Провадження 2/0202/306/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 травня 2014 року
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська

в складі: головуючої судді: Слюсар Л.П.

при секретарі : Фісун К.П.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 про позбавлення
права користування житловим
приміщенням, зустрічною позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа Шоста дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2
про позбавлення права користування
житловим приміщенням. Ухвалою суду від
03 березня 2014 року в якості третьої
особи, як не заявляє самостійні вимоги
на стороні позивача було залучено
ОСОБА_3. В обґрунтування позовних
вимог позивач в позовній заяві
посилався на те, що він, ОСОБА_1 є
власником житлового будинку АДРЕСА_1, в
якому він проживає та зареєстрований.
Разом з ним в будинку зареєстровані:
дружина ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та дочка
дружини ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2). Із
Відповідачем він не перебуває у
родинних відносинах. Вже понад 6 років
Відповідач не проживає у будинку разом
із своєю матір'ю. За весь час реєстрації
у будинку, Відповідач проживала тільки
приблизно 3-4 місяці взимку 2006-2007 року. У
Відповідача своє сімейне життя,
стосунків із його родиною взагалі не
підтримує. Фактична адреса перебування
Відповідача йому не відома. Комунальні
служби, що надають послуги по утриманню
будинку АДРЕСА_1, у своїх розрахунках
(квитанціях) вказують кількість
мешканців - 3 особи та нараховують по
своїм тарифам відповідні розміри
грошових коштів, які він має
сплачувати. Однак, він не бажає
оплачувати комунальні платежі за
Відповідача, оскільки вона не проживає
в його будинку. Він має скрутне
матеріальне становище. Наявність
реєстрації Відповідача в його будинку,
ускладнює його фінансове становище,
оскільки він змушений сплачувати
додаткові комунальні платежі за
Відповідача, коли остання не
користується та не проживає в будинку
вже понад шість років.

Просив суд: визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право на користування
будинком АДРЕСА_1 та покласти судові
витрати на відповідача.

Відповідач позовні вимоги не визнала
та подала зустрічну позовну заяву до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа
Шоста дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання
договору недійсним. В обґрунтування
своїх вимог посилаючись на те, що
10.07.2001р. був укладений договір купівлі
продажу, відповідно до якого ОСОБА_3,
яка діяла на підставі доручення ОСОБА_4,
продала ОСОБА_1 житловий будинок, який
розташований за адресою АДРЕСА_1.
Вказаний договір 10.07.2001р. нотаріально
посвідчений державним нотаріусом
Шостої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори та зареєстровано
в реєстрі за №2-2715. Чинним на момент
укладання вказаного договору нормами
Цивільного кодексу Української РСР
встановлено, що договір
купівлі-продажу житлового будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів (ст.ст.227 Цивільного кодексу
Української РСР). Як свідчать фактичні
обставини, договір купівлі-продажу від
10.07.2001р. не містить відомостей щодо його
реєстрації в органах місцевого
самоврядування, що у відповідності до
вимог ст.227 Цивільного кодексу
Української РСР є обов'язковим. На
момент укладання договору
купівлі-продажу від 10.07.2001р. ОСОБА_3
перебувала у шлюбі з ОСОБА_1, то, у
відповідності до ст.22 КпШС України,
набуте її чоловіком майно мало
належати їй самій на праві спільної
сумісної власності. В силу
встановленої ч.3. ст.62 Цивільного
кодексу Української РСР заборони
укладати угоди у відношенні себе
особисто, ОСОБА_3 не мала законного
права укладати даний правочин на
користь свого чоловіка - ОСОБА_1

Враховуючи, що право продажу майна
належить його власнику (ст.225 ЦК УРСР),
представництво сторін здійснюється на
підставі довіреності (ч.1.ст.62 ЦК УРСР),
представник не може укладати угоди у
відношенні себе особисто (ч.3.ст.62 ЦК
УРСР), то договір купівлі-продажу від
10.07.2001р., підписаний ОСОБА_3, не
відповідає вимогам закону, та на
підставі ст.48 Цивільного кодексу
Української РСР має бути визнаний
недійсним. Просила суд: визнати
недійсним договір купівлі продажу
укладений від 10.07.2001 р. між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4, від імені якої на підставі
доручення діяла ОСОБА_3 та судові
витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача за основним позовом та
відповідача за зустрічним позовом
підтримав позовні вимоги та просив суд
їх задовольнити, в задоволені
зустрічної позовної заяви просив суд
відмовити, оскільки позовні вимоги за
зустрічним позовом не ґрунтуються на
законі та є безпідставними. Вказав, що
оскільки ОСОБА_2 не є стороною
купівлі-продажу та не є
заінтересованою особою права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням договору купівлі-продажу то
вона є неналежним позивачем по справі.

Представник відповідача за основним
позовом та позивача за зустрічним
позовом в судове засідання з`явився
позовні вимоги не визнав та просив суд
задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Третя особа за основним позовом та
відповідачка за зустрічним позовом
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася.
Про час і місце слухання справи
повідомлялась належним чином. Про
причину неявки суд не повідомила.

Відповідачка за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явилася. Про час і місце слухання
справи повідомлялась належним чином.
Про причину неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи Шоста
дніпропетровська державна
нотаріальна контора у судове засідання
не з`явився. Про час і місце слухання
справи повідомлялись належним чином.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги за
основним позовом не підлягають
задоволенню, позовні вимоги за
зустрічним позовом не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
договору купівлі-продажу житлового
будинку від 10 липня 2001 року,
посвідченого державним нотаріусом
Шостої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Черненко І.,
зареєстрованого в реєстрі за № 2-2715,
ОСОБА_3, що діяла на дорученням,
посвідченим Шостою дніпропетровською
ДНК 06.04.2001 року за реєстром №5-74 від
імені ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 купив
житловий будинок з господарчими
будівлями, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 ( а.с.9,10)

Право власності ОСОБА_1 зареєстровано
в КП ДМБТІ, що підтверджується копією
технічного паспорту на домоволодіння
(а.с. 46-52).

Згідно до копії домової книги ( а.с. 6-8)
та довідки Квартального комітету №9
від 17.09.2013 року в домоволодінні АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_1,
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 30).

Як показав в судовому засіданні
представник позивача за основним
позовом та не заперечував
представник відповідача, відповідачка
ОСОБА_2 не є родичем та не була і не є
членом його сім'ї, не проживає у
будинку, що належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності понад шість років,
не оплачує плату за користування
житловим приміщенням та комунальні
послуги, не несе інших витрат по
утриманню будинку та не приймає участі
у спільному побуті. Реєстрація ОСОБА_2
була здійснена зі згоди ОСОБА_1

Відповідно до ч.1ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі , не
підлягають доказуванню.

Права власника будинку визначені ст.383
ЦК України, яка передбачає право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб в розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у права
власника можливо лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування житлом у разі відсутності
члена сім'ї без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Як на правову підставу заявлених вимог
позивач посилається на норми ст.ст. 71,72
Житлового кодексу, якими врегульовані
суспільні відносини щодо користування
жилим приміщенням у будинках
державного і громадського житлового
фонду, та які виникають на підставі
договору найму жилого приміщення (
ст.61 ЖК УРСР), однак положення
зазначених норм ЖК не поширюється на
правовідносини, які склалися між
сторонами.

Щодо посилання позивача на положення
ч.2 ст.405 ЦК України то положення даної
норми не поширюються на
правовідносини, які виникли між
сторонами, оскільки вони регулюють
правовідносини щодо користування
нерухомим майном, членів сім'ї
власника нерухомого майна, а
відповідачка не є і не була членом сім'ї
власника майна, що не заперечували
сторони.

Виходячи із вищевикладеного та
оцінюючи докази в їх сукупності суд не
вбачає законних підстав для
задоволення позовних вимог за основним
позовом ОСОБА_1 за заявленими
правовими підставами позову.

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи проти
заявленого до неї первісного позову
щодо визнання її такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням (будинком) та з метою
захисту своїх прав подала зустрічний
позов про визнання договору
купівлі-продажу будинку недійсним.

В обґрунтування своїх вимог вказуючи
на те, що право продажу майна належить
його власнику (ст.225 ЦК УРСР),
представництво сторін здійснюється на
підставі довіреності (ч.1.ст.62 ЦК УРСР),
представник не може укладати угоди у
відношенні себе особисто (ч.3.ст.62 ЦК
УРСР), а на момент укладання договору
ОСОБА_3 перебувала в шлюбі з ОСОБА_1, та
у відповідності до ст.22 КпШС України,
майно набуте її чоловіком належить їй
самій на праві спільної сумісної
власності, тому договір
купівлі-продажу від 10.07.2001р., підписаний
ОСОБА_3, не відповідає вимогам закону,
та на підставі ст.48 Цивільного кодексу
Української РСР має бути визнаний
недійсним.

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_2
щодо визнання недійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, то як вбачається із договору
вона не є стороною даного договору.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Виходячи із вищевикладеного, оскільки
ОСОБА_2 не є стороною договору
купівлі-продажу та не є
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням договору купівлі-продажу, а
натомість у зв'язку з укладанням даного
договору вона отримала право державної
реєстрації місця проживання, тому суд
не вбачає законних підстав для
задоволення позовних вимог за
зустрічним позовом та вимушений в
задоволені зустрічної позовної заяви
відмовити.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Оскільки в задоволені позовної заяви і
зустрічної позовної заяви судом
відмовлено, то відповідно до ст.88 ЦПК
України судові витрати не
розподіляються.

Керуючись : ст.ст.71,72 ЖК України,
ст.ст.383,405 ЦК України, ст.ст. 48,62,225,227 ЦК
УРСР, ст.ст.3,7,11, 15, 60,88,169, 212-215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про
позбавлення права користування
житловим приміщення - відмовити.

В задоволені зустрічної позовної заяви
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа Шоста дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання
договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Індустріальний районний
суд шляхом подачі протягом десяти днів
з дня його проголошення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Л.П.Слюсар