У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів: Завгородньої І.М., Горелкіної
Н.А., Іваненко Ю.Г., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
Дніпропетровської міської ради,
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради, треті
особи - Бабушкінська районна у м.
Дніпропетровську рада, виконавчий
комітет Бабушкінської районної у
м.Дніпропетровську ради, Управління
земельних ресурсів Держкомзему у
м.Дніпропетровську, комунальне
підприємство «Дніпропетровське бюро
технічної інвентаризації», приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання частково нечинним рішення,
визнання частково недійсним акту про
право власності на земельну ділянку, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_7, треті особи - Сьома
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, виконавчий комітет
Дніпропетровської міської ради,
комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» про
визнання недійсними свідоцтва про
право власності, свідоцтва про право на
спадщину, договору купівлі-продажу,
визнання недійсними державних
реєстрацій права власності за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 6 вересня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2007 року позивач за первісним
позовом звернулася до суду з позовом, в
якому зазначила, що 11 липня 2007 року
ОСОБА_5 звернувся з позовом до неї про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою.

З вказаного позову їй стало відомо про
те, що ОСОБА_5 на підставі рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради
№ 217/26 від 20 квітня 2005 року набув право
власності на земельну ділянку площею
0,0802 га, що розташована по АДРЕСА_1.

19 жовтня 2006 року на підставі договору
купівлі-продажу нею придбаний у ОСОБА_7
гараж літ. «Г», розташований по АДРЕСА_1.
Гараж є капітальною спорудою із
шлакоблочного матеріалу, загальною
площею 18,4 кв.м із погребом та оглядовою
ямою.

Вказаний об'єкт купівлі-продажу
належав продавцю на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_8, посвідченого 12 липня 2006
року нотаріусом Державної
нотаріальної контори
м. Дніпропетровська в реєстрі за №
2-3484 та зареєстрованого Комунальним
підприємством «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно, що підтверджено витягом про
реєстрацію № 11490453, виданим 9 серпня 2006
року за реєстраційним номером 14911294.

На підставі договору купівлі-продажу
від 29 грудня 1997 року домоволодіння
АДРЕСА_1 разом з присадибними
будівлями, у тому числі з гаражами літ
«Б» та «Г», відчуджено ОСОБА_5

Посилаючись на те, що спірний гараж «Г»
був помилково включений до договору
купівлі-продажу, ОСОБА_8 звертався до
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5
про визнання зазначеного договору
купівлі-продажу частково недійсним.

Ухвалою Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 5
липня 2000 року було затверджено мирову
угоду між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, за якою
договір купівлі-продажу домоволодіння
АДРЕСА_1 був визнаний недійсним в
частині продажу гаражу літ. «Г» з
причин його належності на праві
особистої власності ОСОБА_8

При оформленні державного акту про
право власності на земельну ділянку на
ім'я ОСОБА_5, зайнятої під
домоволодінням АДРЕСА_1 була допущена
помилка, в результаті якої до загальної
площі земельної ділянки вказаного
домоволодіння включена і земельна
ділянка зайнята під гаражем літ. «Г»,
яка є приватною власністю позивачки.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд
визнати частково недійсним рішення
Дніпропетровської міської ради № 217/26
від 20 квітня 2005 року у частині права
власності ОСОБА_5 на 18,4 кв.м. або 0,0184 га
земельної ділянки по АДРЕСА_1, зайнятої
під гаражем літ. «Г» та скасувати
рішення у цій частині, визнати частково
недійсним державний акт про право
власності ОСОБА_5 на земельну ділянку №
98 від 18 липня 2005 року, скасувавши
його у частині права власності ОСОБА_5
на земельну ділянку площею 18,4 кв.м або
0,0184 га, займану під гаражем літ. «Г».

ОСОБА_5, звернувся до суду з зустрічним
позовом про визнання правочинів
недійсними, посилаючись на те, що на
підставі Державного акту на право
користування землею від 26 листопада 1998
року, виданого на підставі рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від 16
липня 1998 року № 1335, право постійного
користування земельною ділянкою
площею 0,0802 га, яка розташована по
АДРЕСА_1, належить йому.

Пункт 84 додатка до рішення виконавчого
комітету міської ради від 16
липня 1998 року та державний акт на право
постійного користування землею від 26
листопада 1998 року на підставі рішення
Дніпропетровської міської ради № 217/16
від 20 квітня 2005 року визнані такими, що
втратили чинність з послідуючою
безоплатною передачею ОСОБА_5 у
власність вищезазначеної земельної
ділянки та з видачею йому державного
акту на право власності.

Просив визнати недійсним свідоцтво про
право власності від 11 жовтня 2000 року на
гараж літ. «Г», який знаходиться по
АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом
Бабушкінської районної ради м.
Дніпропетровська на ім'я ОСОБА_8;
визнати незаконною державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_8
на гараж літ. «Г», здійснену
комунальним підприємством
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» 29 травня 2006
року; визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину серії ВЕА № 141695
реєстр № 2-3484, видане Сьомою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 12 липня 2006 року
та визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 19 жовтня 2006 року,
посвідчений нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу ОСОБА_6, за яким ОСОБА_7 продала,
а ОСОБА_4 придбала гараж.

Уточнивши позовні вимоги, просив
визнати недійсним свідоцтво про право
власності від 11 жовтня 2000 року на гараж
літ. «Г», видане виконавчим комітетом
Бабушкінської районної ради м.
Дніпропетровська на ім'я ОСОБА_8;
визнати недійсною державну реєстрацію
права власності за ОСОБА_8 на гараж літ.
«Г»; визнати недійсною державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_7
на гараж літ. «Г», що знаходиться по
АДРЕСА_1; визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 19 жовтня 2006 року та
визнати недійсною державну реєстрацію
права власності за ОСОБА_4 на гараж літ.
«Г».

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від
6 вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 грудня
2013 року, первісний позов задоволено.

Визнано частково недійсним рішення
Дніпропетровської міської ради
№ 217/26 від 20.04.2005 року «Про передачу в
оренду та у приватну власність
земельних ділянок громадянам у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська» в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_5 земельної
ділянки площею 0,0184 га за адресою:
АДРЕСА_1, на якій розташований гараж
літ. «Г» площею 18,4 кв.м. та скасовано
рішення у цій частині.

Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯА №
347113, виданий Дніпропетровською міською
радою 18.07.2005 року на ім'я ОСОБА_5 визнано
недійсним в частині права власності
ОСОБА_5 на земельну ділянку площею
0, 0184 га за адресою : АДРЕСА_1, на якій
розташований гараж літ. «Г», площею 18,4
кв.м.

В задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалу апеляційного суду
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні первісного позову та
задоволення зустрічного позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Оскільки доводи касаційних скарг не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судами допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційні скарги.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 6
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 17
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня
Н.А. Горелкіна
Ю.Г. Іваненко