Провадження №2/461/639/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
Галицький районний суд
м.Львова

в складі:
головуючого судді Государського А.В.

при
секретарі Скаб В.О.,

за участю: позивача
ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності,
посилаючись на те, що він проживав з
відповідачем однією сім'єю з 2003 року.
05.03.2005 року шлюб між ним та відповідачем
було зареєстровано Великосілківською
сільською радою. Зазначає, що до
реєстрації шлюбу, у 2003 році вони з
дружиною придбали квартиру АДРЕСА_1.
Просить суд визнати за ним право
власності на ? частину вказаної
квартири, оскільки вона була придбана
за час спільного проживання з
відповідачем.

В судовому засіданні позивач надав
пояснення, аналогічні викладеним у
позовній заяві. Просить позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні
заперечила проти задоволення позову
надавши пояснення про те, що у разі
задоволення позову в частині визнання
права власності на ? частину спірної
квартири, вона буде позбавлена
можливості проживати у ній разом з
дитиною, оскільки ОСОБА_1 чинить
насильство в сім'ї, що підтверджується
поданими у судовому засіданні
доказами.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.03.2005 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб,
зареєстрований Великосілківською
сільською радою Кам'янка-Бузького
району, Львівської області, актовий
запис №1, про що видано свідоцтво про
одруження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Відповідачеві на праві приватної
власності належать: квартира АДРЕСА_1,
набута на підставі договору
купівлі-продажу від 09.12.2003 року,
посвідчено державним нотаріусом
Першої львівської державної
нотаріальної контори Сулимою Н.Б.,
реєстровий номер 6-4906 (а.с.30).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5
повідомив про те, що вони разом з
позивачем працюють у Львівській
державній лісовпорядній експедиції.
Йому відомо про те, що ОСОБА_1
накопичував кошти та мав намір купити
квартиру на АДРЕСА_2. Крім того вказує
на те, що позивач добре відноситься до
свого сина ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні
надав пояснення про те, що при
оформлення договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, позивач особисто
давав йому кошти за її оплату.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка без шлюбу не є підставою
для виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу
шлюб є підставою для виникнення прав та
обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України
слід виходити з того, що вказана норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких,
що перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України, суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу в період, протягом якого було
придбано спірне майно.

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень позивача, такий не просить суд
встановити факт спільного проживання з
відповідачем однією сім'єю під час
купівлі спірної квартири а також
відсутнє будь-яке інше судове рішення
про встановлення такого факту.

Крім того позивач не просить визнати
квартиру об'єктом спільної сумісної
власності подружжя хоча для
обґрунтування свого позову керується
нормами Сімейного кодексу України.

Таким чином суд приходить до висновку,
що позивачем невірно обрано спосіб
захисту свого права на майно яке він
вважає спільною сумісною власність
осіб, які перебувають у фактичних
шлюбних відносинах на момент купівлі
спірної квартири.

З огляду на викладене, оцінюючи докази
у їх сукупності, суд приходить до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити, а вимоги позивача про
визнання за ним право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 є
передчасними.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 214, 215-218 ЦПК
України, ст.ст. 21, 36, 74 СК України, суд,

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
А.В. Государський