Справа № 296/224/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Д О Д А Т К О В Е

"18" червня 2014 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участю секретаря судового засідання - Давиденко В.В.,

представника відповідачів ОСОБА_1,

представника Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр

Держсанепідслужби України" ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Житомирської міської санітарно-епідеміологічної станції, Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", Головного управління Держсанепідслужби України у Житомирській області про визнання переведення на іншу роботу незаконним та поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25 березня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Житомирської міської санітарно-епідеміологічної станції, Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", Головного управління Держсанепідслужби України у Житомирській області про визнання переведення на іншу роботу незаконним та поновлення на роботі - відмовлено повністю.

При постановленні рішення судом не було вирішено позовні вимоги про визнання незаконними ненадання відпусток та не нарахування за невикористанні відпустки, не надання спецодягу та недопущення до державної служби.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилась, хоча повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що згідно ч. 3 ст. 220 ЦПК України не перешкоджає розгляду питання щодо ухвалення додаткового рішення.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти вимог позивача заперечувала, додатково пояснила, що позивач при звільненні з будь-якими заявами про надання відпустки не зверталась у зв"язку з чим при переведенні на іншу роботу невикористана відпустка зберіглася за нею до цього часу, також посилаючись на безпідставність інших заявлених вимог просила у їх задоволенні відмовити повністю.

Представник відповідача Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" в судовому засіданні проти задоволення невирішених позовних вимог заперечував, додатково пояснив, що позивач перейшовши по переводу на роботу до Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" була забезпечена спеціальним одягом, у зв"язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, суд дійшов висновків, що невирішені позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Згідно § 44 витягу з наказу Житомирської міської СЕС від 29.12.2012 №203-ос ОСОБА_3 звільнено в звязку переведенням в Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України з 31.12.2012 р. (а.с. 72).

Відповідно до витягу з наказу Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" від 01.01.2013 №1-ос ОСОБА_3 прийнято по переводу в Житомирський відділ лабораторних досліджень з 01.01.2013 на посаду фельдшера-лаборанта лабораторії фізичних факторів відділення фізичних та хімічних факторів.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за невикористані ним дні щорічних відпусток за його бажанням має бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

Пунктом 8 частини сьомої статті 10 Закону № 504/96-ВР передбачено, що працівникам, які не використали за попереднім місцем роботи повністю або частково щорічну основну відпустку і не одержали за неї грошову компенсацію, надаються за їх бажанням щорічні відпустки повної тривалості до настання шестимісячного терміну безперервної роботи у перший рік роботи на підприємстві.

Якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи (ч. 3 ст. 9 Закону № 504/96-ВР).

Таким чином, враховуючи, що позивач з будь-якими заявами до відповідачів щодо надання їй відпустки або виплати грошової компенсації за невикористану відпустку не зверталась, а також беручи до уваги, що у зв"язку з переведенням на роботу на інше підприємство за позивачем зберігається право на отримання такої відпустки, суд приходить до висновку про відсутність порушення трудових прав позивача та безпідставність позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог позивача про ненадання їй спецодягу слід зазначити, що вказані доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, окрім того, позивачем в порушення ст. 16 ЦК України вибрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права.

Позивач обґрунтовуючи вимогу щодо недопущення її до державної служби зазначила, що за 16 років трудового стажу їй не надавали можливості та не направляли на курси підвищення кваліфікації для отримання категорії.

Державна служба в Україні, в контексті Закону України «Про державну службу» - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Відповідно до стаття 29 Закону України «Про державну службу» державним службовцям створюються умови для навчання і підвищення кваліфікації у відповідних навчальних закладах (на факультетах) та шляхом самоосвіти.

При цьому судом не встановлено жодного факту порушення з боку відповідача законних прав позивача на навчання та підвищення кваліфікації, оскільки це є безпосереднім правом працівника, проте не є прямим обовязком роботодавця.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання незаконними ненадання відпусток та не нарахування за невикористанні відпустки, не надання спецодягу та недопущення до державної служби є безпідставними, а тому не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 212, 214 - 215, 220 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Доповнити рішення Корольовський районний суд м. Житомира від 25 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Житомирської міської санітарно-епідеміологічної станції, Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", Головного управління Держсанепідслужби України у Житомирській області про визнання переведення на іншу роботу незаконним та поновлення на роботі.

В частині позовних вимог про визнання незаконними ненадання відпусток та не нарахування за невикористанні відпустки, не надання спецодягу та недопущення до державної служби відмовити.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя К. В. Шалота