АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/5303/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1978/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду
Хмельницької області

в складі : головуючої - судді Кізюн
О.Ю.

суддів: Харчука В.М., Переверзєвої Н.І.

при секретарі Дубовій М.В.

з участю:
представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу провадженням №
22ц/792/1978/14 за апеляційною скаргою
Повного товариства „ХН-Ломбард"
Баранова С.О. і Компанія" на заочне
рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 15 квітня 2014 року за позовом
ОСОБА_2 до повного товариства
„ХН-Ломбард" Баранова С.О. і Компанія"
про стягнення боргу.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників судового процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,

встановила:

В березні 2014 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до
повного товариства ХН-Ломбард"
Баранова С.О. і Компанія" про стягнення
боргу в сумі 291 070,12 грн. В обгрунтування
вимог позивач вказувала, що згідно
письмового договору від 26.04.2010 року,
укладеного між нею та повним
товариством ХН-Ломбард"
Балканкар-Сервіс, правонаступником
якого є ПТ „ХН-Ломбард" Баранова С.О. і
Компанія", вона позичила товариству 158
000 грн. на умовах сплати щомісячно за
користування кредитом 5% від суми
позики, що становить 7900 грн. Договором
визначено, що відповідач має повернути
позичку не пізніше 26.12.2011 року. У
визначений термін відповідач позику в
сумі 158 000 грн. не повернув, лише
частково сплатив відсотки в сумі 146 708
грн.

За користування кредитним
коштами після 26.12.2011 року відповідач
продовжував сплачувати їй відсотки і
станом на 03.04.2013 року сплатив відсотків
на загальну суму 274 885 грн., після чого
припинив сплачувати відсотки і не
повертає кредитних коштів.

Посилаючись на умови укладеного
договору, позивач просила стягнути
суму позики - 158 000 грн., несплачені
проценти за користування кредитними
коштами станом на 26.02.2014 року у розмірі
80 615 грн., штраф у розмірі 10% від суми
позики -15 800 грн., та пеню у розмірі
подвійної ставки НБУ за кожен день
прострочення - 21 696,93 грн.

Крім цього позивач просила в
порядку ст.625 ЦК України стягнути з
відповідача на її
________________________________________________________________________
________

Головуючий у першій інстанції -
Салоїд Н.М. Справа
№22ц/792/1978 /14

Доповідач -Кізюн О.Ю.
Категорія № 19,27

користь 3% річних за прострочення
грошового зобов'язання - 14 958,19 грн.

Заочним рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 15 квітня 2014
року позов ОСОБА_2 до повного
товариства „ХН-Ломбард" Баранова С.О. і
Компанія" про стягнення боргу
задоволено. Стягнуто з повного
товариства „ХН-Ломбард" Баранова С.О. і
Компанія" на користь ОСОБА_2 грошові
кошти в сумі 291 070,12 грн.

Ухвалою Хмельницького
міськрайонного суду від 17 липня 2014 року
в задоволенні

заяви повного товариства „ХН-Ломбард"
Баранова С.О. і Компанія" про перегляд
заочного рішення відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі повне
товариство „ХН-Ломбард" Баранова С.О. і
Компанія" вважає, що заочне рішення
суду першої інстанції ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Апелянт
зазначає, що договір позики від 26.04.2010
року від імені товариства підписаний
ОСОБА_4, який відповідно до наданих йому
повноважень мав право на укладення
лише договір позики , за якими
товариство виступає позикодавцем.
Згідно касових документів та даними
бухгалтерського обліку кошти в сумі 158
000 грн. товариством не
оприбутковувалися. Тому апелянт
просить скасувати заочне рішення і
ухвалити нове рішення, яким відмовити
у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному
обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції. Колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню за наступних
підстав та мотивів.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення
суду має бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому порядку.

Заочне рішення суду першої
інстанції цим вимогам закону не
відповідає.

Так, проводячи заочний розгляд
справи, суд першої інстанції допустив
порушення норм процесуального права.

Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України
умовами проведення заочного розгляду
справи є належне повідомлення
відповідача і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними;
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Ці умови судом першої інстанції
не були дотримані.

В матеріалах справи відсутні
докази про те, що відповідач був
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи. Запис про хід
судового засідання 15.04.2014 року на
технічному носії відсутній, а в журналі
судового засідання немає запису про те,
що представник позивача не заперечує
проти заочного розгляду справи.

Окрім цього, при вирішені справи
судом першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Встановлено, що 26.04.2010 року між
фізичною особою ОСОБА_2 та Повним
товариством „ХН - Ломбард „Балканкар -
сервіс" в особі ОСОБА_4, що діє на
підставі довіреності, посвідченої
09.02.2010 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, було укладено договір
позики № 8, згідно якого позикодавець
ОСОБА_2 надала позичальнику - Повному
товариству „ХН - Ломбард „Балканкар -
сервіс" позику в сумі 158 000 грн. на
розвиток матеріально - технічної бази
позичальника. Сторонами визначено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позику не пізніше 26.12.2011 року. Умовами
цього договору встановлено сплату
позичальником відсотків за
користування кредитом у розмірі 5% від
суми позики в місяць; у разі
неповернення або несвоєчасного
повернення позики позичальник, крім
суми основного боргу, сплачує штраф у
розмірі 10% від суми позики та пеню у
розмірі подвійної ставки НБУ за кожен
день прострочення (а.с.3)

Означений договір є оспорюваним і в
установленому законом порядку не
визнаний недійсним.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Якщо сума договору позики не
менше як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, договір позики укладається у
письмовій формі (ч.1 ст.1047 ЦК України)

Статтею 1048 ЦК України визначено,
що позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір та
порядок одержання процентів
встановлюється договором. У разі
відсутності іншої домовленості сторін
проценти виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Згідно ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом,пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Оспорюючи договорі позики,
апелянт посилається на те, що грошові
кошти від ОСОБА_2 насправді товариством
не були одержані, і в обґрунтування
цієї обставини посилається на
свідоцькі покази ОСОБА_4

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.2 ст.1051 ЦК України
якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

З пояснень свідка ОСОБА_4
убачається, що він діючи при укладанні
договору позики від імені відповідача,
отримав грошові кошти від ОСОБА_2 в сумі
158 000 грн., проте ці кошти він використав
в своїх інтересах.

Доказів, які б вказували, що
договір позики був укладений під
впливом обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини, суду
сторонами не надано, тому рішення суду
не може ґрунтуватися на свідченнях
свідка.

Встановлено, що позичальник за
договором позики не виконав своїх
зобов'язань щодо повернення боргу
ОСОБА_2 у визначений договором строк,
лише за період з 26.05.2010 року по 26.03.2013
року сплатив відсотків на загальну
суму 274 885 грн.

Тому колегія суддів вважає, що
вимоги позивачки щодо стягнення з
відповідача суми позики у розмірі 158 000
грн., несплачених відсотків на суму
позики за період з 26.03.2013 року по 26.02.2014
року у сумі 80 615 грн., а також штрафу у
розмірі 10% від суми позики, що становить
15 800 грн., та пені за період з 26.02.2013
року по 26.02.2014 року на суму 21 696,93 грн. є
обґрунтованими, відповідають умовам
договору та положенням ст.ст. 1046,1048 ЦК
України, і підлягають до задоволення.

Разом із цим, колегія суддів
вважає, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3% річних за
прострочення грошового зобов'язання
відповідно до ст.625 ЦК України, не є
підставними і задоволенню не
підлягають.

Згідно положень ч.2 ст.625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання,
зобов'язаний до сплати трьох процентів
річних від простроченої суми у разі,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Оскільки умовами договору позики
сторонами встановлений інший розмір
процентів, а саме 5% від суми позики
щомісяця, тому відсутні підстави для
стягнення з відповідача 3% річних.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л
а:

Апеляційну скаргу Повного товариства
„ХН-Ломбард" Баранова С.О. і Компанія"
задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 15 квітня 2014
року скасувати.

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з Повного товариства
„ХН-Ломбард" Баранова С.О. і Компанія"
на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі
276 111 грн. 93 коп. (двісті сімдесят шість
тисяч сто одинадцять грн. 93 коп. ), та
судові витрати у розмірі 2761 грн. 12 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча:підпис

Судді:підписи

Копія вірна. Суддя апеляційного суду

О.Кізюн