У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Макарчука М.А., Писаної
Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
публічне акціонерне товариство «Банк
Восток», про стягнення заборгованості,
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Платинум Банк», треті особи: приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_5,
про визнання договору відступлення
права вимоги недійсним, виключення
майна з державного реєстру іпотек та за
позовом третьої особи з самостійними
вимогами ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк», третя особа - приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
розірвання договорів поруки та
іпотеки, виключення майна з державного
реєстру іпотек, за касаційною скаргою
ОСОБА_5, яка діє через представника
ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ПАТ «Платинум Банк»
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 04 червня 2007 року
між ЗАТ «Агробанк», правонаступником
якого є ПАТ «Банк Восток», та ОСОБА_4
укладено договір про надання кредитної
лінії, відповідно до умов якого
останній отримав кошти у вигляді
непоновлювальної кредитної лінії
окремими траншами з лімітом
кредитування у розмірі 408 613 дол. США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15,5 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 03 червня
2014 року. З метою забезпечення виконання
вказаного кредитного договору між
банком та ОСОБА_5 04 червня 2007 року
укладено договір поруки та іпотечний
договір. 12 липня 2011 року між ПАТ «Банк
Восток» та ПАТ «Платинум Банк»
укладено договір відступлення
правової вимоги, відповідно до умов
якого первісний кредитор відступив, а
новий прийняв право вимоги за
кредитним договором від 04 червня 2007
року. В зв'язку з невиконанням ОСОБА_4
зобов'язань за кредитним договором, в
останнього станом на 25 вересня
2013 року утворилась заборгованість у
розмірі 9 819 116,43 грн, яку банк і просив
стягнути на свою користь.

Заперечуючи проти вказаних позовних
вимог, у липні 2012 року ОСОБА_4
звернулося до суду із зустрічним
позовом, посилаючись на те, що банк не
повідомив його про заміну кредитора у
зобов'язанні. Враховуючи викладене,
просив визнати недійсним договір
відступлення правової вимоги від 12
липня 2011 року та виключити з Державного
реєстру іпотек запис про іпотеку щодо
квартири АДРЕСА_2.

У липні 2012 року ОСОБА_5 звернулося до
суду із позовом, посилаючись на те, що
банк не повідомив її про заміну
кредитора у зобов'язанні, чим порушив
інтереси останньої як власника спірної
квартири, яка була предметом договору
іпотеки, укладеного між нею та ЗАТ
«Агробанк». Просила виключити з
Державного реєстру іпотек запис про
іпотеку, зареєстрований 05 грудня 2011
року за № 11925032.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 08
листопада 2013 року позов ПАТ «Платинум
Банк» задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Платинум Банк»
суму заборгованості у розмірі 4 909 558,22
грн. Вирішено питання розподілу
судових витрат. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.
Позов ОСОБА_5 задоволено частково.
Визнано іпотечний договір
№ 43.840.07.03.1 від 04 червня 2007 року
розірваним. Визнано договір поруки №
43.840.07.03.2 від 04 червня 2007 року
розірваним. Визнано зобов'язання, які
випливають з іпотечного договору №
43.840.07.03.1 від 04 червня 2007 року та
договору поруки № 43.840.07.03.2 від 04 червня
2007 року, припиненими з часу розірвання.
Виключено запис про іпотеку,
зареєстрований за № 11925032 від 05
грудня 2001 року, з Державного реєстру
іпотек щодо квартири АДРЕСА_2. В
задоволенні решти позову ОСОБА_5
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 лютого
2014 року рішення суду першої інстанції в
частині визнання договорів іпотеки та
поруки розірваними, припинення
зобов'язань, які випливають з цих
договорів з часу розірвання, і
виключення запису про іпотеку з
Державного реєстру іпотек скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на користь ПАТ «Платинум Банк»
заборгованість за договором про
надання кредитної лінії № 43.840.07.03 від 04
червня 2007 року станом на 25 вересня 2013
року, яка складається із
заборгованості по кредиту - 335 799,78
доларів США, що еквівалентно 2 684 047,64
грн, заборгованості за відсотками - 216
090,89 доларів США, що еквівалентно 1 727 214,48
грн. У задоволенні позову ПАТ «Платинум
Банк» про стягнення заборгованості по
комісії, пені за несвоєчасне
повернення кредиту відмовлено. В
задоволенні позову ОСОБА_5 про
розірвання договору поруки № 43.840.07.03.2
від 04 червня 2007 року та іпотечного
договору № 43.840.07.03.1 від 04
червня 2007 року, виключення майна з
державного реєстру іпотек відмовлено.
У решті рішення місцевого суду
залишено без змін. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу ПАТ «Платинум Банк»
зазначає, що оскаржуване судове
рішення є законними та обґрунтованими,
у процесі розгляду справи апеляційним
судом не порушені норми матеріального
та процесуального права, а тому це
судове рішення необхідно залишити без
змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржуване
судове рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги представника
ОСОБА_5 не дають підстав для висновку
про порушення апеляційним судом норм
процесуального та матеріального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до положень п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512
ЦК України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок:
передання ним своїх прав іншій особі
за правочином (відступлення права
вимоги) або правонаступництва.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено за договором або законом.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, за змістом зазначених норм
права неповідомлення боржника про
заміну кредитора в зобов'язанні не
звільняє його від обов'язку виконати
взяте зобов'язання, а лише може бути
підставою для застосування ч. 2 ст. 516 ЦК
України щодо виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові як
належного виконання.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Апеляційний суд вірно виходив із того,
що в зв'язку з невиконанням ОСОБА_4
зобов'язань за кредитним договором у
нього утворилась заборгованість, яка
складається із заборгованості: за
кредитом, за відсотками, по комісії та
пені за несвоєчасне повернення
кредиту. ОСОБА_5 як поручитель
зобов'язалась відповідати солідарно
перед банком за виконання
позичальником своїх зобов'язань лише в
частині сплати кредиту та нарахованих
процентів, які випливають з умов
кредитного договору. Заміна кредитора
у зобов'язанні не є підставою для
висновку про істотне порушення умов
договору, оскільки умови спірних
договорів не містять будь-яких
застережень щодо відступлення права
вимоги за кредитним договором.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судом
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Отже, оскаржуване судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому його слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє через
представника ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. Леванчук М.А. МакарчукТ.О. Писана