Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
солідарне стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на рішення
Берегівського районного суду
Закарпатської області від 26 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 01 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
ініціативи») звернулося до суду з
позовом, у якому просило стягнути
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заборгованість за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 31 серпня 2006 року між Публічним
акціонерним товариством «АК
Промінвестбанк» (далі - ПАТ «АК
Промінвестбанк») та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір, згідно з
яким останній отримав кредит у сумі 200
000 грн зі сплатою 18 % річних та кінцевим
терміном повернення до 30 серпня 2026
року.

24 травня 2007 року між банком та ОСОБА_3
було укладено договір про внесення
змін до кредитного договору, згідно з
яким розмір кредиту збільшено до 250 000
грн.

З метою забезпечення виконання умов
зазначеного вище договору 24
травня 2007 року між ПАТ «АК
Промінвестбанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був
укладений договір поруки, за умовами
якого ОСОБА_4 взяв на себе
зобов'язання солідарно відповідати з
ОСОБА_3 перед банком у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань.

17 грудня 2012 року ПАТ «АК
Промінвестбанк» уклало з ТОВ «Кредитні
ініціативи» договір відступлення
права вимоги, відповідно до якого ПАТ
«АК Промінвестбанк» відступило, а ТОВ
«Кредитні ініціативи» прийняло право
грошової вимоги з боржників за
вищевказаними договорами кредиту та
поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 кредитних зобов'язань станом на
01 лютого 2014 року виникла
заборгованість в розмірі 486 183,43 грн, яка
складається з 229 774,28 грн - тіло кредиту,
225 894,54 грн -
заборгованість за відсотками, 30 514,51
грн - пеня, яку банк просив стягнути.

Рішенням Берегівського районного суду
Закарпатської області від 26
травня 2014 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 01 липня 2014
року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ТОВ «Кредитні ініціативи»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 486 183,43 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
просять скасувати рішення та ухвалу
судів попередніх інстанцій, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права і неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним
вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ТОВ «Кредитні
ініціативи», суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
оскільки відповідач не виконує свої
зобов'язання за кредитним договором,
ТОВ «Кредитні Ініціативи», яке на
підставі договору факторингу з ПАТ «АК
Промінвестбанк» набуло право на вимогу
кредитної заборгованості, має право
задовольнити свої вимоги шляхом
солідарного її стягнення з боржника та
поручителя.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що 31 серпня 2006 року між ПАТ
«АК Промінвестбанк» та ОСОБА_3 був
укладений договір про іпотечний кредит
№ 201/7-06, згідно з яким останній отримав
грошові кошти у сумі 200 000 грн зі сплатою
19 % річних та кінцевим терміном
повернення до 30 серпня 2026 року.

24 травня 2007 року сторонами було
укладено договір № 1 про внесення змін
до договору про іпотечний кредит від 31
серпня 2006 року № 201/7-06 про
збільшення розміру кредиту до 250 000
гривень. Пункт 2.2. договору викладено в
наступній редакції: «За користування
кредитом встановлюється процентна
ставка в розмірі 18 % річних».

Для забезпечення виконання умов
кредитного договору 24 травня 2007
року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та
ОСОБА_4 був укладений договір поруки,
відповідно до якого останній взяв на
себе зобов'язання солідарно
відповідати за належне виконання своїх
зобов'язань відповідачем ОСОБА_3 за
кредитним договором.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним
договором виконує не належним чином,
внаслідок чого утворилася
заборгованість, яка станом на 01 лютого
2014 року становила 486 183,43 грн, з яких 229
774,38 грн - тіло кредиту, 225 894,54 грн -
заборгованість за відсотками, 30 514,51 грн
- пеня.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АК
Промінвестбанк», який є
правонаступником ЗАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк», та ТОВ «Кредитні ініціативи»
було укладено договір відступлення
прав вимоги.

Пунктами 4.1-4.3 вищевказаного договору
передбачено, що сторони підписують
реєстр позичальників (боржників) у 3-х
примірниках, який оформляється
додатком № 1 та фіксується актом
приймання-передачі, що є додатком № 2.

Втім, зазначені вище документи в
матеріалах справи відсутні та судом не
досліджувалися.

З матеріалів справи вбачається, що
передачу невиконаних грошових
зобов'язань ОСОБА_3 позивач підтвердив
витягом з додатка № 1 до договору
відступлення прав вимоги від 17 грудня
2012 року (а. с. 37).

Проте, до якого договору належить цей
додаток, який завірений аналітиком ТОВ
«Кредитні ініціативи», а не
уповноваженою на те особою, суд першої
інстанції не зазначив.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України
«Про іпотеку» правочин про
відступлення прав за іпотечним
договором підлягає нотаріальному
посвідченню. Відомості про таке
відступлення підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Згідно зі ст. 513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Проте, вирішуючи спір, суди не звернули
уваги на те, що у разі наявності
нотаріально завіреного договору
забезпечення кредиту на виконання
припису ч. 1 ст. 513 ЦК України додатково
укладається договір відступлення
права вимоги заставодержателя або
іпотекодержателя за відповідним
договором забезпечення.

Також суди не звернули увагу на п. 2.2.
договору від 17 грудня 2012
року, укладеного між ПАТ «АК
«Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні
ініціативи»

Зокрема, внаслідок передачі
(відступлення) кредитного портфеля за
цим договором, новий кредитор набуває
усіх прав вимоги первісного кредитора
за цим кредитним договором та
договором забезпечення ( іпотека
будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1
іпотекою земельної ділянки, яка
знаходиться по АДРЕСА_2, фінансовою
порукою ОСОБА_4 з правом на звернення
стягнення за зобов'язаннями. При цьому
передача прав вимоги за
забезпеченнями, що випливають з
договорів застави/поруки (якщо вони
укладені у письмовій формі з
нотаріальним посвідченням), укладених
первісним кредитором з позичальником,
оформляються окремим договором про
передачу прав вимоги.

Проте такі договори у порушення п.2.2.
договору нотаріально укладеними не
були, хоча повинні укладатися
сторонами одночасно з підписанням
Реєстру позичальників.

Крім того, задовольняючи позов, суд
стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заборгованість, яка станом на 01 лютого
2014 року становила 486 183,43 грн, з яких 229
774,38 грн - тіло кредиту.

Згідно з витягом з Реєстру
позичальників до Договору
відступлення прав вимоги від 17 грудня
2012 року тіло кредиту становить 203 663,63
грн.

Однак, яким чином заборгованість за
тілом кредиту збільшилася на 26
000 грн, з рішення суду першої інстанції
не вбачається.

Окрім зазначеного, з матеріалів справи,
зокрема з договору про іпотечний
кредит від 31 серпня 2006 року вбачається,
що ОСОБА_3 отримав кредит зі сплатою 19 %
річних (а. с.5).

Договором № 1 про внесення змін до
договору про іпотечний кредит від 31
серпня 2006 року процентна ставка за
користування кредитом встановлена в
розмірі 18 % річних (а. с.12).

З розрахунку заборгованості за
кредитом, наданого аналітиком ТОВ
«Кредитні ініціативи» та взятого до
уваги судом, вбачається, що відсотки за
кредитом нараховувалися, виходячи із
розрахунку 19 % річних.

Зазначеним обставинам суд першої
інстанції жодної оцінки не надав та
вказані розбіжності не усунув.

Перевіряючи законність рішення суду
першої інстанції та залишаючи його без
змін, апеляційний суд на порушення
вимог статей 315, 316 ЦПК України не усунув
допущені порушення суду першої
інстанції.

Наведене свідчить, що як суд першої
інстанції, так і апеляційний суд не
встановили фактичні обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, у процесі якого
суду слід урахувати наведене та
залежно від установленого вирішити
спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду
Закарпатської області від 26
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 01
липня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко