АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №679/977/14-ц
Провадження №22-ц/792/1589/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів
Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при
секретарі Дорощук О.М.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 про захист прав споживачів за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_1 на
рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 4 червня 2014
року,

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_1
звернулися до суду з позовом до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3) про захист прав
споживачів.

ОСОБА_2, ОСОБА_1 зазначили, що вони
уклали з відповідачем угоди №№ 91, 108 на
довгострокове зберігання
транспортного засобу на автостоянці по
АДРЕСА_1, за умовами яких ФОП ОСОБА_3
надав їм місця на автостоянці для
зберігання автомобілів, а вони, в свою
чергу, зобов'язалися своєчасно
оплачувати ці послуги. Сторони
належним чином виконували взяті на
себе зобов'язання, однак 28 квітня 2014
року відповідач розмістив оголошення
про припинення діяльності автостоянки.
З 9 травня 2014 року ФОП ОСОБА_3 припинив
надання послуг щодо зберігання
транспортних засобів, що призвело до
порушення прав позивачів. 20 травня 2014
року ОСОБА_1 перерахував на адресу
відповідача 150 грн. щомісячної плати за
користування автостоянкою та сплатив 5
грн. за послуги поштового зв'язку, однак
ФОП ОСОБА_3 відмовився від
виконання своїх обов'язків за
договором зберігання, чим завдав
позивачеві майнової шкоди.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2, ОСОБА_1
просили суд: визнати зобов'язання ФОП
ОСОБА_3 за угодами № 91 від 14 жовтня 2013
року і № 108 від 1 жовтня 2012 року про
довгострокове зберігання транспортних
засобів відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
автостоянці невиконаними; визнати дії
ФОП ОСОБА_3 щодо припинення ним
виконання обов'язків за вказаними
угодами протиправними; стягнути з ФОП
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 155
грн.

Рішенням Нетішинського міського
суду Хмельницької області від 4 червня
2014 року в позові відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3
витрати на правову допомогу в сумі по 475
грн. з кожного.

Суд керувався тим, що, звертаючись
до суду з позовом про визнання
зобов'язання невиконаним та визнання
дій суб'єкта підприємницької
діяльності щодо припинення ним
виконання зобов'язання за угодою
протиправними, позивачі обрали
неналежний спосіб захисту свого
цивільного права, а у справі відсутні
достатні докази про перерахування
коштів ОСОБА_1 на користь відповідача
та отримання останнім цих коштів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
ОСОБА_1 просять скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_3, які в
установленому законом порядку
оповіщені про час і місце судового
засідання, до суду не з'явилися. Від
ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшла
заява про розгляд справи за його
відсутності.

Заслухавши учасника процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що 1 жовтня 2012 року
ФОП ОСОБА_3 і ОСОБА_2 уклали угоду № 108 на
довгострокове зберігання
транспортного засобу на автостоянці,
за умовами якої відповідач надав
останньому місце на колективній
автостоянці по АДРЕСА_1, для зберігання
автомобіля Geely, 2012 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, та
зобов'язався забезпечити зберігання
вказаного транспортного засобу. В свою
чергу, ОСОБА_2 взяв на себе обов'язок
щомісячно вносити плату за
користування автостоянкою у розмірі 150
грн. ФОП ОСОБА_3 і ОСОБА_2 уклали цю угоду
на 1 рік та передбачили можливість її
пролонгації на той самий строк за
відсутності заяв сторін про припинення
або зміну договору.

14 жовтня 2013 року ФОП ОСОБА_3 і
ОСОБА_1 уклали аналогічну угоду № 91, за
якою відповідач надав останньому місце
на цій же автостоянці для зберігання
автомобіля Daewoo Lanos, 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2.

ФОП ОСОБА_3 вніс до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців відомості
про припинення підприємницької
діяльності, а 28 квітня 2014 року він
розмістив оголошення про припинення
діяльності автостоянки з 9 травня 2014
року у зв'язку зі зміною її власника.

За договором купівлі-продажу від
15 травня 2014 року, посвідченим приватним
нотаріусом Нетішинського міського
нотаріального округу Хмельницької
області ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_3 продав
ОСОБА_5 цілісний майновий комплекс
автомобільної стоянки по АДРЕСА_1.

Зазначені обставини визнані
сторонами та підтверджуються наявними
у справі письмовими доказами.

Згідно до ч. 1 ст. 936, ч. 1 ст. 977 ЦК
України за договором зберігання одна
сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути
її поклажодавцеві у схоронності. Якщо
зберігання автотранспортних засобів
здійснюється суб'єктом
підприємницької діяльності, такий
договір є публічним.

Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) заміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9)
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; 10) визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України
від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про
захист прав споживачів» (далі - Закон №
1023-ХІІ) споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх потреб мають
право на: 1) захист своїх прав державою;
2) належну якість продукції та
обслуговування; 3) безпеку продукції; 4)
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про продукцію, її
кількість, якість, асортимент, а також
про її виробника (виконавця, продавця);
5) відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок недоліків
продукції (дефекту в продукції),
відповідно до закону; 6) звернення до
суду та інших уповноважених державних
органів за захистом порушених прав; 7)
об'єднання в громадські організації
споживачів (об'єднання споживачів).
Споживачі також мають інші права,
встановлені законодавством про захист
прав споживачів.

У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 10
Закону № 1023-ХІІ споживач має право
відмовитися від договору про виконання
робіт (надання послуг) і вимагати
відшкодування збитків, якщо виконавець
своєчасно не приступив до виконання
зобов'язань за договором або виконує
роботу так повільно, що закінчити її у
визначений строк стає неможливим.

Якщо під час виконання робіт
(надання послуг) стане очевидним, що їх
не буде виконано з вини виконавця
згідно з умовами договору, споживач має
право призначити виконавцю
відповідний строк для усунення
недоліків, а в разі невиконання цієї
вимоги у визначений строк - розірвати
договір і вимагати відшкодування
збитків або доручити виправлення
недоліків третій особі за рахунок
виконавця.

У разі виявлення недоліків у
виконаній роботі (наданій послузі)
споживач має право на свій вибір
вимагати: 1) безоплатного усунення
недоліків у виконаній роботі (наданій
послузі) у розумний строк; 2)
відповідного зменшення ціни виконаної
роботи (наданої послуги); 3)
безоплатного виготовлення іншої речі з
такого ж матеріалу і такої ж якості чи
повторного виконання роботи; 4)
відшкодування завданих йому збитків з
усуненням недоліків виконаної роботи
(наданої послуги) своїми силами чи із
залученням третьої особи; 5) реалізації
інших прав, що передбачені чинним
законодавством на день укладення
відповідного договору.

За наявності у роботі (послузі)
істотних недоліків споживач має право
вимагати розірвання договору та
відшкодування збитків.

З матеріалів справи вбачається,
що ФОП ОСОБА_3 відчужив належну йому
автомобільну стояку по АДРЕСА_1, та
припинив надання послуг із зберігання
транспортних засобів. Відповідач
своєчасно повідомив осіб, які
користувалися автомобільною стоянкою,
про припинення своєї підприємницької
діяльності.

Позивачі заявили вимогу до ФОП
ОСОБА_3 про визнання зобов'язання
останнього за договорами про
довгострокове зберігання транспортних
засобів невиконаними та визнання цих
дій відповідача протиправними.

Фактично ОСОБА_2 і ОСОБА_1 просять
суд встановити обставини, які
випливають із спору сторін щодо
припинення ФОП ОСОБА_3 надання послуг
із зберігання транспортних засобів
позивачів на колективній автостоянці.

Такі вимоги не призводять до
поновлення порушених прав ОСОБА_2 і
ОСОБА_1

Отже, суд першої інстанції
правомірно виходив з того, що ці вимоги
позивачів не відповідають можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбачених законом, а тому
позов у цій частині не підлягає
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують даних висновків суду.

Твердження ОСОБА_1 про завдання
йому діями відповідача майнової шкоди
не відповідають дослідженим у суді
доказам.

Судом встановлено, що 20 травня 2014
року ОСОБА_1 перерахував на адресу
ОСОБА_3 поштовим переказом 150 грн. При
цьому ОСОБА_1 сплатив Українському
державному підприємству поштового
зв'язку «Укрпошта» послуги зв'язку в
розмірі 5 грн. Відповідач не одержав
указаного переказу, внаслідок чого 1
липня 2014 року підприємство зв'язку
повернуло грошові кошти ОСОБА_1

У ОСОБА_1 були відсутні підстави
для перерахування відповідачеві
грошових коштів поштовим переказом, а в
подальшому ці кошти були повернуті
ОСОБА_1

Таким чином, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що в цій
частині вимог позов ОСОБА_1 також є
безпідставним.

Посилання позивачів на помилкове
присудження з них на користь ФОП ОСОБА_3
судових витрат не ґрунтуються на
законі.

У відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.
79, ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать
витрати сторін на правову допомогу.
Витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Як визначено п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1 Закону
України від 2 червня 2011 року №
3460-VI «Про безоплатну правову допомогу»,
правова допомога - надання правових
послуг, спрямованих на забезпечення
реалізації прав і свобод людини і
громадянина, захисту цих прав і свобод,
їх відновлення у разі порушення;
правові послуги - надання правової
інформації, консультацій і роз'яснень з
правових питань; складення заяв, скарг,
процесуальних та інших документів
правового характеру; здійснення
представництва інтересів особи в
судах, інших державних органах, органах
місцевого самоврядування, перед іншими
особами; забезпечення захисту особи
від обвинувачення; надання особі
допомоги в забезпеченні доступу особи
до вторинної правової допомоги та
медіації.

Розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні (ст. 1 Закону України від 20
грудня 2011 року № 4191-VI «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах»).

Частиною 1 статті 88 ЦПК України
встановлено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

У даній справі правову допомогу
ФОП ОСОБА_3 надавав адвокат ОСОБА_6
за договором про надання правової
допомоги від 20 травня 2014 року (а.с. 13-16).

Адвокат ОСОБА_6 надав
відповідачеві правові послуги у виді
складання процесуальних документів
правового характеру та здійснення
представництва інтересів особи в суді
першої інстанції. На ці послуги він
витратив 3 години, на що вказує
розрахунок суми гонорару за надану
правову допомогу (а.с. 52).

За актом прийому-передачі наданої
правової допомоги від 3 червня 2014 року
(а.с. 53) ФОП ОСОБА_3 прийняв від адвоката
ОСОБА_6 правові послуги і згідно
прибуткових касових ордерів № 02/14 від 21
травня 2014 року та № 03/14 від 3
червня 2014 року (а.с. 54, 55) оплатив їх
останньому в сумі 950 грн.

Оскільки рішення ухвалено на
користь ФОП ОСОБА_3, то суд правомірно
присудив останньому з позивачів
понесені ним та документально
підтверджені витрати на правову
допомогу.

Не спростовують висновків суду й
інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Нетішинського міського
суду Хмельницької області від 4 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_7

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 24