Суддя Маслов М. І.
Провадження № 2/644/219/14
Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2014 р. Орджонікідзевський районний
суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Маслова М.І.

при секретарі - Шпиця Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного
нотаріуса ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору комісії, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
звернулися до суду з позовом про
визнання недійсним договір комісії від
01.12.2008 року, укладеного між ними та
ОСОБА_3 і зареєстрованого приватним
нотаріусом ОСОБА_4, а також про
визнання недійсним договір купівлі -
продажу квартири від 10.06.2009 року,
укладений ОСОБА_3 з ОСОБА_5.

20.01.2014р., позивачі уточнили свої
позовні вимоги, відмовившись від
вимоги про визнання недійсним договір
купівлі - продажу квартири від 10.06.2009
року.

Як позивачі пояснили, 01.12.2008 року,
вони уклали договір позики з ОСОБА_6 на
загальну суму двадцять чотири тисячі
двісті доларів США. Одночасно, для
забезпечення договору позики від
01.12.2008 року, ними був підписаний і
договір іпотеки, згідно якого вони
передали ОСОБА_6 право іпотеки на їх
спільну квартиру АДРЕСА_1. Обидва
вищевказаних договори були
зареєстровані приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4.

Вже після того, як вони прийшли
додому, в інших примірниках договорів
знайшли і договір комісії від 01.12.2008
року.

Як вони пояснили, приватний
нотаріус ОСОБА_4, 01.12.2008 року, при
ознайомленні їх з чернетками
договорів, які вони повинні були
підписати, скрила від них договір
комісії, та ніяких дій, щодо роз'яснення
його змісту, не дала. При підписанні
договорів позики та іпотеки, позивачі
ставили підписи там, де їм вказувала
нотаріус ОСОБА_4 Пояснюючи свої дії,
вони вказали про те, що не мають
юридичної освіти і вимушені були
довіритися фахівцю.

Наступного дня, після виявлення
договору комісії, ОСОБА_1 звернулася до
ОСОБА_6 для з'ясування питань,
пов'язаних з укладанням договору
комісії без їх відому, але він її умовив
не хвилювалися: це лише прийнята
практика та вказав, що у них з ним
особисті відношення.

Також вони вказали про те, що
ніколи не знали та не відали ОСОБА_3 і не
отримували нічого від нього.

10.06.2009 року, ОСОБА_3, без
повідомлення позивачів уклав договір
купівлі - продажу їхньої квартири з
ОСОБА_5 Коштами отриманими від продажу
квартири ОСОБА_3 розпорядився на свій
розсуд.

У квітні 2010 року ОСОБА_5 звернулася
до Орджонікідзевського районного суду
м.Харкова з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про усунення перешкоди їй в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
виселення їх з квартири.

Під час розгляду в суді
вищевказаної справи за позовом ОСОБА_5
(провадження зупинялось - ухвала суду
від 18.03.2011 року), в лютому 2011 року
позивачі звернулися до
Орджонікідзевського районного суду
м.Харкова з позовною заявою про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу їхньої квартири від 10.06.2009
року, укладеного ОСОБА_3 з ОСОБА_5

Саме під час розгляду в суді цього
зустрічного позову, позивачі наводили
доводи про укладання, шляхом їх обману,
договору комісії від 01.12.2008 року з
ОСОБА_3, який на підставі зазначеного
договору комісії від їх імені уклав
договір купівлі - продажу їхньої
квартири з ОСОБА_5 Але, у зв'язку з
відсутністю необхідних юридичних
знань, Позивачі помилково не заявили
позовну вимогу про визнання недійсним
договору комісії від 01.12.2008 року. З
причини того, що договір комісії від
01.12.2008 року не був предметом позову,
питання законності укладання договору
комісії своєчасно не було розглянуто в
суді. Як результат цього,
Орджонікідзевським районним судом
м.Харкова від 06.03.2012 року було ухвалено
рішення по справі №2029/2-266/11 про відмову
в задоволенні Позивачам: ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в їх позовних вимогах. А ухвалою
судової колегії судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області вищевказане
рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Харкова від 06.03.2012 року було
залишено без змін.

19.04.2013 року, Орджонікідзевським
районним судом м.Харкова було ухвалено
заочне рішення суду по справі: 2- 142/11 (н
/п 2/644/285/13) щодо усунення перешкоди в
здійсненні ОСОБА_5 права власності на
квартиру АДРЕСА_1 та виселення гр-н
ОСОБА_1, ОСОБА_2 з вищевказаної квартири
без надання їм іншого житлового
приміщення.

Для усунення раніш допущеної
помилки 30.01.2013 року, ОСОБА_1 зверталася
до Київського районного суду з позовом
про визнання недійсними договорів
комісії та купівлі-продажу (за місцем
реєстрації відповідачів).

Ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 19.10.2013 р. було
скасовано ухвалу Київського районного
суду від 12.04.2013 року про відкриття
справи у зв'язку з тим, що: «позови, що
виникають з приводу нерухомого майна,
пред'являються за місцем знаходження
майна або основної його частки.»
Приймаючи до уваги вищевказане, у
грудні 2013 року Позивачі звернулися до
Орджонікідзевського районного суду
м.Харкова про визнання недійсним
договір комісії від 01.12.2008 року.

Позивачі вважають, що договір
комісії від 01.12.2008 року був укладений
під впливом обману, оскільки вони мали
намір тільки отримати кошти в якості
позики і ніякого наміру на продаж
вищевказаної квартири, тобто наміру на
укладання договору комісії з невідомим
їм ОСОБА_3, вони не мали. При цьому
заволодіння квартирою відбулося в
порушення Закону України «Про
іпотеку». Вони вважають, що дії
відповідачів були спрямовані на
заволодіння їх квартирою, присвоєння
отриманих від продажу квартири коштів
та позбавлення їх прав власності на
квартиру. У зв'язку з чим позивачі
просили суд визнати недійсним договір
купівлі - продажу квартири від 10.06.2009
року.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 повністю
підтримав заявлену позовну вимогу і
надалі судові аналогічні пояснення.
Обгрунтовуючі свої позовні вимоги
позивачі посилаються на письмові
докази відсутності у позивачів
намагань укладання договору комісії
01.12.2008р., а саме: на договори позики та
іпотеки від 01.12.2008 року. На суперечність
укладених одночасно договорів комісії
та іпотеки, а також на докази наявності
прямого умислу в діях відповідачів по
укладанню договору комісії у супереч
інтересів позивачів з подальшою
пропажею квартири та привласненням
коштів від її продажі.

Відповідач: приватний нотаріус
ОСОБА_4 на судові засідання не
з'являлася, письмові заперечення на
позов не надавала, неодноразово
викликалася в судове засідання шляхом
направлення,відповідно до вимог ст.74
ЦПК України, на її адресу судових
повісток.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані повідомляти суд про
причини неявки у судове засідання. У
разі неповідомлення суду про причини
неявки вважається, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, не
з'явилися в судове засідання без
поважних причин. Неявка сторін або
інших осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце слухання справи, не перешкоджає
розглядові справи.

З урахуванням вимог Закону щодо
дотримання розумових строків розгляду
справи судом та належного повідомлення
учасників процесу про слухання справи,
суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутністю приватного
нотаріуса ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_3 відбуває
покарання за скоєння злочину.
Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 подав
судові письмові заперечення проти
позову, в яких зазначив, що позов не
містить посилання на будь-які докази,
які підтверджують викладені в позові
обставини. Крім того, він вважає, що
доводи позивачів раніше вже були
розглянуті Орджонікідзевським
районним судом в рішенні від 06.04.2012 року
по цивільні справі 2029/2-266/11 за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору купівлі - продажу
квартири від 10.06.2009 року, укладеного
ОСОБА_3 з ОСОБА_5, а також судом
апеляційної інстанції в ухвалі від
30.08.2012 року по цій справі. Вказаними
судами було ухвалено рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
позивачам.

Під час розгляду справи в суді,
представник відповідача - ОСОБА_8, на
питання про обставини укладання
договору комісії від 01.12.2008 року; про
направлення позивачам звіту та про те,
куди дівалися кошти отримані ОСОБА_3
від продажу квартири, відповісти не
зміг.

07.05.2014 року, представник
відповідача - ОСОБА_8, заявив в суді про
застосування до позову строку позовної
давності. У зв'язку з тим, що договір
комісії було укладено 01.12.2008 року і
строк позовної давності вже минув.

Одночасно представник позивача -
ОСОБА_7 заявив про звернення до суду з
заявою про поновлення строку позовної
давності у зв'язку з тим, що питання
законності укладання договору комісії
від 01.12.2008 року розглядається в судах
різних рівнів з лютого 2011 року по цей
час. Крім того, позивачі вказали, що про
порушення своїх прав тільки після
продажу ОСОБА_3 їхньої квартири, тобто
в кінці червня 2009 року.

16.05.2014 року, представники позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_8 звернулися до суду з заявами про
прийняття рішення судом на підставі
наданих ними доказів, без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін
по справі та їх представників,
перевіривши матеріали справи, вважає
можливим поновити строк позовної
давності та задовольнити позовні
вимоги виходячи з наступного:

16.05.2014 року, суд ухвалив рішення по
задоволенню заяви позивачів про
поновлення строку позовної давності
приймаючи до уваги те, що строк
позовної давності був пропущений з
поважних причин.

Відповідно до ч.5 статті 267 ЦК
України, якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Слід зазначити, що до 20.12.2011 року
(тобто до прийняття Закону України №
4176-VI), до вимог про визнання недійсним
правочину, вчиненого під впливом
насильства або обману, спеціальний
строк позовної давності
встановлювався давністю 5 років (ч.3
ст.258 ЦК України), а з прийняттям змін до
ст.258 ЦК України становить 3 роки

Відповідно до вимог ч.1 статті 261
ЦК України, перебіг позовної давності
за цією цивільною справою починається
з часу, коли позивачі дізналися про
порушення своїх прав, а саме: про продаж
ОСОБА_3 від їхнього імені квартири
ОСОБА_5, тобто кінець червня 2009 року.

Як встановлено в суді, в лютому 2011
року позивачі звернулися до
Орджонікідзевського районного суду
м.Харкова з позовною заявою про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу їхньої квартири від 10.06.2009
року укладеного ОСОБА_3 з ОСОБА_5, в
якій вони наводили доводи про
незаконність укладання договору
комісії від 01.12.2008 року з ОСОБА_3

Після роз'яснення апеляційним
судом Харківської області (ухвала суду
від 30.08.2012 року) помилки позивачів в
предметі позову, 30.01.2013 року, ОСОБА_1
зверталася до Київського районного
суду з позовом до ОСОБА_3 та приватного
нотаріуса ОСОБА_4 про визнання
недійсними договорів комісії та
купівлі-продажу (по місцем реєстрації
відповідачів).

А у грудні 2013 року позивачі
звернулися до Орджонікідзевського
районного суду м.Харкова про визнання
недійсним договір комісії від 01.12.2008
року (за місцем знаходження майна).

Таким чином, з лютого 2011 року по
цей час, питання визнання недійсним
договору комісії від 01.12.2008 р.
розглядалося в судах першої та
апеляційної інстанції Харківської
області, але у зв'язку з помилкою
позивачів в предметі позову та
підсудності суду, це питання так і
залишилося не розглянутим судами по
суті.

Також, судом було встановлено, що
01.12.2008 року, Позивачами: ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з ОСОБА_6 були укладені договори
позики та іпотеки. Одночасно з ними
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
був зареєстрований і договір комісії.
Вищевказане підтверджується
представленими суду письмовими
договорами позики та іпотеки, з
штампами про нотаріальну реєстрацію
цих договорів нотаріусом ОСОБА_4

Зміст ст.1 Договорів позики
свідчать про, що позивачі: ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 отримали від ОСОБА_6 в якості
позики кошти в розмірі двадцять чотири
тисячі двісті доларів США. Статті 1 та 2
договору іпотеки від 01.12.2014р. вказують,
що для забезпечення виконання
зобов'язання, що виникли у ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 за договором позики, вони
передають в іпотеку іпотекодержателю:
ОСОБА_6 їх спільну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1 договору
комісії від 01.12.2008 року, позивачі
доручали Відповідачу ОСОБА_3: «вчинити
правочини в інтересах КОМІТЕНТІВ, та за
їх рахунок, але від свого імені,
створюючи для КОМІТЕНТІВ певні
юридичні наслідки (виникнення, зміну
або припинення прав та обов'язків), - а
саме здійснює продаж двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,2
кв.м., житловою площею 30,6 кв.м.»

Вищевказані договори позики та
іпотеки свідчать про те, що позивачі:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 01.12.2008 року, мали
намір отримати кошти в якості позики та
про протиріччя мети правочинів по
укладанню договорів іпотеки та
комісії.

Крім того, про відсутність
реальних дій позивачів по виконанню
своїх обов'язків по договору комісії
свідчить факт не виконання ними вимог
ст.ст.3 та 5 договору комісії.

Так, в п.3 Договору комісії
зазначено, що «КОМІТЕНТИ стверджують,
що МАЙНО ними не зайняте, та вони
зобов'язуються не займати це МАЙНО, а
також не допускати вселення чи
реєстрацію до цього МАЙНА інших осіб
до закінчення терміну дії цього
договору.»

З 1995 року до лютого 2014 року (коли
вони були примусово виселені з
квартири), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали
в квартирі, яка була предметом договору
комісії.

Таким чином, вищевказані договори
позики та іпотеки від 01.12.2014р. свідчать
про те, що позивачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на час укладання договору комісії мали
намір тільки на отримання коштів в
якості позики, тобто мала місце помилка
щодо обставин, які мають істотне
значення, а саме: щодо природи
укладеного сторонами правочину.

Слід зазначити, що ч.1 ст.229 ЦК
України передбачає: «якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним.

Істотне значення має помилка
щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.»

Враховуючи, що договір комісії від
01.12.2014 року було укладено внаслідок
помилки щодо природи правочину, тобто
внаслідок обставин, які мають істотне
значення, суд приходить до висновку, що
даний договір має бути визнаний
недійсним.

Позивачі наполягають на те, що ще
при підписанні договору комісії 01.12.2008
року, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 мали прямий
умисел на продаж їх спільної квартири
в супереч їх інтересів та всупереч
вимог Закону України «Про іпотеку».

Частина 1 ст.230 ЦК України вказує,
що «якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.»

Відповідно до п.20 постанов
Пленуму Верховного суду України №9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»: «Правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину…»

В якості доказів своїх стверджень
вони посилаються на договори позики,
іпотеки та комісії від 01.12.2008 року, які
одночасно були зареєстровані
приватним нотаріусом ОСОБА_4 А саме на
те, що 01.12.2008 року при укладанні
договорів позики та іпотеки
відповідач: ОСОБА_3 планував продаж
їхньої квартири, в обхід договору
іпотеки, з подальшим привласненням
коштів отриманих від продажу квартири.
Про реалізацію його наміру свідчать і
наступні дії ОСОБА_3 по розпорядженню
ними коштами отриманими від продажу
квартири.

Так, ст.1 договору комісії та ч.1
ст.1014 ЦК України передбачають, що:
«Комісіонер зобов'язаний вчиняти
правочини на умовах, найбільш
вигідних для комітента, і відповідно
до його вказівок. Якщо у договорі
комісії таких вказівок немає,
комісіонер зобов'язаний вчиняти
правочини відповідно до звичаїв
ділового обороту або вимог, що звичайно
ставляться.»

Частина 1 ст.1022 ЦК України вказує
про те, що «після вчинення правочину
за дорученням комітента комісіонер
повинен надати комітентові звіт і
передати йому все одержане за
договором комісії.»

Як вказано вище, представник
відповідача - ОСОБА_8, на питання про
обставини укладання договору комісії
від 01.12.2008 року; про направлення
позивачам звіту та про те, куди
дівалися кошти отримані ОСОБА_3 від
продажу квартири, відповісти не зміг.

Відповідно до витягу з
кримінальної справи №0000084, за
заявою позивачів слідчими органами ГУ
МВС України в Харківській області
проводиться розслідування
кримінальної справи, порушеної за
ознаками ч.3 ст.190 КК України. 10.06.2009
року, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, шляхом
обману, заволоділи АДРЕСА_1.

Враховуючи факт порушення
кримінальної справи №0000084 за
фактом заволодіння квартирою
позивачів шляхом обману гр-ми ОСОБА_6,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, суд вважає, що факт
наявності в діях відповідачів прямого
умислу повинно бути встановлено під
час розслідування вищевказаної
кримінальної справи.

Керуючись ст..ст. 3,10.11,15,30, 118-120, 213
ЦПК України, ст..ст. 229, 230, 258, 260, 261, 267, 1014,
1022 ЦК України, суд-

В И Р
І Ш И В:

Визнати поважними причини та поновити
пропущений строк звернення до суду з
позовом про визнання недійсним
договору комісії від 01.12.2008 р. ОСОБА_1,
ОСОБА_2.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Приватного нотаріуса ОСОБА_4
про визнання недійсним договору
комісії від 01.12.2008 р. - задовольнити

Визнати недійсним договір
комісії укладений 01.12.2008 року між
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за р.№4215.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-дений строк з дня проголошення
рішення.

Суддя:
М.І. Маслов