Справа №592/1841/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Хитров Б. В.Номер
провадження 22-ц/788/984/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 39
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю., Семеній Л. І.,

за участю секретаря судового засідання
-Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 15 квітня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5
до Сумської міської ради, ОСОБА_3 про
визнання поширеної інформації
недостовірною, її спростування,
відшкодування майнової та моральної
шкоди,

В С Т А Н О В
И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, мотивуючи
свої вимоги тим, що 16 березня 2013 року,
під час річного звіту Сумського
міського голови, який проводився в
приміщенні будинку культури ПАТ «
Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. Фрунзе
», ОСОБА_3, відповідаючи на запитання
позивача стосовно діяльності
виконкому Сумської міської ради в
сфері житлово-комунального
господарства, допустив висловлювання
на його адресу, назвавши ОСОБА_5 « …
дебілом, що вижив з розуму … ». Тому
просив зобов'язати ОСОБА_3 спростувати
цю недостовірну інформацію та
стягнути з відповідача на його користь
18000,00 грн. моральної шкоди, 888,31 грн.
коштів, витрачених на ліки, 80,00 грн. на
проведення обстеження, 6888,48 грн. витрат,
пов'язаних із лікуванням, та судові
витрати.

26 червня 2013 року рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Сумської
області від 08 серпня 2013 року, у
задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 січня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_5 було
задоволено частково, рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 26 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Сумської області від
08 серпня 2013 року скасовано, а справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

З урахуванням уточнених позовних вимог
( а.с. 211 ), після залучення Сумської
міської ради до участі в справі в
якості співвідповідача, ОСОБА_5 просив :
визнати інформацію, поширену ОСОБА_3
16.03.2013 року, недостовірною та
зобов'язати її спростувати у спосіб
наближений до ситуації, яка склалась на
зібранні громадян 16.03.2013 року на сесії
міської ради; стягнути з ОСОБА_3 18000,00
грн. відшкодування моральної шкоди,
1134,65 грн. відшкодування судових витрат,
7856,76 грн. матеріальних збитків
( витрат на лікування ). Окрім того,
просив відповідача - Сумську міську
раду запросити на сесію міської ради
ОСОБА_3 для спростування недостовірної
інформації.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 15 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_5 до Сумської
міської ради, ОСОБА_3 про захист честі,
гідності та відшкодування моральної
шкоди було задоволено частково.

Визнано інформацію, поширену Сумським
міським головою ОСОБА_3 16.03.2013 року під
час звіту його у цій якості, відносно
ОСОБА_5, а саме, що останній є « …
дебілом, що вижив з розуму … »,
недостовірною.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
судові витрати в сумі 114,70 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на
порушення норм матеріального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 в
повному обсязі.

Вказує, що суд першої інстанції невірно
застосував норми Закону України « Про
інформацію », ст. 277 ЦК України, невірно
визначив характер такої інформації, не
з'ясував, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.
Вважає висловлювання ОСОБА_3
безадресним та оціночним судженням.
Особи позивача це висловлювання не
стосується.

Заслухавши пояснення представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який підтримав доводи
апеляційної скарги, пояснення позивача
ОСОБА_5, який заперечував проти
задоволення скарги, пояснення
представника Сумської міської ради -
Кальченка І.В., який погодився з
поданою скаргою, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 42 Закону України «
Про місцеве самоврядування в Україні
«, при здійсненні наданих
повноважень міський голова є
підзвітним перед територіальною
громадою та звітує перед нею не
рідше одного разу на рік на
відкритій зустрічі з громадянами.

Міський голова є головною посадовою
особою громади з представницьким
мандатом.

У 2013 році посаду Сумського міського
голови займав відповідач ОСОБА_3 На
цій посаді відповідач не працює з
кінця лютого 2014 року.

Як встановлено судом першої інстанції
та як вбачається із матеріалів
справи, відповідно до розпорядження
міського голови м. Суми від 09.01.2013
року №5-р « Про проведення звіту
міського голови перед громадою міста
Суми « ( а.с. 180-181 ), 16.03.2013 року в палаці
культури ПАТ « Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. Фрунзе
» було заплановано та фактично
проведено звіт міського голови м.
Суми ОСОБА_3

Даний звіт складався із кількох
частин, однією з яких було надання
відповідачем відповідей на запитання
громадян. Запитання задавалися ними
по черзі : одне - від мікрофону, друге -
шляхом записки із зали.

Отже, 16.03.2013 року, при проведенні
звіту, зазначений відповідач
перебував при виконанні посадових
обов»язків.

Колегією суддів встановлено та
сторонами не заперечується, що
позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3
тривалий час були знайомі між собою.
Між ними склалися складні стосунки у
зв»язку з тим, що позивач, разом із
іншими громадянами, займаючи активну
позицію, неодноразово піддавав
критиці діяльність як органів
місцевого самоврядування м. Суми в
житлово-комунальній сфері, так і
діяльність надавача відповідних
послуг - КП « Сумижитло «, що
підтверджується наявними у справі
письмовими доказами ( а.с. 19, 76-80, 208-209 ).

Як вбачається із долученого до
справи відеозапису звіту міського
голови ( а.с. 12 ), 16.03.2013
року позивач, від мікрофону, поставив
ОСОБА_3 запитання щодо ефективності
діяльності органів місцевого
самоврядування м. Суми в
житлово-комунальній сфері, вказав на
неодноразові випадки опротестування
органами прокуратури та скасування
судами прийнятих рішень, а також
запропонував, у зв»язку з цим,
відправити виконком ради у
відставку.

Відповідач ОСОБА_3 сприйняв дане
запитання емоційно та на свій,
особисто, рахунок, надав відповідь
підвищеним тоном, зазначивши, що
позивачу та деяким іншим особам не
вдасться відправити його у
відставку. Закінчив ОСОБА_3 свою
відповідь на запитання ОСОБА_5 тим,
що, дивлячись прямо перед собою,
звертаючись до присутніх у залі,
запропонував їм « … не дивитися на
цього дебіла, що вижив із розуму … «.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_3 під час виконання
ним повноважень Сумського міського
голови поширив інформацію стосовно
позивача, яка є недостовірною. Суд
вважав, що обов'язок її спростування та
відшкодування позивачу моральної
шкоди покладається на юридичну особу, в
якій ОСОБА_3 працював на момент її
поширення, тобто на Сумську міську раду
до якої і необхідно було адресувати
позовні вимоги.

Проте в повному обсязі з такими
висновками суду погодитись не можна з
огляду на наступне.

Колегія суддів вважає вірними
висновки суду першої інстанції в тій
частині, що допущене відповідачем
ОСОБА_3 висловлювання безпосередньо
стосувалося особи позивача, а не
було безадресним. При цьому колегія
суддів виходить з того, що сторона
відповідача ( апелянта ) не заперечує
проти самого факту висловлювання за
вищезазначених обставин, а також із
подій, які відбулися після відповіді
ОСОБА_3 на запитання позивача.

Зокрема, ОСОБА_5 ( який, під час
відповіді та після її завершення,
залишався біля мікрофона ) голосно
почав уточнювали у відповідача, чи
стосується дане висловлювання його
особисто. На це заступник міського
голови, керуючий справами виконавчого
комітету Сумської міської ради
ОСОБА_7 вимкнув мікрофон
позивача та відповів йому, що
відповідь міського голови ОСОБА_3 є
такою, яка вона є.

Позивач продовжив стояти біля
мікрофону, а відповідач ОСОБА_3,
відповів на наступне запитання та,
дивлячись на критичну реакцію
присутніх у залі, повідомив їх, що
він ( відповідач ) сповідує політику
синхронної відповіді, тобто, якщо
вважає запитання некоректним, то і
відповідає адекватним чином.

Після цього, ОСОБА_5, все ще від
мікрофону, намагався знову
звернутися до відповідача, повідомив
присутніх про те, що він вважає себе
поважною людиною, має значний
трудовий стаж та здобутки, а з ОСОБА_3
знайомий ще з того часу, як останній
прийшов у молоді роки працювати в
ПАТ « Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. Фрунзе
».

Вищенаведене підтверджується наявним
у справі відеозаписом ( а.с. 12 ).

Окрім того, ці події знайшли своє
висвітлення і в місцевих друкованих
засобах масової інформації ( а.с. 19 ).

Слід зазначити, що ані 16.03.2013 року,
ані згодом, відповідач ОСОБА_3
жодними діями не спростував той
факт, що його висловлювання не
стосувалося особи позивача, а було
безадресним. Матеріали справи
свідчать про те, що присутніми у
залі членами територіальної громади
м. Суми дане висловлювання міського
голови було сприйняте як адресоване
саме позивачу.

Відповідно до статей 3 та 28
Конституції України, людина, її життя і
здоров"я, честь і гідність,
недоторканість і безпека визнані
найвищою соціальною цінністю.

Кожен має право на повагу до його
гідності.

Стаття 270 ЦК України до видів
особистих немайнових прав фізичної
особи відносить в т.ч. і право на
повагу до гідності та честі.

Чинне законодавство не містить
визначення понять гідності, честі чи
ділової репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, гідність - це визнання
цінності кожної фізичної особи як
унікальної біопсихосоціальної
цінності, а з честю пов'язується
позитивна соціальна оцінка особи в
очах оточуючих, яка ґрунтується на
відповідності її діянь ( поведінки )
загальноприйнятим уявленням про добро
і зло.

Конституцією України ( ст. 19 )
визначено, що органи державної влади
та їх посадові особи ( до яких
відносяться і посадові особи органів
місцевого самоврядування ) зобов"язані
діяти лише на підставі, в межах та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Як передбачено ст. 68 Основного Закону
України, кожен зобов»язаний неухильно
додержуватися Конституції України та
законів України, не посягати на права і
свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 4 Закону України « Про службу
в органах місцевого самоврядування «
передбачено, що служба в органах
місцевого самоврядування здійснюється
в т.ч. і на принципах верховенства
права, демократизму і законності;
пріоритету прав та свобод людини і
громадянина; професіоналізму,
компетентності, ініціативності,
чесності, відданості справі.

До обов»язків посадових осіб місцевого
самоврядування віднесено : додержання
Конституції і законів України, інших
нормативно-правових актів, актів
органів місцевого самоврядування;
забезпечення відповідно до їх
повноважень ефективної діяльності
органів місцевого самоврядування;
додержання прав та свобод людини і
громадянина; шанобливе ставлення до
громадян та їх звернень до органів
місцевого самоврядування, турбота про
високий рівень культури, спілкування і
поведінки, авторитет органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування; недопущення дій чи
бездіяльності, які можуть зашкодити
інтересам місцевого самоврядування та
держави ( ст. 8 даного Закону ).

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз»яснень, які
містяться у пунктах 3 та 27 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року №1 « Про судову практику
у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи », вибір способу
захисту особистого немайнового права,
зокрема права на повагу до гідності та
честі, права на недоторканість ділової
репутації, належить позивачеві. Разом
із тим, особа, право якої порушено, може
обрати як загальний, так і спеціальний
способи захисту свого права, визначені
законом, який регламентує конкретні
цивільні правовідносини. У зв'язку з
цим суди повинні брати до уваги, що
відповідно до статті 275 ЦК захист
особистого немайнового права
здійснюється у спосіб, встановлений
главою 3 цього Кодексу, а також іншими
способами відповідно до змісту цього
права, способу його поширення та
наслідків, що їх спричинило це
порушення. До таких спеціальних
способів захисту відносяться,
наприклад, спростування недостовірної
інформації та/або право на відповідь (
стаття 277 ЦК ), заборона поширення
інформації, якою порушуються особисті
немайнові права ( стаття 278 ЦК ) тощо.

Способами захисту гідності, честі чи
ділової репутації від поширення
недостовірної інформації можуть бути,
крім права на відповідь та
спростування недостовірної
інформації, також і вимоги про
відшкодування збитків та моральної
шкоди, заподіяної такими порушеннями
як фізичній, так і юридичній особі.
Зазначені вимоги розглядаються у
відповідності до загальних підстав
щодо відповідальності за заподіяння
шкоди…

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, всупереч вимогам ст.ст.
214-216 ЦПК України, не врахував
положенням глави 20 ЦК України та
Закону України « Про
інформацію «, не з»ясував належним
чином характер висловлювання з боку
відповідача, помилково кваліфікував
його як недостовірну інформацію, в
той час, як мала місце образа.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності ( неповні або перекручені ).

Не може погодитися колегія суддів з
доводами апеляційної скарги в тій
частині, що поширена стосовно
позивача відповідачем ОСОБА_3
інформація є оціночним судженням,
оскільки, як зазначалося вище,
відповідач висловив свою суб»єктивну
думку стосовно фізичної особи в
брутальній та принизливій формі, на
офіційному заході, у присутності
великої кількості людей.

Згідно зі ст. 275 ЦК України, фізична
особа має право на захист свого
особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.
Захист особистого немайнового права
здійснюється способами, встановленими
главою 3 цього Кодексу.

Захист особистого немайнового права
може здійснюватися також іншим
способом відповідно до змісту цього
права, способу його порушення та
наслідків, що їх спричинило це
порушення.

Статтями 16, 23 та 280 ЦК України також
передбачено, що до способів захисту
цивільних прав та інтересів віднесено
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок приниження честі
та гідності фізичної особи.

З урахуванням викладеного, слід
дійти до висновку про те, що позивач
обрав спосіб захисту свого права (
честі та гідності ), який не
відповідає його змісту та обставинам
справи. Обраний спосіб захисту є
спеціальним способом у випадку
спростування недостовірної
інформації ( ст. 277 ЦК України ), а не
образи.

На вказані обставини суд першої
інстанції уваги не звернув та
безпідставно ухвалив рішення, яким
задовольнив позов ОСОБА_5 в частині
визнання поширеної інформації
недостовірною.

Відповідно до п.п. 3) та 4) ч. 1 ст. 309
ЦПК України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

За таких обставин, рішення суду
необхідно скасувати, відмовивши в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
Сумської міської ради, ОСОБА_3 про
визнання поширеної інформації
недостовірною.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, з
урахуванням часткового задоволення
апеляційної скарги, належить стягнути
з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 60 грн. 90
коп. судового збору за розгляд справи
в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 15 квітня 2014 року скасувати
та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до
Сумської міської ради, ОСОБА_3 про
визнання поширеної інформації
недостовірною відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
60 гривень 90 копійок судового збору
за розгляд справи в суді апеляційної
інстанції.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -