18 вересня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в особі
законного представника - ОСОБА_5, про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 12 червня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 15 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до

ОСОБА_5, ОСОБА_6, в особі законного
представника - ОСОБА_5, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що йому на праві власності
належить квартира АДРЕСА_2.

ОСОБА_5, є дружиною його сина, а ОСОБА_6 є
онукою, які до серпня

2011 року мешкали в зазначеній квартирі.
Стосунки сина з невісткою припинилися,
відповідачка створила нову сімʼ?ю,
добровільно залишила житлове
приміщення. Участі в утриманні спірної
квартири не приймає, витрат по сплаті
комунальних послуг відповідачка не
несе. Перебування відповідачів на
реєстраційному обліку спричиняє
позивачу складнощі в здійсненні права
власності. Крім того, позивач
позбавлений можливості розпоряджатися
належним йому майном. Тому позивач
просив визнати відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від

12 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в особі законного
представника - ОСОБА_5, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
задоволено. Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_6
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_2.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 15 липня

2014 року рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від

12 червня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 12
червня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 15 липня 2014
року та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що у сторін відсутні
ознаки проживання однією сімʼ?єю, крім
того відповідачка не приймає участі в
утриманні спірної квартири, не несе
витрат по сплаті комунальних послуг.

Судами встановлено, що позивач є
власником квартири АДРЕСА_2.

Відповідачка у 2008 році з дозволу
позивача вселилася в спірну квартиру,
як дружина його сина, та проживала там
разом зі своєю донькою, яка є онукою
позивача.

Крім того, матеріалами справи
підтверджується, що заочним рішенням
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 3 грудня 2012 року шлюб між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано (а. с. 55),
тобто останні перестали бути членами
сімʼ?ї.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали бути членами
сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Враховуючи те, що відповідачка не
проживала в зазначеному житлі,
залишила його добровільно не
утримувала спірне житло, а тому
втратила право на користування
житловим приміщенням.

Таким чином, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції дійшов вірного
висновку про задоволення позовних
вимог, оскільки, як встановлено судами,
у сторін відсутні ознаки проживання
однією сімʼ?єю, крім того відповідач не
приймає участі в утриманні спірної
квартири та не несе витрати повʼ?язані
зі сплатою комунальних послуг.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 12 червня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 15 липня

2014 року, тому що судові рішення законні
та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від

12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 15 липня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, в особі законного
представника - ОСОБА_5, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко
В.І. Журавель