СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва у складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 28 липня 2014р.
по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

встановила:

у жовтні 2012р. позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідача 4
993,64 доларів США, що еквівалентно 39
914,16грн. заборгованості.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 2 липня 2007р. між ВАТ
«Банк Універсальний»,
правонаступником якого він є, та
відповідачем був укладений кредитний
договір № 06/2429-К-07, на підставі якого
позичальник отримала 14 534 доларів США
строком до 1 липня 2012р. зі сплатою 12,5%
річних за користування кредитом. З 15
липня 2008р. відсоткова ставка була
збільшена до 17% річних відповідно до п.
7.1.2. договору.

Позивач стверджував, що
відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором не виконувала, у
зв'язку із чим виникла заборгованість,
яка станом на 7 вересня 2012р. становить
вищезазначену суму та складається з
заборгованості по кредиту у розмірі 3
715,10 доларів США, 821,51 доларів США за
відсотками, 457,03 доларів США за
підвищеними відсотками.

Рішенням суду від 28 липня 2014р. у
позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ
«Універсал Банк» просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором у сумі 4 197,25
доларів США, що еквівалентно 49 700,06грн.
та судові витрати.

Апелянт посилається на
неналежну оцінку судом наданих
доказів, неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, яка підтримала апеляційну
скаргу, пояснення відповідача та її
представника, які заперечували проти
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджується, що 2 липня 2007р.
між ВАТ «Банк Універсальний»,
правонаступником якого є позивачем, та
відповідачем був укладений кредитний
договір № 06/2429-К-07, на підставі якого
позичальник отримала 14 534 доларів США
строком до 1 липня 2012р. зі сплатою 12,5%
річних за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не надано
належних доказів у підтвердження
розміру заборгованості та не належ -

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/12918/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Яровенко Н.О.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.ного виконання відповідачем умов
кредитного договору.

- 2 -

Проте, з вказаними висновками
суду першої інстанції погодитися не
можна, оскільки вони не відповідають
матеріалам справи та не ґрунтуються на
нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Відповідач під час судового
розгляду визнавала, що умови
кредитного договору нею повністю не
виконувалися, допускалася прострочка у
сплаті щомісячних платежів, і станом на
1 липня 2012р. кредитна заборгованість
нею у повному обсязі не погашена.

Дані пояснення відповідача
також підтверджені її діями по сплаті
кредитної заборгованості після
пред'явлення даного позову.

За таких обставин, суд першої
інстанції не мав правових підстав для
висновку про відсутність доказів про
неналежне виконання відповідачем умов
кредитного договору та про наявність
заборгованості за договором.

Суд першої інстанції всупереч
встановленим обставинам та вимогам
статей 526, 1049 ЦК України відмовив у
позові у повному обсязі, фактично
звільнивши відповідача від повернення
кредитних коштів та сплати процентів
за користування ними, хоча
законодавство не передбачає такого
звільнення у випадку непогодження з
наданими розрахунками.

Суд також не врахував, що згідно зі
статтею 614 ЦК України особа
звільняється від відповідальності за
невиконання зобов'язання лише у тому
випадку, коли доведе відсутність своєї
вини у порушенні такого зобов'язання.

Також не ґрунтується на законі й
висновок суду про неможливість
визначити розмір заборгованості на
підставі наданих позивачем документів,
оскільки позивачем надано суду три
розрахунки заборгованості, що
відповідає вимогам ст. 60 ЦПК України,
які не містять суперечливих даних.

Посилання суду першої інстанції на
висновок експерта, який проводив
судову фінансово-економічну
експертизу, колегія суддів вважає
безпідставним, так як суд не звернув
уваги, що експертом не були надані
відповіді на поставлені перед ним
питання.

При цьому, перед експертом не ставилися
питання про надання аналізу наданим
позивачем документів, у тому числі і
розрахункам заборгованості, а експерт
повинен був надати відповіді на
поставленні питання, виходячи із умов
кредитного договору, який був
укладений сторонами, та наданих
позивачем документів, які
підтверджували здійснену відповідачем
оплату по погашенню кредитної
заборгованості.

Не компетентність експерта при
проведенні судової експертизи не може
бути підставою для відмови у
задоволенні позову.

З наданих позивачем суду першої
інстанції розрахунків заборгованості
вбачається, що перший розрахунок був
здійснений, виходячи із процентної
ставки 17% річних; другий розрахунок був
здійснений позивачем на вимогу суду,
виходячи із процентної ставки 12,5%
річних, а третій розрахунок був
здійснений позивачем з врахуванням
сум, які відповідач внесла на погашення
заборгованості після звернення
позивача до суду.

При цьому, з наданого відповідачем
апеляційному суду розрахунку
заборгованості, вбачається, що
позивачем були враховані всі сплачені
відповідачем суми, а відповідачем на
день розгляду справи апеляційним судом
отримані кредитні кошти не повернуті у
повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції не мав
правових підстав не враховувати
наданий позивачем розрахунок
заборгованості.

- 3 -

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
твердження позивача про те, що з 15 липня
2008р. відсоткова ставка за користування
кредитними коштами була збільшена до 17%
річних підтвердження не знайшли.

Відповідно до пункту 7.1.2. кредитного
договору при зміні облікової ставки
Національного банку України,
інфляційного індексу чи кон'юнктури
ринку попиту на кредитні ресурси банк
має право переглянути встановлену
процентну ставку за користування
кредитом, про що повідомляє
позичальника в письмовій формі за 10
календарних днів до дня встановлення
нової ставки.

Позивачем суду не було надано доказів
виконання зазначеного пункту договору,
відповідач заперечувала отримання
такого письмового повідомлення, не
надано доказів і того, що відповідач
сплачувала проценти за користування
кредитом за процентною ставкою 17%
річних, тому відсутні правові підстави
для стягнення заборгованості за
кредитним договором, враховуючи
вказану процентну ставку.

Доводи відповідача та її представника
про те, що банком на власний розсуд, без
погодження з позичальником змінено
розрахунковий період внесення
щомісячних платежів та розмір
щомісячних платежів, що призвело до
збільшення сукупної вартості кредиту,
підтвердження під час судового
розгляду не знайшли.

Відповідно до п.4.4. кредитного договору
нарахування процентів за фактичну
кількість календарних днів
користування кредитом здійснюється
щомісячно. Нарахування процентів за
користування кредитом в поточному
місяці проводиться банком в останній
робочий день поточного місяця в період
з останнього робочого дня попереднього
місяця по день, що передує останньому
дню поточного місяця. Нарахування
процентів в останній робочий день року
здійснюється за період з останнього
робочого дня попереднього місяця по 31
грудня включно. Сплата процентів
здійснюється позичальником не пізніше
25-числа наступного за звітним місяцем.

З наданих позивачем документів
вбачається, що у березні 2008р. позивачем
був змінений розрахунковий період, а
саме з 31 березня 2008р. по 11 травня 2008р., а
з червня 2008р. по 9 число місяця, а
щомісячні платежі повинні були
вноситися не пізніше 10 числа
наступного за звітним місяцем.

З 10 червня 2008р. відповідачем щомісячні
платежі вносилися 10 числа місяця, що
відповідно до положень ст. 642 ЦК України
свідчить про обізнаність позичальника
про зміну розрахункового періоду та
прийняття даної пропозиції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що позивачем доведено, що
розмір заборгованості за кредитом
становить 2 547 доларів США, за
відсотками - 380,17 доларів США, пеня 1269,23
доларів США.

Під час розгляду справи судом
відповідачем заява про застосування
позовної давності до позовних вимог
про стягнення пені не подавалася, тому
відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України вона
застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню
судові витрати позивача у вигляді
сплаченого судового збору за подання
позовної заяви та апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції неповно встановлені
обставини справи, неправильно
застосовані норми матеріального права,
допущено порушення норм
процесуального права, тому рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 28 липня 2014р. скасувати,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

- 4 -

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» заборгованість за
кредитним договором у сумі 4 197,25
доларів США, що еквівалентно 49 700грн.
06коп., та судові витрати у сумі 647грн.
64коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: