала з тих
підстав, що видатки на компенсацію
пільгового проїзду студентів з
державного бюджету не виділяться, в
бюджеті м. Суми також не передбачено
фінансування даних питань, відсутня
відповідна програма фінансування
пільгового проїзду студентів.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є студенткою денної форми
навчання Сумського державного
університету, термін навчання з 01
вересня 2014р. по 30 червня 20154 року, що
підтверджується відповідною довідкою
(а.с.7).

В позовній заяві зазначено, що 13.09.2014р.
КП Сумської міської ради
«Електроавтотранс» було відмовлено у
пільговому перевезенні позивачки як
студента денної форми навчання.

В обґрунтування даних вимог ОСОБА_1
також надала квитки (а.с.31), за якими
вона сплатила повну вартість проїзду.

Суд, враховує, що до моменту
безпосереднього проїзду в міському
електротранспорті позивачка
неодноразово зверталась до
відповідача (а.с.16) та Виконавчого
комітету Сумської міської ради (а.с.8). В
судовому засіданні позивачка
зазначила, що відмови здійснити її
перевезення за пільговим тарифом мали
місце неодноразово.

Тому, суд вважає, що право позивача на
пільговий проїзд взагалі не визнається
КП Сумської міської ради
«Електроавтотранс».

В силу ст.3 ЦПК України, кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Тому, суд критично оцінює позицію
відповідача стосовно неможливості
довести факт сплати повної вартості
проїзду 13.09.2014р. як підставу для відмови
в позові, так як підстави та предмет
позову у даній справі не обмежуються
єдиним випадком, носять систематичний
характер.

Пояснення позивачки, наявність у неї
проїзних документів підтверджує
виникнення договірних відносин з
відповідачем.

Аналізуючи доводи представника
Сумської міської ради, як єдиного
учасника та засновника КП Сумської
міської ради «Електроавтотранс», щодо
відсутності фінансування з державного
бюджету пільгового проїзду студентів.
Суд виходить з наступного.

На підставі ч.2 ст.53 Конституції України
держава забезпечує доступність і
безоплатність дошкільної, повної
загальної середньої,
професійно-технічної, вищої освіти в
державних і комунальних навчальних
закладах; розвиток дошкільної, повної
загальної середньої, позашкільної,
професійно-технічної, вищої і
післядипломної освіти, різних форм
навчання; надання державних стипендій
та пільг учням і студентам.

Здобувачі вищої освіти, які навчаються
у вищих навчальних закладах за денною
формою навчання, мають право на
пільговий проїзд у транспорті у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України (ч.9 ст.62 Закону
України «Про вищу освіту»).

Гарантії встановлюються для усіх видів
міського транспорту (крім таксі) згідно
ст. 9 Закону України „Про сприяння
соціальному становленню та розвитку
молоді в Україні".

Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Указу Президента України
від 31 березня 1999 р. N 309 "Про заходи щодо
впорядкування механізму надання
пільгового проїзду окремим категоріям
студентів і учнів", розроблено Порядок
надання пільгового проїзду студентам
вищих навчальних закладів I - IV рівнів
акредитації та учням
професійно-технічних навчальних
закладів у міському й приміському
пасажирському транспорті та
міжміському автомобільному і
залізничному транспорті територією
України (затверджено Постановою КМУ
від 5 квітня 1999 р. N 541).

Пільговий проїзд у міському й
приміському пасажирському транспорті
та міжміському автомобільному і
залізничному транспорті територією
України встановлюється в розмірі
половини вартості квитка для студентів
денної форми навчання вищих навчальних
закладів I - IV рівнів акредитації та
учнів професійно-технічних навчальних
закладів незалежно від форм власності.

Кошти на пільговий проїзд студентів та
учнів у міському транспорті
передбачаються у відповідних місцевих
бюджетах.

На підставі п.34 ч.1 ст.2 Бюджетного
Кодексу України до місцевих бюджетів
віднесено - бюджет Автономної
Республіки Крим, обласні, районні
бюджети та бюджети місцевого
самоврядування.

В силу ст.9 Закону України „Про
сприяння соціальному становленню та
розвитку молоді в Україні", для учнів і
студентів денної форми навчання
загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладів державою
гарантуються протягом року пільги на
проїзд по території України
залізничним, водним, автомобільним,
міським (крім таксі) транспортом.
Відповідні кошти передбачаються у
Державному бюджеті України окремим
рядком. Порядок надання зазначених
пільг визначається Кабінетом
Міністрів України. Органи місцевого
самоврядування відповідно до
законодавства можуть встановлювати
порядок надання пільг на проїзд учнів і
студентів у місцевому пасажирському
транспорті і передбачати відповідні
видатки з місцевих бюджетів.

Вказані положення закону додатково
регламентовано п.2 Постанови КМУ від 5
квітня 1999 р. N 541, згідно якого на органи
виконавчої влади, зокрема, обласні
державні адміністрації, а не органи
місцевого самоврядування, покладено
обов'язок передбачати під час
формування проектів відповідних
бюджетів на наступні роки кошти на
витрати, пов'язані з наданням студентам
вищих навчальних закладів I - IV рівнів
акредитації та учням
професійно-технічних навчальних
закладів пільгового проїзду
пасажирським транспортом, а також
покладено обов'язок забезпечити
вирішення в установленому порядку всіх
питань, пов'язаних з наданням студентам
пільгового проїзду всіх студентів та
учнів професійно-технічних навчальних
закладів у міському транспорті.

Однак, при виконанні вищезазначених
нормативно - правових актів слід
враховувати положення Бюджетного
Кодексу України, який є законом,
прийнятий Верховною радою України
08.07.2010р., тобто пізніше ніж Закон
України „Про сприяння соціальному
становленню та розвитку молоді в
Україні" та Постанова КМУ від 5 квітня
1999 р. N 541, отже кодекс має вищу юридичну
силу.

В силу п.2 та п.3 ч.1 ст.82 Бюджетного
Кодексу України, видатки, які
визначаються функціями держави і
можуть бути передані на виконання
Автономній Республіці Крим та
місцевому самоврядуванню з метою
забезпечення найбільш ефективного їх
виконання на основі принципу
субсидіарності; видатки на реалізацію
прав та обов'язків Автономної
Республіки Крим та місцевого
самоврядування, які мають місцевий
характер і визначені законами України.

Таким чином, обов'язок з формування та
виплати видатків щодо відшкодування
вартості пільгового проїзду студентів
делеговано державою органам місцевого
самоврядування.

Статтею 91 Бюджетного Кодексу України
встановлено перелік видів видатків на
програми місцевого значення, які
здійснюються з місцевих бюджетів
відповідно до пункту 3 частини першої
статті 82 та частини другої статті 83
цього Кодексу.

Згідно з частиною 7 статті 64 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" такі видатки місцевих
бюджетів визначаються як видатки,
пов'язані з виконанням власних
повноважень місцевого самоврядування.
Вони фінансуються за рахунок доходів,
визначених статтею 69 цього Кодексу (ця
стаття визначає перелік доходів
місцевих бюджетів, що не враховуються
при визначенні обсягу міжбюджетних
трансфертів, тобто спрямовуються на
забезпечення виконання власних
повноважень органів самоврядування).

Тому, обсяг цих видатків не
враховується при визначенні обсягу
міжбюджетних трансфертів, що надаються
місцевим бюджетам з інших бюджетів.

До таких видатків віднесено
компенсаційні виплати за пільговий
проїзд окремих категорій громадян;
транспорт, дорожнє господарство:

Тобто, витрати місцевих бюджетів на
забезпечення пільгового проїзду
студентів не підлягають компенсації за
рахунок державного бюджету України.

В зв'язку з цим, суд критично оцінює
доводи Сумської міської ради відносно
того, що витрати на проїзд студентів
повинні передбачатись у Державному
бюджеті України і компенсуватись за
рахунок держави, оскільки такі доводи
суперечать ст.91 Бюджетного Кодексу
України.

Відповідно до принципу самостійності
бюджетів та частини другої статті 85
цього Кодексу, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, місцеві
державні адміністрації, виконавчі
органи відповідних місцевих рад,
сільські голови (якщо відповідні
виконавчі органи не створені згідно із
законом) зобов'язані забезпечити
здійснення видатків, визначених
пунктами 2 і 3 частини першої статті 82
цього Кодексу, з відповідних місцевих
бюджетів з додержанням розподілу цих
видатків між бюджетами, визначеного
статтями 88 - 91 цього Кодексу та законом
про Державний бюджет України.

Отже, саме на Виконавчий комітет
Сумської міської ради покладено
обов'язок зі складання проекту бюджету
Сумської міської ради (ст.28 Закону
України «Про місцеве самоврядування»)
та забезпечення здійснення видатків,
зокрема, на пільговий проїзд окремих
категорій громадян (ст.91 БК України).

Також, на підставі п.2 Постанови КМУ від
4 березня 2002 р. N 256 «Про затвердження
Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету», головні розпорядники коштів
місцевих бюджетів: ведуть
персоніфікований облік отримувачів
пільг за соціальною ознакою згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 січня 2003 р. N 117 "Про Єдиний
державний автоматизований реєстр осіб,
які мають право на пільги" (Офіційний
вісник України, 2003 р., N 5, ст. 177), житлових
субсидій населенню, допомоги сім'ям з
дітьми, малозабезпеченим сім'ям,
інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам
та тимчасової державної допомоги
дітям; здійснюють розрахунки з
постачальниками послуг на підставі
поданих ними щомісячних звітів щодо
послуг, наданих особам, які мають право
на відповідні пільги.

Такий обов'язок перевізника не
залежить від наявності в місцевому
бюджеті видатків на компенсацію
пільгового проїзду, повинен
виконуватись за рахунок власних
надходжень транспортних підприємств.

Положення Закону України «Про вищу
освіту», Постанови Кабінету Міністрів
України від 5 квітня 1999 р. N 541 знаходять
своє втілення в інших нормативно -
правових актах, які додатково
підкреслюють наявність у відповідача
обов'язку здійснювати перевезення всіх
пільгових категорій громадян та
студентів зокрема.

Так, статтею 4 Закону України «Про
міський електричний транспорт»
передбачено, що оплата транспортних
послуг проводиться безпосередньо
пасажирами та замовником. Право на
користування транспортними послугами
надає придбаний разовий квиток,
закомпостований абонементний талон,
проїзний квиток тривалого
користування, картка або посвідчення,
що дає право на пільговий проїзд згідно
із законодавством.

Перевізник не вправі відмовлятися від
пільгових перевезень, крім випадків,
передбачених законами.

Право на проїзд у трамваї, тролейбусі
надає придбаний разовий квиток,
закомпостований абонементний талон,
проїзний квиток тривалого
користування, картка або інше
посвідчення, що дає право на пільговий
проїзд згідно з чинним законодавством
(п.3.2 Правил користування трамваєм і
тролейбусом у містах України,
затверджених Наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 9 жовтня 2006 року N 329).

Законами України не передбачено
випадків відмови від перевезення
студентів у випадку відсутності
бюджетного фінансування. Комунальне
підприємство Сумської міської ради
«Електроавтотранс» є окремою від
Сумської міської ради юридичною
особою, самостійно планує власні
витрати та прибутки, тому зобов'язано
самостійно визначати джерела доходів,
за рахунок яких компенсуватимуться
витрати на пільговий проїзд студентів.

Вартість проїзду пільгових категорій
громадян враховується при формуванні
тарифу на проїзд, що передбачено п.4.1.
Порядку формування тарифів на послуги
міського електричного транспорту
(метрополітену), затвердженого Наказ
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 5 березня 2007 року N 191.

Також, відповідач не позбавлений
можливості вимагати такої компенсації
від Сумської міської ради чи її
виконавчого комітету в судовому
порядку.

Крім того, безквитковий проїзд
пасажира (несплата проїзду протягом
однієї або більше зупинок або
відсутність документа, що дає право на
пільговий проїзд) тягне за собою
адміністративну відповідальність
згідно із законодавством (п.33 Постанови
Кабінету Міністрів України від 23
грудня 2004 р. N 1735 «Про затвердження
Правил надання населенню послуг з
перевезень міським
електротранспортом»).

Однак, суду не надано відомостей про
притягнення позивачки до
адміністративної відповідальності, що
додатково підтверджує її право на
пільговий проїзд.

Контроль за наявністю документів, що
надають право пільгового проїзду
покладено на перевізника (п.п.3 п.14
Типового договору про організацію
надання транспортних послуг з
перевезень міським електричним
транспортом, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів від 14 листопада 2012
р. N 1045).

Законом не передбачено обов'язок
Сумської міської ради затверджувати
перелік пільгових категорій громадян,
оскільки наявність пільги прямо
встановлена законом.

Наявний в матеріалах справи перелік
громадян, які мають право
безкоштовного проїзду є лише додатком
до договору про компенсаційні виплати
за проїзд міським електротранспортом і
не є актом органу місцевого
самоврядування.

Зобов'язання не створює обов'язку для
третьої особи. У випадках, встановлених
договором, зобов'язання може
породжувати для третьої особи права
щодо боржника та (або) кредитора. (ст.511
ЦК України), тим більше скасовувати або
обмежувати визначені законом пільги на
проїзд.

Отже, договірні відносини Комунального
підприємства Сумської міської ради
«Електроавтотранс», Сумської міської
ради, Виконавчого комітету Сумської
міської ради не можуть обмежувати
права ОСОБА_1 на пільговий проїзд.

При вирішенні позовних вимог суд,
першочергово керується нормами
Конституції України та принципом
верховенства права.

В силу ст.3 Конституції України, права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

На підставі ст.53 Конституції України,
держава забезпечує доступність і
безоплатність дошкільної, повної
загальної середньої,
професійно-технічної, вищої освіти в
державних і комунальних навчальних
закладах; розвиток дошкільної, повної
загальної середньої, позашкільної,
професійно-технічної, вищої і
післядипломної освіти, різних форм
навчання; надання державних стипендій
та пільг учням і студентам.

Тому, суд вважає, що право студентів на
пільговий проїзд є складовою гарантії
права на вищу освіту, яке не може
обмежуватись також і суб'єктами
цивільних правовідносин.

Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй (ст.8 Основного Закону).

Тому, дії відповідача не можуть
суперечити вимогам Основного Закону.

Конституційний Суд України
неодноразово під різним кутом
розглядав питання пов'язані з приписом
частини третьої статті 22 Конституції
України: при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод, тобто
тих прав і свобод, які людина і
громадянин мали на підставі раніше
діючих законів, що не суперечили
Основному Закону України.

Поступово складалася і
удосконалювалася відповідна правова
позиція, за якою "звуження змісту прав і
свобод означає зменшення ознак,
змістовних характеристик можливостей
людини, які відображаються
відповідними правами та свободами,
тобто якісних характеристик права.
Звуження обсягу прав і свобод - це
зменшення кола суб'єктів, розміру
території, часу, розміру або кількості
благ чи будь-яких інших кількісно
вимірюваних показників використання
прав і свобод, тобто їх кількісної
характеристики" (Рішення
Конституційного Суду України від 11
жовтня 2005 року N 8-рп/2005 у справі щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень абзаців
третього, четвертого пункту 13 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та офіційного
тлумачення положення частини третьої
статті 11 Закону України "Про статус
суддів" (справа про рівень пенсії і
щомісячного довічного грошового
утримання).

У традиційному розумінні,
визначальними для розуміння поняття
«змісту прав людини» є умови і
засоби, які становлять можливості
людини, необхідні для задоволення
потреб її існування та розвитку

Згідно з ст.21 Конституції України, усі
люди є вільні і рівні у своїй гідності
та правах. Права і свободи людини є
невідчужуваними та непорушними.

Судом встановлено, що на території
Львівської та Житомирської областей
України забезпечено право пільгового
проїзду студентів та врегульовано дане
витання відомчими нормативними актами.

Отже, обмеження права ОСОБА_1 на
пільговий проїзд порушує
конституційний принцип рівності
громадян України перед законом.

Тому, позов підлягає задоволенню.
Одночасно, термін навчання позивачки
спливає 30 червня 2015 року, тому суд не
може задовольняти позов на
невизначений період, отже вимоги слід
задовольнити частково.

На підставі ст.88 ЦПК України, судові
витрати зі сплати судового збору слід
компенсувати на користь позивачки
пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.3, 12, 60, 72, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Зобов'язати Комунальне підприємство
Сумської міської ради
«Електроавтотранс» надавати ОСОБА_1 до
30 червня 2015 року послугу з її
перевезення міським
електротранспортом на визначених для
студентів денної форми навчання
пільгових умовах в розмірі половини
вартості проїзду.

В іншій частині в задоволенні позовних
вимог - відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з Комунального підприємства
Сумської міської ради
«Електроавтотранс» на користь ОСОБА_1
судові витрати зі сплати судового
збору в сумі 121,80грн.

Повний текст рішення буде складено
20.10.2014р. о 16.00.

Рішення суду може бути оскаржено до
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Зарічний районний суд м. Суми,
шляхом подачі в десятиденний строк з
дня проголошення рішення суду (для
осіб, що не були присутні при
проголошення рішення, в той же строк з
часу вручення копії рішення)
апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо скаргу не було
подано.

Суддя
Р.В. Міліціанов