АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Міцнея В.Ф., Височанської Н.К.,

секретаря: Лисак О.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1,
відповідача - Личука М.Я., представника
відповідача - Кутровської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до комунальної установи
«Кельменецька центральна районна
лікарня» в особі головного лікаря
Личука Миколи Ярославовича про
скасування наказу про скорочення
посади механіка електростанції,
поновлення на роботі та відшкодування
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Хотинського
районного суду Чернівецької області
від 27 лютого 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 в лютому 2013 року звернувся до
суду з позовом до комунальної установи
«Кельменецька центральна районна
лікарня» в особі головного лікаря
Личука М.Я. про скасування наказу про
скорочення посади механіка
електростанції, поновлення на роботі
та відшкодування моральної шкоди.

Посилався на те, що з 01 липня 2002 року він
працював в Кельменецькій центральній
районній лікарні на посаді механіка
електростанції для обслуговування
резервної, автоматичної, дизельної
електростанції ДЕС-60А. 09 січня 2013 року,
з посиланням на наказ № 210 від 02
листопада 2012 року «Про майбутнє
вивільнення працівників установи»,
його ознайомлено з тим, що з 05 січня 2013
року посада механіка електростанції
скорочується.

Наказом від 22 січня 2013 року № 3-зв його
звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40
КЗпП України у зв»язку із скороченням
штату працівників, хоча на

________________________________________________________________________
________________________________________________________

№22ц-621/14 Головуючий у 1 інстанції:
Єфтеньєв О.Г.

Категорія: 52
Доповідач: Литвинюк І.М.

момент звільнення в установі не було
ніяких змін в організації виробництва
і праці, в тому числі скорочення
чисельності або штату. Крім того, його
не було попереджено про майбутнє
вивільнення за два місяці.

Просив зобов'язати відповідача
скасувати наказ про скорочення посади
механіка дизельної електростанції,
поновити його на посаді механіка
дизельної електростанції, стягнути
заробітну плату за час вимушеного
прогулу та відшкодувати моральну
шкоду.

Рішенням Хотинського районного суду
Чернівецької області від 27 лютого 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Апелянт вважає, що ухвалене судом
першої інстанції рішення є незаконним
та необґрунтованим, винесено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з підстав
неправильності встановлення обставин,
які мають значення по справі.

Посилається на те, що при розгляді
справи суд не звернув увагу на
порушення відповідачем вимог Кодексу
законів про працю України при
звільненні, при скороченні посади (бо
законних підстав для скорочення посади
механіка не було), при тому, що була
певна можливість провести
перестановку кадрів (якщо рахувати
скорочення посади механіка законним),
як того вимагає закон, з огляду на
освіту, фаховість, досвід, стаж роботи у
закладі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
права позивача ОСОБА_1 при звільненні
порушені не були, підстав для
скасування наказу про звільнення та
поновлення на роботі позивача немає.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

Судом першої інстанції та матеріалами
справи встановлено, що наказом № 63-к
від 25 червня 2002 року ОСОБА_1 прийнято на
роботу на посаду дизеліста для
обслуговування електростанції
Кельменецької центральної районної
лікарні, яка в подальшому
перейменована в комунальну установу
«Кельменецька ЦРЛ». Наказом № 25-пв від
17 жовтня 2011 року ОСОБА_1 переведено на 0,5
ставки посади механіка дизельної
установки.

Також встановлено, що наказом № 3-зв від
22 січня 2013 року позивача звільнено із
займаної посади на підставі п. 1 ч.1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку із скороченням
штату працівників під час
реорганізації установи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Пленум Верховного Суду України в
п. 21 постанови від 6 листопада
1992 року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» (з наступними змінами)
роз'яснив судам, що, розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів
справи, а саме з п. 3.1. Наказу від 23
жовтня 2012 року № 204 «Про створення
пунктів швидкої медичної допомоги та
центру первинної медико-санітарної
допомоги», на начальника відділу
кадрів Огороднік О.Д. було покладено
обов'язок інформувати профспілковий
комітет медичних працівників
Кельменецького району про майбутнє
вивільнення працівників при
реформуванні медичної галузі та
створення пунктів швидкої медичної
допомоги і Центру первинної
медико-санітарної допомоги. Повідомити
державну службу зайнятості про
заплановане вивільнення працівників.
Попередити працівників в письмовій
формі про наступне звільнення.

На виконання даного наказу та
формування штатного розпису Наказом №
210 від 02 листопада 2012 року «Про майбутнє
вивільнення працівників установи»
начальника відділу кадрів Огороднік
О.Д. було зобов»язано попередити в
двохмісячний термін окремих
працівників, в тому числі й позивача,
про таке вивільнення.

Позивач ОСОБА_1 посилається на
порушення законодавства про працю при
звільненні, оскільки його попереджали
в установлений законом строк про
вивільнення для переходу в
новоутворений Центр сімейної медицини,
а не про скорочення посади, крім того, в
наказі зазначено про можливе майбутнє
вивільнення, однак колегія вважає такі
доводи позивача безпідставними.

Як вбачається з матеріалів
справи, на звороті вищевказаного
наказу містяться підписи всіх осіб, в
тому числі й підпис позивача ОСОБА_1,
про ознайомлення з майбутнім
вивільненням.

За вимогами ч. 2 ст. 40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Порядок вивільнення працівників
у зв'язку зі змінами в організації
виробництва і праці та порядок
врахування переважного права
працівника на залишення на роботі
встановлено ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках зміни в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

При вирішенні питання про те, чи
мав змогу роботодавець виконати вимоги
ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи
працівникові, який вивільняється в
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, суд має виходити з
того, що за змістом цієї норми
працівнику має бути запропонована
наявна робота за відповідною професією
чи спеціальністю і лише при
відсутності такої роботи - інша наявна
робота.

У абз. 4 п. 19 вищезазначеної
постанови Пленуму вказано, що судам при
розгляді справ слід мати на увазі, що
при проведенні звільнення власник або
уповноважений ним орган вправі в межах
однорідних професій і посад провести
перестановку (перегрупування)
працівників і перевести більш
кваліфікованого працівника, посада
якого скорочується, з його згоди на
іншу посаду, звільнивши з неї з цих
підстав менш кваліфікованого
працівника

Твердження ОСОБА_1 про те, що він
мав переважне право на залишення на
роботі як працівник з тривалим
безперервним стажем роботи в даній
установі, є помилковим, оскільки у
даному випадку не має підстав для
висновку про переважне право на
залишення на роботі, так як позивач
обіймав посаду, яка за штатним розписом
була одна та яка скорочена на підставі
Наказу № 236 від 25 грудня 2012 року і
виведена з штатного розпису установи.

З листів № 12 від 09 січня 2013 року та
№ 64 від 18 січня 2013 року (т. 1 а.с. 73, 74)
видно, що головний лікар району
звертався до ОСОБА_1 щодо переведення
останнього на іншу посаду, зокрема
посаду підсобного робітника або
електромонтера котельні на період
опалювального сезону. Однак ОСОБА_1 на
такі листи вніс заперечення, вважаючи
їх необґрунтованими та відмовився дати
письмову відповідь про погодження або
відмову від даної пропозиції.

Отже, позивачу пропонувалися
вільні посади в установі, від указаних
пропозицій ОСОБА_1 відмовився.

Також безпідставними є доводи
позивача з посиланням на наказ від 30
січня 2013 року № 86 «Про зміни у штатному
розписі КУ «Кельменецька ЦРЛ», що на
день його звільнення не було ніяких
змін в організації виробництва і праці,
оскільки вказаний наказ, який є
документальним відображенням факту і
змісту змін, свідчить про те, що
працівники, по суті, мали б працювати в
нових умовах практично відразу, а не
через два місяці з моменту їх
повідомлення.

Крім того, доводи ОСОБА_1
спростовуються договором № 1 від 22
січня 2013 року (т. 1 а.с. 185-186), довідкою КУ
«Кельменецька ЦРЛ» № 658 від 29 травня 2013
року, довідкою МПП «Електросервіс» від
29 травня 2013 року (т. 1 а.с. 187-188), з яких
вбачається, що потреби в посаді
механіка дизельної установки немає у
зв»язку з тим, що дизельна установка
працює в автономному режимі. У
відповідності до узгодженого
«Технічного рішення» від 11 жовтня 2012
року наявна дизель-електростанція не
потребує окремої посади
дизеліста-електрика. Дану функцію може
виконувати черговий електроперсонал.

Відповідно до положень ст.43 КЗпП
України розірвання трудового договору
з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 даного
кодексу (крім випадку ліквідації
підприємства, установи, організації)
може бути проведено лише за
попередньою згодою профспілкового
органу первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Так, згода профспілкового
комітету на звільнення ОСОБА_1,
відповідно до вимог, передбачених ч. 9
ст. 43 КЗпП України та роз'ясненнями,
викладеними в п.15 зазначеної вище
постанови Пленуму, була надана
рішенням профкому № 5 від 29 квітня 2014
року.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, суд першої
інстанції, повно і всебічно
встановивши обставини справи і
визначивши правовідносини, зумовлені
встановленими фактами, правильно
застосував правові норми та ухвалив
законне й справедливе рішення, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хотинського районного суду
Чернівецької області від 27 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: