УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,Касьяна
О.П., Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до
Публічного акціонерного товариства
«Браїлівське» про визнання договорів
оренди землі недійсними, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Браїлівське» на рішення
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 27 січня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 21 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулись до суду з
позовом, у якому, змінивши предмет
позовних вимог, просили визнати
недійсними договори оренди належних
їм земельних ділянок для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, укладені з ПАТ
«Браїлівське».

На обґрунтування своїх вимог
посилались на ті обставини, що договори
не відповідають вимогам чинного
законодавства, оскільки не містять усі
істотні умови, зокрема місце
розташування земельних ділянок,
порядок внесення орендної плати,
відповідальність за несплату орендної
плати, умови використання земельної
ділянки, у договорах не визначено
сторону, яка несе ризик випадкового
знищення або пошкодження об'єкта
оренди або його частини, крім того, до
договорів не долучено план або схему
земельних ділянок, кадастровий план
земельних ділянок з відображенням
обмежень у її використанні та
встановлених земельних сервітутів, акт
визначення меж в натурі, проект
відведення земельних ділянок, просили
задовольнити позов.

27 січня 2014 року рішенням Жмеринського
міськрайонного суду Вінницької
області, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 21 березня
2014 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги тим, що судами порушені норми
процесуального права та неправильно
застосовані норми матеріальної права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
рішенням якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що в оспорюваних
договорах оренди відсутні усі істотні
умови, визначені ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», зокрема
умови щодо відповідальності за
несплату орендної плати та у договорах
не визначено сторону, яка несе ризик
випадкового знищення або пошкодження
об'єкта оренди чи його частини.

Проте погодитися з такими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 є
власниками земельних ділянок для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
які розташовані на території
Браїлівської селищної ради
Жмеринського району Вінницької
області.

За договорами оренди позивачі передали
належні їм земельні ділянки ПАТ
«Браїлівське» строком на п'ять років зі
сплатою річної орендної плати у
розмірі 3% від нормативної грошової
оцінки земельних ділянок на момент
укладення договорів.

Вважаючи, що договори оренди не
містять усіх істотних умов, визначених
законом, позивачі звернулись до суду з
цим позовом.

Частиною першою статті 638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Частиною першою статті 15 Закону
України "Про оренду землі" встановлені
істотні умови, досягнення згоди з яких
є обов'язковим для укладення договорів
оренди землі.

Відсутність у договорах оренди землі
хоча б однієї з істотних умов є
підставою для визнання договорів
недійсними (частина друга цієї статті).

Вирішуючи спір та визнаючи недійсними
договори оренди земельних ділянок, суд
першої інстанції не виконав вимоги
процесуального права щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи
та не врахував, що згідно ст. 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, а статтею 15
ЦК України визначено право кожної
особи на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

А відтак не встановив на захист якого
права позивачі звернулись до суду з цим
позовом та чи були порушені, невизнані
або оспорені їх права, свободи чи
інтереси та яким чином, не перевірив, чи
порушуються права позивачів у зв'язку з
відсутністю в договорах оренди умов
щодо відповідальності за несплату
орендної плати та не визначення
сторони, яка несе ризик випадкового
знищення або пошкодження об'єкта
оренди чи його частини, ухвалив
передчасне рішення про задоволення
позову з порушенням норм
процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, що є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду
та направлення справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, як
передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу ПАТ
«Браїлівське» потрібно задовольнити,
рішення Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 27 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 21 березня 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Браїлівське»
задовольнити, рішення Жмеринського
міськрайонного суду Вінницької
області від 27 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 21 березня 2014 року
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. ГорелкінаСудді: О.І.
Євтушенко О.П. Касьян Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік