19 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Горелкіної Н.А.
О.І., Ситнік О.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - Четверта
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання заповіту
в с т а н о в и л а:
У вересні 2007 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа -
Четверта Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
В обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначала, що як спадкоємець
першої черги за законом звернулася до
Четвертої державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини у встановлений законом строк,
але свідоцтво про право власності не
отримала, оскільки за сім днів до
смерті ОСОБА_5 склав заповіт на імʼ?я
ОСОБА_3, яким все своє майно, з чого б
воно не складалося та все те, що
належало йому на день смерті, заповідав
саме ОСОБА_3 Зазначала, що її батько
протягом тривалого часу був психічно
нездоровою людиною, не впізнавав
близьких людей та проявляв на них
агресію. ОСОБА_3, скориставшись тяжким
ОСОБА_5 та відсутністю поруч його
близьких, запросив нотаріуса Четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори і примусив батька
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 скласти заповіт на його
імʼ?я. Тому просила визнати заповіт,
складений ОСОБА_5 та посвідчений
нотаріусом Четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори недійсним.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду

м. Дніпропетровська від 1 липня 2013 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа - Четверта
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання заповіту
недійсним відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від 1
листопада 2013 року рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду

м. Дніпропетровська від 1 липня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - Четверта
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання заповіту
недійсним задоволено. Визнано
недійсним заповіт посвідчений 27 січня

2005 року Державним нотаріусом Четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори, реєстровий номер
2-72, від імені ОСОБА_5

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 1 листопада 2013 року
залишено без змін.

23 квітня 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема ст. 225
ЦК України. Крім того, у заяві про
перегляд судового рішення заявник
просить поновити строк на звернення із
заявою про перегляд судового рішення,
оскільки він пропущений з поважних
причин.

Клопотання про поновлення строку на
звернення із заявою про перегляд
ухвали колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня 2014 року підлягає
задоволенню, оскільки оскаржувану
ухвалу заявник отримав тільки 1 березня
2014 року.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 травня 2013 року в справі за
позовом про визнання заповіту
недійсним, якою судові рішення першої
та апеляційної інстанції залишено без
змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 року в справі за
позовом про визнання недійсними
заповіту, договору довічного утримання
та догляду і застосування наслідків
його недійсності, визнання недійсними
довіреностей, визнання права власності
на квартиру, земельну ділянку,
зобовʼ?язання повернути безпідставно
набуту земельну ділянку та за позовом
про усунення перешкод у користуванні
власністю та вселення, якою судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій скасовано, справу направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року в справі за
позовом про визнання шлюбу та заповіту
недійсними, якою судові рішення першої
та апеляційної інстанцій скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 листопада 2013 року в справі
за позовом про визнання заповіту
недійсним, якою судові рішення першої
та апеляційної інстанції скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 березня 2014 року в справі за
позовом про визнання заповіту
недійсним, якою судові рішення першої
та апеляційної інстанції залишено без
змін;

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Зі змісту заяви та доданої до неї копій
судовий рішень не вбачається
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11, заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Згідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11,
постановлення касаційною інстанцією
ухвали про скасування рішень судів
нижчих інстанцій із передачею справи
на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі й
не відбулося застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою

3 розділу V ЦПК України, і на них не може
здійснюватись посилання на
підтвердження підстави встановленої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України, оскільки зі
змісту ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 травня 2013 року, ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 березня 2014 року не
вбачається тотожності встановлених
фактичних обставин справи. А тому із
них не вбачається неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції ст. 225 ЦК України.

Що стосується ухвал колегії суддів
судової палати у цивільних правах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 року та від 16
жовтня 2013 року на які посилається
заявник, як на приклад неоднакового
застосування норм матеріального права,
вбачається, що вказаними ухвалами
справи направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції, та висловлена
правова позиція щодо можливих позовних
вимог про те, що проведеними у справах
експертизами не містять категоричного
висновку про те, що в момент складення
спірних правочинів особи не розуміли
значення своїх дій та не могли керувати
ними, що стосується ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 листопада 2013
року на яку посилається заявник, як на
приклад неоднакового застосування
норм матеріального права, вбачається,
що вказаною ухвалою справу направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції, та висловлена правова
позиція щодо можливих позовних вимог
про те, що факт ґрунтується на
припущеннях, і тому не може бути
належним доказом у справі, що свідчить
про те, що спори у справах остаточно не
вирішено й не застосовано норм
матеріального права для вирішення
спорів по суті, а тому на них не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ст. 355 ЦПК України.

Отже, наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог
вищевказаної норми є підставами для
перегляду судового рішення, а тому у
допуску справи до провадження слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк на звернення із
заявою про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня 2014 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа - Четверта
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання заповіту
недійсним, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
судді:Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко О.М. Ситнік