Ухвала іменем україни22 жовтня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів:
Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за скаргою ОСОБА_3 на дії
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Глухівського міськрайонного
управління юстиції Толченікової Ольги
Вікторівни, заінтересовані особи:
відділ Державної виконавчої служби
Глухівського міськрайонного
управління юстиції, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за
касаційною скаргою судді Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
Сапона Олега Володимировича на окрему
ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 24 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищезазначеною скаргою,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13
грудня 2013 року він по пошті отримав акт
опису та арешту майна, який був
складений державним виконавцем
відділу ДВС Глухівського
міськрайонного управління юстиції
Толченіковою О.В., у якому було
зазначено, що при примусовому
виконанні виконавчого листа від 12
липня 2013 року № 2/576/290/13,
виданого Глухівським міськрайонним
судом у справі про стягнення із ОСОБА_3
на користь ОСОБА_5 боргу в сумі
336 929 грн 05 коп., державним
виконавцем було описано та арештовано
майно. При цьому описане майно було
передано на відповідальне зберігання
стягувачу ОСОБА_5 Разом із актом опису
та арешту майна скаржник отримав і акт
оцінки майна від 02 грудня 2013 року, яким
державний виконавець визначив
вартість описаного майна на загальну
суму 52 490 грн. Вважає, що при проведенні
даних виконавчих дій державним
виконавцем були порушені його права.
Так, всупереч вимогам Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець не направив йому копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження та не надав йому часу на
добровільне виконання рішення суду.
Опис та арешт майна був проведений за
місцем проживання скаржника та його
дружини без їх участі. При проведенні
цієї виконавчої дії державний
виконавець не перевірив дійсну
належність описаного майна. Описане та
арештоване майно було передано на
відповідальне зберігання стягувачу
ОСОБА_5, хоча за змістом ст. 59
Закону України «Про виконавче
провадження» це майно мало бути
передано на зберігання в першу чергу
боржнику. Також на порушення вимог
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року № 512/5 (далі -
Інструкція), в акті опису та арешту
майна не указані паспортні дані та
місце проживання особи, якій було
передано на зберігання майно, а деякі
предмети, які були виготовлені із
органічних каменів, не були належним
чином описані й упаковані. Крім того, на
порушення вимог вищезазначеної
Інструкції акт оцінки майна не був
направлений боржнику наступного дня
після його складання. Сам акт оцінки є
незаконним, так як вартість оціненого
майна є явно заниженою, для оцінки
майна державний виконавець не запросив
експертів чи спеціалістів.

Ухвалою Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 21
травня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 24 червня 2014 року, в
задоволенні скарги відмовлено.

Окремою ухвалою апеляційного суду
Сумської області від 24 червня 2014 року
постановлено довести до відома голови
Глухівського міськрайонного суду
Сумської області про виявлені
порушення та зобов'язати повідомити
апеляційний суд Сумської області у
місячний строк про вжиті заходи.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 липня 2014 року
у відкритті касаційного провадження у
вищевказаній справі, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на
ухвалу Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 21 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Сумської області від 24 червня 2014 року
відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

У касаційній скарзі суддя Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
Сапон О.В. просить скасувати окрему
ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 24 червня 2014 року,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судом норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга судді Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
Сапона О.В. підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Постановляючи окрему ухвалу,
апеляційний суд виходив з того, що при
апеляційному перегляді справи
виявлено грубі порушення вимог
процесуального закону.

Такими грубими порушеннями вимог
процесуального закону апеляційний суд
вважав наступне.

На порушення вимог ч. 2 ст. 222 ЦПК України
суд не видав негайно після
проголошення ухвали від 21 травня 2014
року представнику заявника ОСОБА_3 -
ОСОБА_7, яка брала участь у справі і була
присутня у судовому засіданні, копії
повного тексту зазначеної ухвали.

Так, супровідний лист суду про
направлення поштою копії зазначеної
ухвали особам, які беруть участь у
розгляді справи, датований 21 травня
2014 року, проте за даними Реєстру
відстеження поштових відправлень
Укрпошти фактично вказана ухвала була
здана судом на пошту тільки
22 травня 2014 року. Копію цієї ухвали 27
травня 2014 року одержав ОСОБА_3, а 26
травня 2014 року - його представник
ОСОБА_7

На підставі зазначеного вище
апеляційний суд дійшов висновку, що
такі порушення є недопустимими,
враховуючи визначені ч. 2 ст. 294 ЦПК
України скорочені строки для
оскарження ухвал суду та європейські і
національні принципи забезпечення
доступу до правосуддя.

Крім того, апеляційний суд виходив з
того, що, не зважаючи на неодноразові
роз'яснення щодо порядку заповнення
журналу судового засідання, секретар
судового засідання Самойленко О.В. не
зазначила у журналі судового засідання
у даній справі, хто ж з осіб, які брали
участь у справі, з'явився на
проголошення ухвали суду о 9-й годині 21
травня 2014 року, оскільки
такий запис мав би особливе значення
для з'ясування дотримання строків
апеляційного оскарження, з огляду на те
що суд видалявся до нарадчої кімнати ще
20 травня 2014 року о 9 год. 29 хв.

Статтею 320 ЦПК України установлено, що
апеляційний суд у випадках і в порядку,
встановлених ст. 211 цього Кодексу, може
постановити окрему ухвалу. Суд може
також постановити окрему ухвалу, в якій
зазначити порушення норм права і
помилки, допущені судом першої
інстанції, які не є підставою для
скасування рішення чи ухвали суду
першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 211 ЦПК України суд,
виявивши під час розгляду справи
порушення закону і встановивши причини
та умови, що сприяли вчиненню
порушення, може постановити окрему
ухвалу і направити її відповідним
особам чи органам для вжиття заходів
щодо усунення цих причин та умов. Про
вжиті заходи протягом місяця з дня
надходження окремої ухвали повинно
бути повідомлено суд, який постановив
окрему ухвалу.

Отже, окрема ухвала є процесуальним
засобом судового впливу на виявлені
під час судового розгляду порушення
законності, а також причини та умови, що
цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення
окремої ухвали є виявлені під час
розгляду справи порушення
матеріального або процесуального
права, встановлення причин та умов, що
сприяли вчиненню таких порушень.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку», окремі
ухвали про допущені судом першої
інстанції порушення норм права і
помилки направляються для їх усунення
та з метою запобігання їх виникненню
(залежно від характеру та кількості) до
суду першої інстанції чи судді, які
розглядали справу, або до відповідної
кваліфікаційної комісії суддів.

Однак окрема ухвала апеляційного суду
про порушення суддею Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
Сапоном О.В. процесуального
законодавства не відповідає вимогам
ст. 211 ЦПК України.

Зокрема, постановляючи окрему ухвалу
про допущені судом першої інстанції
помилки, апеляційний суд на порушення
зазначених норм процесуального права
не встановив причини та умови невидачі
копії рішення негайно після його
проголошення, а саме: чи мав технічну
можливість суд негайно після
проголошення рішення виготовити його
копію, належним чином прошити,
пронумерувати та засвідчити
відповідно до вимог
п. 13.7 Інструкції з діловодства у
місцевих загальних судах, апеляційних
судах областей, апеляційних судах міст
Києва та Севастополя, Апеляційному
суді Автономної Республіки Крим та
Вищому спеціалізованому суді України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від 17
грудня 2013 року № 173, чи для цього
потрібен певний час; чи просили
учасники процесу негайно видати їм
копію рішення, чи очікував представник
скаржника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на видачу
копії рішення, оскільки з розписки
стягувача ОСОБА_5 вбачається, що він
отримав копію рішення 21 травня 2014 року
(а. с. 135).

Зі змісту окремої ухвали не зрозуміло,
яким чином здача поштової
кореспонденції, якою учасникам процесу
направляється копія рішення, до
відділення поштового зв'язку на
наступний день, після проголошення
судового рішення, порушує норми
процесуального закону. При цьому судом
апеляційної інстанції також не
встановлено причин та умов таких дій,
чи є об'єктивна можливість у канцелярії
суду здати до поштового відділення
кореспонденцію, підготовлену
секретарями судових засідань, в день її
передачі до канцелярії суду для
відправлення.

Крім того, вказуючи в окремій ухвалі
про неналежне оформлення секретарем
судового засідання журналу судового
засідання, апеляційний суд не послався
на жодну норму, яка порушена секретарем
при оформленні журналу судового
засідання, а також на порушення вимог
ст. 211 ЦПК України не встановив причини
та умов таких дій. Посилання при цьому
на неодноразові роз'яснення щодо
порядку заповнення журналу судового
засідання не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки не зазначено, чиї
роз'яснення мались на увазі та чи є вони
обов'язковими для виконання.

З огляду на викладене висновок
апеляційного суду про наявність
підстав для постановлення окремої
ухвали є необґрунтованим.

Враховуючи наведе, колегія суддів
дійшла висновку, про обґрунтованість
касаційної скарги та наявність підстав
для скасування окремої ухвали.

Керуючись ст. ст. 336, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу судді Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
Сапона Олега Володимировича
задовольнити.

Окрему ухвалу апеляційного суду
Сумської області від 24 червня
2014 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П.
Штелик Судді:
М.В. Дем'яносов В.М.
Коротун І.К. Парінова
О.В. Ступак