У х в а л а

іменем україни

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної
О.О., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, першого відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 29 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 03 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому просив
визнати виконавчий напис від 15 червня
2013 року за № 1295 про звернення стягнення
на нерухоме майно - земельну ділянку
площею 0,1000 га, з цільовим призначенням -
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, таким, що не підлягає
виконанню. Свої вимоги обґрунтовував
тим, що у першому відділі державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції (далі -
ВДВС Тернопільського МУЮ) перебуває
виконавче провадження з виконання
вищевказаного виконавчого напису,
вчиненого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 На переконання позивача
даний виконавчий напис вчинено
приватним нотаріусом ОСОБА_5
неправомірно і він не підлягає
виконанню з тих підстав, що нотаріусом
не перевірено безспірності вимог
стягувача, оскільки про заміну
іпотекодержателя та зазначену у
виконавчому написі заборгованість
позивач не повідомлявся. Також
відсутні відомості про відступлення
права вимоги та внесення змін до
іпотечного договору у відповідному
реєстрі обтяжень нерухомого майна.
Крім того позивач вважає, що нотаріус
не перевірив достовірності поданих
банком документів, не встановив право
банку звертати стягнення на предмет
іпотеки, не перевірив факту надсилання
і отримання позивачем письмової вимоги
про усунення порушень. На думку
позивача, виконавчий напис вчинено
після спливу трьох років з дня
виникнення права вимоги, що є
порушенням ст. 88 Закону України «Про
нотаріат». Разом з тим позивач вказував
на те, що судовим наказом
Тернопільського міськрайонного суду
від 26 листопада 2009 року стягнуто з
основного боржника ОСОБА_6 на користь
первинного кредитора та
іпотекодержателя ТзОВ «Український
промисловий банк» заборгованість у
повному обсязі за тим же кредитним
договором, на забезпечення якого був
укладений іпотечний договір, а відтак
вказана у виконавчому написі сума
заборгованості не відповідає
дійсності.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 29 січня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 03 квітня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати судові рішення першої й
апеляційної інстанцій, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_4, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, дослідивши докази у
справі і надавши їм належну оцінку в
силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а
також, врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходив з недоведеності
та безпідставності позовних вимог про
визнання указаного виконавчого напису
таким, що не підлягає виконанню.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази,
правильно встановив обставини справи,
в результаті чого ухвалив законне й
обґрунтоване рішення, яке відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів, отже,
рішення ухвалено з додержанням норм
процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 29 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 03 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

С.П. Штелик