Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Новобудова» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної залиттям квартири, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 13 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 13
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Новобудова» (далі - ТОВ «Новобудова»)
про стягнення збитків. Позовні вимоги
обґрунтувала тим, що 18 квітня 2005 року в
результаті розриву кулькового крану на
стояку холодного водопостачання в
квартирі АДРЕСА_2 сталося залиття
квартири № АДРЕСА_1, що розташована
нижче в цьому ж будинку, власником якої
є позивач, в результаті чого їй було
завдано збитки в сумі 56000,17 грн.

11 грудня 2012 року ОСОБА_3 збільшила
розмір позовних вимог та просила
стягнути з відповідача матеріальні
збитки в сумі 104054 грн. та моральну шкоду
в сумі 5000 грн. Зазначила, що вартість
ремонтних робіт станом на 26 листопада
2012 року збільшилась у зв'язку зі
збільшенням цін на виконання вказаних
робіт. Оскільки відповідач відмовився
добровільно відшкодувати шкоду,
просила позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 13 грудня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Новобудова» на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 22 413
грн. 67 коп., моральну шкоду в сумі 1500 грн.
У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
13 березня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення з ТОВ «Новобудова» на
користь ОСОБА_3 22 413 грн. 67 коп.
матеріальної шкоди та ухвалено в цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні вказаних позовних вимог.
Змінено рішення суду першої інстанції
в частині розподілу судових витрат. В
решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та рішення апеляційного
суду, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та просить
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Частково скасовуючи рішення районного
суду й ухвалюючи в цій частині нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що факт вини
відповідача у залитті квартири
позивача встановлений, однак розмір
завданої внаслідок такого залиття
матеріальної шкоди в розмірі 22 413 грн. 67
коп. не підтверджений належними
доказами. Крім того, суд послався на
висновок судової будівельно-технічної
експертизи від 05 липня 2013 року, в якому
зазначено, що встановити вартість
матеріального збитку, завданого
власнику квартири АДРЕСА_1 внаслідок
залиття, що сталося 19 квітня 2005 року, за
даними візуально-інструментального
обстеження та за документальними
даними не вбачається можливим,
оскільки на час проведення обстеження
в квартирі відсутні пошкодження від
залиття, що свідчить про факт
проведення ремонтних робіт;
документальні дані, які б давали змогу
встановити вартість
ремонтно-відновлювальних робіт для
усунення наслідків залиття у вказаній
квартирі відсутні; договірну та
виконавчу документацію (акти виконаних
робіт) на проведення
ремонтно-відновлюваних робіт по
усуненню наслідків залиття не
отримано.

Проте із вказаним висновком
апеляційного суду погодитися не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є
власником квартири АДРЕСА_1. Житловий
комплекс по АДРЕСА_1
перебуває на балансі ТОВ «Новобудова».

В ніч з 18 на 19 квітня 2005 року в квартирі
АДРЕСА_2 стався розрив кулькового крану
на системі холодного водопостачання,
внаслідок чого були затоплені нижче
розташовані квартири № НОМЕР_1, НОМЕР_2,
НОМЕР_3, НОМЕР_4, АДРЕСА_1, про що 30 травня
2005 року складено відповідний акт
комісії у складі начальника БУ № 16
відкритого акціонерного товариства
«Хрещатикбуд», начальника відділу
експлуатації ТОВ «Новобудова», майстра
будинку, начальника дільниці БМУ-4 КСБ,
директора ТОВ «МЖК Груп», представника
компанії «Ферро».

Відповідно до складеного акту
внаслідок залиття в квартирі № АДРЕСА_1
необхідно було провести наступні
ремонті роботи: заміна паркетної
підлоги в двох житлових кімнатах,
заміна шпалер в двох кімнатах і кухні,
також були пошкоджені меблі на кухні,
дверні коробки, замокання килимів.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

За загальним правилом у деліктних
правовідносинах діє презумпція
завдавача шкоди, згідно з якою вина
відповідача презумується, якщо він не
доведе відсутності своєї вини. З огляду
на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

Судами вірно враховано, що відповідач
не надав належних та допустимих
доказів проведення технічного огляду
труб у вказаному будинку та інших
доказів, якими б спростовувалась його
вина у настанні розриву кулькового
крану на системі холодного
водопостачання. Крім того, факт
наявності вини ТОВ «Новобудова» у
настанні 19 квітня 2005 року аварійної
ситуації в системі холодного
водопостачання в квартирі № АДРЕСА_2 за
вказаною адресою встановлено рішенням
апеляційного суду м. Києва від 04
березня 2010 року, яке набрало законної
сили (а.с. 22 - 25).

За таких обставин суди дійшли
обґрунтованого висновку про наявність
правових підстав для покладення на
відповідача відповідальності за
заподіяну шкоду.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог статей 57 - 60
ЦПК України.

За правилами ст. 1192 ЦК України, з
урахуванням обставин справи, суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

З наведеного вбачається, що обов'язок
доказування наявності шкоди та її
розміру покладається на позивача.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3
зазначила, що вартість
відновлювального ремонту її квартири
становить 104054 грн., що підтвердила
локальним кошторисом № 2-1-1 складеним
приватним підприємством «НТ
Енерготехсервіс» станом на 26 листопада
2012 року (а.с. 61 - 66).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
вірно виходив із того, що вказаний вище
кошторис не може бути належним та
допустимим доказом, що підтверджує
розмір реальної вартості ремонтних
робіт у квартирі позивача на момент їх
виконання. Так, судом враховано
висновок судової будівельно-технічної
експертизи від 05 липня 2013 року, в якому
зазначено, що встановити вартість
матеріального збитку, завданого
власнику квартири АДРЕСА_1 не
вбачається можливим, оскільки на час
проведення обстеження відсутні
пошкодження від залиття і проведені
ремонтні роботи, а документальні дані,
які б давали змогу встановити вартість
ремонтно-відновлювальних робіт не були
надані експерту.

З урахуванням викладеного, оскільки
позивачем не надано доказів на
підтвердження вартості проведення
відновлювального ремонту, суд першої
інстанції обґрунтовано визначив
розмір матеріальної шкоди, завданої
внаслідок залиття на підставі
локального кошторису, складеного МПК
«Нива» на замовлення ОСОБА_3 станом на 27
квітня 2005 року, де вартість
відновлювальних ремонтних робіт
становила 22413,67 грн. (а.с. 93 - 94).

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог щодо відшкодування матеріальної
шкоди частково є вірним. Крім того,
місцевий суд виходячи із засад
розумності та справедливості
обґрунтовано визначив розмір
відшкодування моральної шкоди та
частково задовольнив вказані вимоги.

Відповідно до статті 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи, тому підстави для його зміни
або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
13 березня 2014 року скасувати, рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 13 грудня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.С. Висоцька

Судді:
М.К.
Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська