Справа № 296/4827/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
у складі:

головуючого судді -
Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового
засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши y відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ «ЕкономКомфорт» про визнання
договорів нікчемними та стягнення
безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ТОВ «ЕкономКомфорт» та просить визнати
нікчемними договори від 04.03.2014 року за
№ 02324/14 та № 02324, стягнути з відповідача
на свою користь 3 500 грн., які були
сплачені на виконання умов договорів.

В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що умови договорів є такими,
що не відповідають положенням Закону
України «Про захист прав споживача»,
оскільки мають істотний дисбаланс прав
та обов'язків сторін, а також
вбачається нечесна підприємницька
діяльність із застосуванням
пірамідальної схеми, а тому договори є
нікчемними, а сплачені позивачем кошти
на виконання таких договорів набуті
відповідачем безпідставно, а тому
підлягаю поверненню на підставі ст.1212
ЦК України.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали та просили позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином. В надісланих письмових
запереченнях від 04.07.14р. вказав на
необґрунтованість позову, оскільки
підприємницьку діяльність щодо
залучення коштів громадян для
придбання товарів у групах
здійснюється відповідно до чинного
законодавства та просив розглядати
справу без участі представника ТОВ
«ЕкономКомфорт» (а.с. 25-26).

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та
відповідачем 04.03.2014 року укладено
договір за №02324, за умовами якого
відповідач прийняв на себе
зобов'язання по наданню інформаційних,
консультаційних та роз'яснювальних
послуг з питань діяльності та
подальшої участі у програмі з
отримання відповідної суми у позику з
розстроченням платежу. Вартість
послуги становить 3500грн. (а.с. 7).

Згідно квитанції №22633.112.1 від 04.03.2014р.
позивач сплатив позивачу 3500грн. з
призначенням платежу - за надані
послуги згідно договору (а.с. 13).

Цього ж дня між позивачем та
відповідачем було укладено договір №
02324/14 згідно якого відповідач
зобов'язався від імені та за рахунок
позивача вчинити певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару
визначеного в додатку №1 до договору,
зокрема сформувати групу Учасників,
забезпечити їх адміністрування,
здійснити оплату товару та/або надати
учаснику відповідну суму у позику,
надати інші послуги у порядку та строки
передбачені договором та додатками до
нього (а.с. 6).

Згідно додатку №1 до договору № 02324/14
від 04.03.2014р., позивач, як учасник
програми, мав намір отримати в позику 100
тис. грн. на поточні потреби.

З умов договору № 02324/14 від 04.03.2014р. та
умов програми "Економкомфорт" (додаток
№2) вбачається, що наслідком виконання
його умов є отримання позики (товару).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 15 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК
України.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживача», нечесна
підприємницька практика
забороняється.

Нечесна підприємницька практика
включає: вчинення дій, що
кваліфікуються законодавством як
прояв недобросовісної конкуренції;
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Згідно п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживача» забороняється
як такі, що вводять в оману утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції.

Таким чином, Закон України «Про захист
прав споживача» дає підстави для
висновку, що поняття "пірамідальна
схема" у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Отже, для кваліфікації "пірамідальної
схеми" необхідна наявність усіх
зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
"пірамідальної", тобто такої, що порушує
норми чинного законодавства України.

Вказана правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
11.09.2013р. у справі №6-40цс13, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
всіх судів України.

Законом України від 02.06.2011р. №3462 "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг (набрав чинності з 9
січня 2012 року) внесено зміни до ч.1 ст. 4
Закону України "Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг" та доповнено її п.11-1, яким до
фінансових послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Як вказувалося вище, в обґрунтування
вимог про визнання договорів
нікчемними, позивачем вказано на
наявність пірамідальних схем при
наданні послуг, що відноситься до
прояву нечесної підприємницької
діяльності, зокрема омани споживача.

Однак, як зазначалося, з п.7 ч. 3 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживача» вбачається, що ознакою
пірамідальних схем є випадки, коли
споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, при цьому продаж або
споживання продукції (отримання
послуги) не відбувається.

Умовами програми «Економкомфорт», що є
додатком до укладених договорів,
встановлено зрозумілі положення з
приводу вартості товару, порядку
розрахунків, процедури отримання
товару. Зокрема пунктом 4.1. визначено,
що до п'ятнадцятого числа кожного
місяця і до кінця строку дії договору
учасник зобов'язується сплачувати
основний платіж. Згідно п.п. 5.1, 5.2.
адміністратор після сформування групи
учасників проводить розподіл свідоцтв
(документ, що забезпечує надання
відповідної суми кредиту) не рідше, ніж
один раз на два місяці. Про дату
проведення розподілу свідоцтва
адміністратор повідомляє учасника або
у письмовій формі, або шляхом отримання
учасником інформації про дату
розподілу свідоцтв в будь-якому
консультаційному центрі
адміністратора (відповідача).

Отже, оскільки споживачем фактично
здійснюється оплата товару частинами,
в подальшому особа отримує право на
такий товар (право на отримання позики
через розподіл свідоцтва), в укладених
угодах ознаки пірамідальних схем
відсутні.

Крім того, вказуючи на невідповідність
укладених договорів вимогам Закону
України «Про захист прав споживача», що
на думку позивача, вказує на їх
нікчемність, останній просить визнати
договори нікчемними, при цьому в позові
вказує, що нікчемний правочин є
недійсним через невідповідність його
вимогам закону та не потребує визнання
його таким судом.

Тому, суд вважає, що обраний позивачем
спосіб захисту цивільного права не
відповідає вимогам ст.ст. 215, 216 ЦК
України, що є також підставою для
відмови в позові.

Щодо вимог про стягнення 3500грн., то вони
не підлягають задоволенню з тих
підстав, що згідно вимог п. 1.1. та п. 2.1.
договору №02324 вказані кошти є оплатою
послуг з питань діяльності та
подальшої участі замовника (позивача) у
програмі, при цьому, згідно п. 5.5
договору, сума сплачених коштів
підлягає поверненню впродовж 60
банківських днів у разі розірвання
договору впродовж п'яти календарних
днів з дня його укладання. Однак,
позивачем було подано заяву про
розірвання договору лише 01.04.2014р., тобто
з пропуском п'ятиденного строку.

В даному разі, виходячи з п.п.9.1, 9.2
додатку №2 до договору, сплачені кошти
у разі розірвання договору підлягають
поверненню протягом 60 календарних днів
від дня закриття групи, до якої
належить учасник.

Крім того, згідно ст. 1212 ЦК України,
положення цієї глави застосовується до
вимог про повернення виконаного за
недійсним правочином.

Оскільки договори не були визнанні
недійсними, при цьому позивач та
відповідач визнали, що договори є
розірваними, підстави для застосування
ст. 1212 ЦК України відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 -
215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ
«ЕкономКомфорт» про визнання
договорів нікчемними та стягнення
безпідставно набутих коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м.Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні при оголошенні рішення суду,
протягом того ж строку з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О. Й. Адамович