У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Нагорняка В.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Центренерго» в особі відокремленого
структурного підрозділу Зміївської
теплової електричної станції про
стягнення середнього заробітку,
надання відпустки та стягнення
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Харківської області від 02 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що на
підставі рішення апеляційного суду
Харківської області від 07 листопада 2012
року наказом від 07 березня 2013 року №
142-к його поновлено на роботі на посаді
слюсаря з ремонту обладнання котельних
та пилозаготовельних цехів 5 розряду
Котельного цеху № 1 Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
в особі відокремленого структурного
підрозділу Зміївської теплової
електричної станції (далі - ПАТ
«Центренерго» в особі ВСП Зміївської
ТЕС) і 30 квітня 2013 року −? направлено в
Державну установу «Інститут медицини
праці АМН України» (далі - ДУ «Інститут
медицини праці АМН України»).

З 20 травня 2013 року ОСОБА_4 перебував у
відпустці, а

з 21 травня по 06 червня 2013 року - на
обстеженні у клініці інституту
медицини праці АМН України.

07 червня 2013 року позивач передав
табельщику цеху ОСОБА_8 оригінал
довідки від 05 червня 2013 року № 110 з ДУ
«Інститут медицини праці АМН України»,
однак, бухгалтер розрахункового
відділу ПАТ «Центренерго»
в особі ВСП Зміївської ТЕС
Мірошниченко Т.А. повідомила ОСОБА_4, що
вказана довідка не оплачується
підприємством, а у відділі кадрів
повідомили, що його відпустка не
продовжується.

Оскільки відповідачем не здійснено
нарахування та виплату ОСОБА_4
середнього заробітку за час його
перебування в ДУ «Інститут
медицини праці АМН України» за період 21
травня по 06 червня 2013 року,
просив стягнути з ПАТ «Центренерго» в
особі ВСП Зміївської ТЕС середній
заробіток за період з 21 травня по 06
червня 2013 року у розмірі 2672 грн;
зобов'язати відповідача надати йому
чотириденну відпустку; стягнути 2 тис.
грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від 18 квітня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Центренерго» на
користь ОСОБА_4 середній заробіток за
період проходження обстеження в ДУ
«Інститут медицини праці АМН України»
з 21 травня по 06 червня 2013 року у розмірі
2650 грн 13 коп. Зобов'язано
ПАТ «Центренерго» надати ОСОБА_4
чотириденну відпустку. В
іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішення Зміївського
районного суду Харківської області від
07 травня 2014 року вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 02 липня

2014 року рішення Зміївського районного
суду Харківської області

від 18 квітня 2014 року скасовано у
частині задоволення позову про
стягнення середнього заробітку та
надання відпустки, у цій частині позову
відмовлено. В іншій частині рішення
суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що на підставі
рішення апеляційного суду Харківської
області від 07 листопада 2012 року наказом
ПАТ «Центренерго» в особі ВСП
Зміївської ТЕС від 07 березня 2013 року №
142-к ОСОБА_4 поновлено на роботі
на посаді слюсаря з ремонту обладнання
котельних та пилозаготівельних цехів 5
розряду котельного цеху № 1 ПАТ
«Центренерго» в особі ВСП Зміївської
ТЕС.

Наказом від 12 березня 2013 року № 138
ОСОБА_7 направлено на позачерговий
медичний огляд для отримання медичного
висновку про можливість його роботи на
посаді слюсаря з ремонту обладнання
котельних та пилозаготівельних цехів 5
розряду котельного цеху № 1 ПАТ
«Центренерго» в особі ВСП Зміївської
ТЕС. При цьому позивачу встановлений
час проходження медичного огляду, а
саме протягом 10 днів, починаючи з 12
березня 2013 року (а.с. 33).

У подальшому цей термін продовжено до 04
квітня

2013 року, коли за результатами
позачергового медичного огляду був
виданий остаточний медичний висновок,
відповідно до якого позивач не може
працювати за професією слюсаря з
ремонту обладнання котельних та
пилозаготівельних цехів 5 розряду
котельного цеху № 1.

В той же час, не зважаючи на те, що
позачерговий медичний огляд був
закінчений та за його результатами 16
квітня 2013 року виданий офіційний
медичний висновок (а.с. 65), позивач, вже з
власної ініціативи, самостійно, без
належного повідомлення відповідача,
розпочав проходити додаткове медичне
обстеження з метою встановлення
професійного захворювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про охорону праці» роботодавець
зобов'язаний за свої кошти забезпечити
фінансування та організувати
проведення попереднього (під час
прийняття на роботу) і періодичних
(протягом трудової діяльності)
медичних оглядів працівників, зайнятих
на важких роботах, роботах із
шкідливими чи небезпечними умовами
праці або таких, де є потреба у
професійному доборі, щорічного
обов'язкового медичного огляду осіб
віком до 21 року.

Згідно зі ст. 123 КЗпП України за час
перебування в медичному закладі на
обстеженні за працівниками,
зобов'язаними проходити таке
обстеження, зберігається середній
заробіток за місцем роботи.

Однак збереження середнього заробітку
за працівником можливо тільки у тому
випадку, коли він перебував в медичному
закладі на обстеженні, яке був
зобов'язаний проходити, зокрема, на
підставі ст. 169 КЗпП України, як
працівник, зайнятий на важких роботах,
роботах із шкідливими чи небезпечними
умовами праці.

Тобто, власник (роботодавець) або
уповноважений ним орган зобов'язаний
за свої кошти організувати
(фінансувати) тільки проведення
попереднього (при прийнятті на роботу)
і періодичних медичних оглядів
працівників, зайнятих на важких
роботах, роботах із шкідливими чи
небезпечними умовами праці. Інші ж
медичні огляди (обстеження)
працівників, якщо вони проводяться не в
межах попереднього або періодичного
медичних оглядів, власник
(роботодавець) або уповноважений ним
орган не зобов'язаний організовувати
(фінансувати) за свої кошти.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України
«Про охорону праці» роботодавець
зобов'язаний забезпечити за свій
рахунок позачерговий медичний огляд
працівника тільки у тому випадку, якщо
від такого працівника надійшла
відповідна заява, у якої він вважає, що
погіршення його стану здоров'я
пов'язане з умовами праці. Якщо такої
заяви від працівника не надходило, то
роботодавець не зобов'язаний за свій
рахунок забезпечувати позачерговий
медичний огляд такого працівника. У
цьому випадку такий медичний огляд
здійснюється за власний рахунок
працівника.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив
ОСОБА_4 у позові про стягнення
середнього заробітку та надання
відпустки, оскільки позивачем було
порушено Порядок проведення медичних
оглядів працівників певних категорій,
затверджений наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 21 травня
2007 року № 246; обов'язок Зміївської ТЕС
щодо надання ОСОБА_4 невикористаної
частини відпустки у зв'язку з
перебуванням на медичному огляді не
може вважатися таким, що невиконаний,
оскільки впродовж 12 місяців після
закінчення робочого року, за який
надається відпустка, у Зміївської ТЕС є
законні підстави перенести щорічну
відпустку позивача і надати її у певний
строк (термін).

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 02 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Нагорняк В.А.,
Писана Т.О.