Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

іменем україни

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель
В.І.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Державної установи «Інститут
ортопедії та травматології
Національної академії медичних наук
України», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
про відшкодування моральної шкоди та
відновлення становища, яке існувало до
порушення,

за касаційною скаргою Державної
установи «Інститут ортопедії та
травматології Національної академії
медичних наук України» на рішення
апеляційного суду м. Києва від 24 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до Державної установи
«Інститут ортопедії та травматології
Національної академії медичних наук
України» (далі - Інститут), треті особи:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, про відшкодування
моральної шкоди та відновлення
становища, яке існувало до порушення.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що є
інвалідом першої групи з дитинства. В
1998 році в Інституті позивача було
прооперовано: виконано тотальне
ендопротезування лівого кульшового
суглобу, а в 1999 році - правого
кульшового суглобу. Майже через 10 років
після операції, 24 березня 2008 року
позивач знову поступив в клініку № 3
Інституту з діагнозом «нестабільність
компонентів ендопротезу лівого та
правого кульшового суглобу», що
потребувало заміни ендопротезу.
Поставлений діагноз обумовлюється тим,
що термін використання ендопротезів
обмежений та через деякий час протез
потребує заміни. До цієї медичної
установи позивача було направлено
Запорізькою обласною лікарнею та
Запорізьким обласним управлінням
охорони здоров'я. Більш того,
Управління охорони здоров'я
Запорізької обласної державної
адміністрації безкоштовно виділило
позивачу для виконання операції з
протезування ендопротез: тотальний
протез кульшового суглобу
безцементної фіксації Veri Sys, ендопротез
кульшового суглобу Zimmer безцементний
клиновидного типу. Загальна вартість
протезу складала 19 795 грн. 9 квітня 2008
року позивач сплатив 2 500 грн за планову
операцію. 10 квітня 2008 року в Інституті
відповідача була проведена операція, в
результаті якої було виконано
ревізійне тотальне ендопротезування
лівого кульшового суглобу із заміною
компонента ендопротезу лікарем ОСОБА_5
Однак післяопераційний період для
позивача виявився дуже складним,
оскільки, одразу після операції
погіршився стан здоров'я, але лікар
наполягав на виписці. Позивач домігся
проведення рентгену суглоба та, як
виявилося з рентген-знімка, в частині
стегнової кістки залишилося свердло,
що зламалося під час операції. Лише

22 квітня 2008 року частина зламаного
свердла була вилучена з дистального
епіметафізу стегнової кістки. Отже,
через недбале непрофесійне ставлення
лікарів до виконуваних обов'язків
позивачу довелося двадцять днів після
операції відчувати та терпіти сильний
фізичний біль, страждання. Через три
дні після видалення частини свердла в
ділянці післяопераційного рубця в
проксимальному відділі стегна
сформувались дві гнійно-некротичні
рани, з яких почала виділятися рідина,
через що рубець не загоювався. 25 квітня
2008 року у позивача були взяті аналізи, в
результаті чого було виявлено
синьо-гнійну інфекцію. 7 травня 2008 року
позивача було переведено в клініку № 1
Інституту відповідача (відділення
кістково-гнійної хірургії). Лікар
ОСОБА_6 поставив діагноз «нагноєння
після тотального ревізійного
протезування лівого тазостегнового
суглобу, гнійно-некротичної рани
верхньої третини лівого стегна». А
згодом був взятий другий аналіз та
підтверджена ще одна інфекція -
золотистий стафілокок. До проведення
операції жодної інфекції не виявлено,
отже, зараження сталося в результаті
недбалого виконання лікарями своїх
функціональних обов'язків, нехтування
встановленими санітарними нормами.
Вартість лікування
інфекційно-запального процесу складає
3 604 грн 72 коп. 10 червня 2008 року через
прогресування поширеної інфекції була
проведена операція з видалення протезу
лівого тазостегнового суглобу. Тільки
після цього рубець на нозі почав
поступово загоюватись. На звернення
позивача до головного лікаря
-відповідача ОСОБА_7 з проханням
виправити лікарські помилки та
провести операцію тотального
ендопротезування лівого кульшового
суглобу, позивач отримував формальні
відписки та відмови з явно надуманих
причин. Знаючи, що позивач відмовився
від переливання донорської крові,
головний лікар зазначив, що при
проведенні операції буде необхідно
проводити переливання донорської
крові. Іншим чином провести операцію
неможливо. Посилання головного лікаря
не відповідає дійсності з огляду на
можливість використання
кровозамінників. Позивач вважає, що
внаслідок непрофесійних та недбалих
дій відповідача йому було завдано
значних матеріальних збитків, що
полягають у втраті наданого
ендопротезу. Тому просив зобовʼ?язати
передати позивачу новий тотальний
протез кульшового суглобу
безцементної фіксації Veri Sys, ендопротез
кульшового суглобу Zimmer безцементний
клиновидного типу або його аналог та
стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000
грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 травня

2013 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до Державної установи «Інститут
ортопедії та травматології
Національної академії медичних наук
України», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
про відшкодування моральної шкоди та
відновлення становища, яке існувало до
порушення, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
24 грудня 2013 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13 травня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 до Державної установи
«Інститут ортопедії та травматології
Національної академії медичних наук
України», треті особи: ОСОБА_4,

ОСОБА_5, про відшкодування моральної
шкоди та відновлення становища, яке
існувало до порушення, задоволено
частково. Зобовʼ?язано Державну
установу «Інститут ортопедії та
травматології Національної академії
медичних наук України» передати ОСОБА_3
новий тотальний протез кульшового
суглобу безцементної фіксації Veri Sys та
ендопротез кульшового суглобу Zimmer
безцементний клинового типу або їх
аналог. Стягнуто з Державної установи
«Інститут ортопедії та травматології
Національної академії медичних наук
України» на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в розмірі 15 000 грн, судовий збір в
розмірі 206 грн 45 коп., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі

30 грн та витрати, повʼ?язані з
проведенням судових експертиз, в
розмірі 15 473 грн 60 коп. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі директор Державної
установи «Інститут ортопедії та
травматології Національної академії
медичних наук України» просить
скасувати рішення апеляційного суду м.
Києва від 24 грудня

2013 року та залишити без змін рішення
Шевченківського районного суду

м. Києва від 13 травня 2013 року, мотивуючи
свої вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильне
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що прямий причинно-наслідковий
звʼ?язок між діями лікарів відповідача
та погіршення стану здоровʼ?я позивача
відсутній, позивачу була надана
належна медична допомога, а тому
підстав для стягнення шкоди немає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
яким позовні вимоги задоволено
частково, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що діями лікарів
Інституту порушено право позивача,
оскільки своїми діями вони завдали
позивачеві як моральної так і фізичної
шкоди, при цьому порушивши вимоги
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Таким вимогам рішення суду апеляційної
інстанції не відповідає виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що з 1981 року позивач
хворіє на ревматоїдний артрит,
поліартрит, сер негативний тип Н 1,
повільно прогресуючий перебіг,
гормонозалежна форма НФ 11.

Відповідно до історії хвороби № 418474
позивач у 1998-

1999 роках перебував на лікуванні в
Українському науково-дослідному
інституті ортопедії і травматології,
під час якого йому були виконані
операції: «тотальне ендопротезування
кульшових суглобів протезами «Інмед»»,
«артропластика проксимальних
міжфалангових суглобів ІІ-V пальців
правої кисті з резекцією головок
основних фаланг».

У 2007-2008 роках позивачу за місцем
проживання Головним ортопедом -
травматологом було рекомендовано
консультацію у відповідача щодо його
діагнозу: стан після тотального
ендопротезування кульшових суглобів,
асептична нестабільність та
направлення на оперативне лікування.

Управління охорони здоров'я
Запорізької обласної державної
адміністрації безкоштовно виділило
позивачу для виконання операції з
протезування ендопротез: тотальний
протез кульшового суглобу
безцементної фіксації Veri Sys, ендопротез
кульшового суглобу Zimmer безцементний
клиновидного типу.

24 березня 2008 року відбулася планова
госпіталізація позивача у

перше травматологічне відділення
Українського науково-дослідного
інституту ортопедії і травматології в
зв'язку з нестабільністю ендопротеза
лівого кульшового суглоба з метою
ревізійного тотального
ендопротезування лівого кульшового
суглоба протезом «Зиммер-Версис».

При цьому в медичній картці
стаціонарного хворого наявне
«Волевиявлення щодо медичного
втручання» від 25 березня 2008 року, в
якому ОСОБА_3 вказує, що він
відмовляється за жодних обставин від
вливань цільної крові та її
компонентів, а при крововтраті під час
операційного втручання наполягає на
використанні штучних замінників крові
та її компонентів.

Ревізійне ендопротезування суглобів
виконано 10 квітня

2008 року, під час видалення кісткового
цементу зламалося свердло в дистальній
частині стегнової кістки. У зв'язку із
закінченням дії спинномозкової
анестезії, крововтратою прийнято
рішення на цьому етапі частину свердла
не видаляти, про що свідчить протокол
операції від

10 квітня 2008 року.

Згідно з висновком експерта № 513/11
судово-медичної експертизи від

17 квітня 2012 року, складеним комісією у
складі судових експертів Державної
установи Головного бюро
судово-медичної експертизи (далі -
Висновок експерта) (а. с. 156-179),
враховуючи компенсований стан ОСОБА_3
перед оперативним втручанням (з огляду
на стабільну гемодинаміку та нормальні
показники крові за даними медичної
картки стаціонарного хворого), слід
вважати, що його передопераційна
підготовка, яка включала засоби для
профілактики анемій, була проведена
правильно, у достатньому обсязі. Згідно
з записами у медичній картці
стаціонарного хворого
анестезіологічне забезпечення
операції було проведено правильно, у
повному обсязі. З урахуванням обсягу
крововтрати кількісний та якісний
склад кровозмісної терапії можна
вважати адекватним.

Відповідно до зазначеного висновку
експертизи під час операції, яка
проводилась ОСОБА_3, мало місце
неналежне надання медичної допомоги,
яке полягало у технічно недостатньо
досконало проведеному операційному
втручанні. З огляду на компенсований
стан перед операцією, обумовлений
адекватною передопераційною
підготовкою, невеликий обсяг
крововтрати під час операційного
втручання (500 мл) та стабільний стан під
час операції (беручи до уваги дані
«наркозної карти» від 10 квітня

2008 року № 932), слід вважати тактику
відкладення вилучення чужорідного
тіла (відламка свердла) з
кістково-мозкового каналу стегнової
кістки

ОСОБА_3 неправильною.

22 квітня 2008 року проведена повторна
операція щодо видалення зламаної
частини свердла з кістково-мозкового
каналу лівої стегнової кістки.

25 квітня 2008 року у ОСОБА_3 було виявлено
у верхній третині лівого стегна в
ділянці післяопераційного рубця дві
нориці з виділеннями.

Згідно з даними мікробіологічних
досліджень вмісту рани та нориці

5 травня 2008 року була виявлена
синьо-гнійна паличка.

Відповідно до висновку експертизи
будь-яких даних про порушення
санітарно-епідеміологічних норм під
час лікування ОСОБА_3 у
травматологічному та
кістково-гнійному відділеннях
Українського науково-дослідного
інституту ортопедії і травматології,
які б могли сприяти його інфікуванню, у
наданій медичній документації та
матеріалах справи не знайдено.

У зв'язку з прогресуванням
інфекційного процесу та
неефективністю лікування ОСОБА_3 7
травня 2008 року було переведено у
відділення кістково-гнійної хірургії.

9 червня 2008 року ОСОБА_3 у зв'язку з
хронічним післяопераційним
остеомієлітом лівої стегнової кістки,
активної норицевої форми була
проведена уже третя операція:
«некректомія ділянки лівого
кульшового суглоба, видалення
нестабільних компонентів ТЕП, монтаж
ССВ з приводу нагноєння після
ревізійного ТЕП лівого кульшового
суглоба, нестабільність компонентів
ТЕП.

28 липня 2008 року ОСОБА_3 був виписаний у
задовільному стані для подальшого
амбулаторного лікування за місцем
проживання.

Відповідно до висновку експерта № 513/11
Головного бюро судово-медичної
експертизи МОЗ України зазначено, що
після проведеного операційного
втручання 10 квітня 2008 року з приводу
ендопрозування лівого кульшового
суглоба виникли післяопераційні
ускладнення, внаслідок яких лікарям
довелось під час операції 10 червня 2008
року вилучити встановлений новий
ендопротез лівого кульшового суглоба.
Проаналізувавши надані матеріали
справи та медичні документи, слід
вважати, що до несприятливих наслідків
лікування ОСОБА_3 в Українському
науково-дослідному інституті
ортопедії і травматології, призвів
комплекс факторів, а саме: тяжка
системна патологія сполучної тканини,
довготривале лікування гормональними
препаратами, яке призвело до зниження
захисних сил організму; технічно
недосконало проведена операція 10
квітня 2008 року, в результаті чого у
порожнині кістково-мозкового каналу
лівої стегнової кістки залишилося
чужорідне тіло (відламок свердла);
неправильна лікувальна тактика -
залишення чужорідного тіла в порожнині
кістково-мозкового каналу лівої
стегнової кістки, що викликало
необхідність проведення повторного
оперативного втручання.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від

31 березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (із
змінами та доповненнями), передбачено,
що розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості. У
випадках, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи. Визначаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд повинен наводити в рішенні
відповідні мотиви.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, суд у порушення вимог ст. ст. 212,
303, 304 ЦПК України, дійсні обставини по
справі не встановив, не перевірив, чи
було позивачу замінено ендопротез
кульшового суглобу при повторній
операції, переоцінив докази наявні в
матеріалах справи, не встановив нових
обставин по справі, не перевірив доводи
сторін встановлені судом першої
інстанції, належним чином не врахував
характер завданих моральних страждань,
що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою
для скасування рішення апеляційного
суду з направленням справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної установи
«Інститут ортопедії та травматології
Національної академії медичних наук
України» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
24 грудня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
І.М. Завгородня