У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 22 жовтня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Житлово-будівельного
кооперативу «Виноградар-2» про
визначення порядку користування жилим
приміщенням, усунення перешкод у
користуванні квартирою та за
зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_4, третя особа -
Житлово-будівельний кооператив
«Виноградар-2» про визнання права
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 26 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, у якому просила
встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши їй в
користування кімнату площею 12,4
кв. м., а ОСОБА_5, ОСОБА_6 - кімнати 14 кв. м
та 17,4 кв. м, залишити у загальному
користуванні коридор, ванну кімнату,
вбиральню, кухню та лоджію, зобов'язати
ОСОБА_5 не чинити їй перешкоди у
користуванні 1/4 частиною спірної
квартири та зобов'язати ЖБК
«Виноградар-2» розділити особові
рахунки на оплату житлово-комунальних
послуг.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 1/4
частина квартири НОМЕР_1 за вказаною
вище адресою, яка складається з трьох
кімнат, житловою площею 43,8 кв. м,
належить їй на праві власності на
підставі рішення Подільського
районного суду м. Києва від 21 грудня 2005
року.

Окрім неї у житловому приміщенні
зареєстровані також її сестри ОСОБА_5
та ОСОБА_6.

Посилаючись на те, що на даний час між
нею та відповідачами склалася
конфліктна ситуація, у зв'язку з чим
вони не можуть дійти згоди щодо
користування спірним житлом, а також на
те, що вона не має іншого житлового
приміщення і їй доводиться його
орендувати, просила позов
задовольнити.

У вересні 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6
подали зустрічний позов, у якому
просили в порядку спадкування за
законом визнати за ОСОБА_5 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, а за ОСОБА_6 - на 1/4 частину
спірної квартири, посилаючись на те, що
вони своєчасно звернулися до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після їх матері
ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, проте
не оформили свої частки через
суперечки між ними.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 16 жовтня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_4 до ЖБК
«Виноградар-2» про розділ особового
рахунку між співвласниками залишено
без розгляду.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 16 березня 2014 року у
задоволенні первісного позову ОСОБА_4
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
визнання права власності задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на
спадкове майно, що складається з 1/4
частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
спадкове майно, що складається з 1/4
частини квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
26 червня 2014 року рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_4 про
визначення порядку користування жилим
приміщенням скасовано та ухвалено в
цій частині нове рішення про
задоволення позову.

Встановлено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, яким виділено у
користування ОСОБА_4 житлову кімнату
площею 12,4 кв. м, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - дві
житлові кімнати, площею 14,0 кв. м та 17,4
кв. м.

Коридор площею 10,9 кв. м, ванну кімнату
площею 2,9 кв. м, вбиральню площею 1,2 кв. м,
кухню площею 8,3 кв. м та лоджію площею
3,1 кв. м залишено у спільному
користуванні сторін.

У решті судове рішення залишено без
змін.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі, поданій
представником ОСОБА_7, ОСОБА_5
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, залишити в силі
рішення місцевого суду від 18 березня 2014
року, мотивуючи свою вимогу порушенням
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині встановлення порядку
користування спірною квартирою, суд
першої інстанції виходив із того, що
виділення ОСОБА_4 кімнати площею 12,4 кв.
м суттєво порушить житлові права
відповідачів та погіршить умови їх
проживання.

Також суд виходив із того, що частка
жилої площі, яка припадає на позивача
за первісним позовом, не відповідає
розміру житлового приміщення площею 12,4
кв. м (1/4 житлової площі від загальної 43,8
кв м становить 10,95 кв. м, що є на 1,45 кв. м
менше від кімнати площею 12,4 кв. м, про
встановлення користування якою
ставиться питання).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_4 та
встановлюючи порядок користування
спірною квартирою між сторонами,
апеляційний суд виходив з того, що
вказаний варіант найбільш враховує
баланс інтересів кожного з
співвласників, а також з того, що
встановлення порядку користування
приміщенням квартири між
співвласниками відповідно до змісту
ст.ст. 319, 368 ЦК України є складовою
здійснення ними права спільної
часткової власності та не змінює
розміру часток належних кожному із
співвласників.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суд
апеляційної інстанцій з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшов висновку про
задоволення позову ОСОБА_4

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах
ОСОБА_5 відхилити, рішення апеляційного
суду м. Києва від 26 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова