Справа № 450/671/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/5878/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 12 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Приватного підприємства "Капітолій"
про стягнення коштів за нікчемним
правочином,-

встановив:

В березні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом до ПП
«Капітолій», просила стягнути з
відповідача в її користь 1683,56 грн. (а.с.
1-2).

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 06.08.2008 року
внаслідок обману уклала з ПП
«Капітолій» договір № 001902 про надання
позики, однак такої так і не отримала.

При цьому, підприємницьку діяльність
відповідача вона вважає нечесною,
оскільки з одного боку, з умов Договору
випливає, що предметом є здійснення
оплати товару на користь учасника, або
надання відповідної суми у позику,
однак, з аналізу інших умов Договору
слідує, що підприємство не здійснює
оплату товару на користь учасника та не
надає позик. Споживач стає учасником
Програми підприємства, яка передбачає
перерахування учасником щомісяця
відповідної суми грошей - 370,28 грн. у
Фонд групи. Тобто учасник, який ще не
отримавши позики, вже зобов'язаний
після укладення Договору сплачувати
кошти. Після того, як Фонд Групи буде
достатнім, в учасника виникає право на
отримання позики або право на
отримання товару, учаснику на момент
укладення Договору невідомо, коли він
отримає позику.

Звертає увагу на те, що розподіл Фонду
групи згідно Договору проходить по
«пірамідальній схемі», що порушує
вимоги п. 7 ч. З ст. 19 ЗУ «Про захист прав
споживачів», коли один учасник
програми за свої власні кошти без
інвестування коштів ПП «Капітолій»
надає позику іншому учаснику програми.

Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 12 червня 2014 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ПП "Капітолій" про стягнення коштів за
нікчемним правочином у розмірі 1683,56
грн. - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення районного суду є незаконним та
необґрунтованим, оскільки в процесі
розгляду справи судом порушено норми
матеріального та процесуального права,
неповно і односторонньо з'ясовано
обставини справи.

Зазначене полягає у тому, що позивачу
обіцяли надати позику в необхідному
йому розмірі після сплати вступного
внеску, а насправді замість договору
позики позивач уклав договір, який є
незрозумілим за змістом та суперечить
вимогам закону. При цьому, позивач
повинен був сплатити кошти не за
користування наданою позикою, а за
можливість одержання прав на таку
позику, крім того, право на отримання
позики отримують не всі учасники, а
лише ті, які зробили найбільшу
кількість чистих платежів. Відповідач
не залучає власні кошти, а фонд
формується за рахунок групи учасників,
таким чином, розподіл фонду групи
здійснюється по пірамідальній схемі,
що суперечить вимогам ЗУ «Про захист
права споживачів».

Звертає увагу на те, що товар в договорі
не визначений, тобто продаж чи
споживання товару взагалі неможливе.
Важливим є те, що отримання сум
грошових коштів учасниками групи для
придбання товарів можливе лише за
умови дотримання всіма учасниками умов
Договору, відтак, реалізація прав
позивача поставлена в залежність від
наслідків дій інших учасників, а не від
належного виконання нею своїх
зобов'язань за Договором.

Просить рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
12 червня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_6, представник відповідача ПП
"Капітолій", будучи повідомленими
належним чином про день та час розгляду
справи, про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення їм поштових
відправлень (а.с. 48-49), в судове
засідання апеляційної інстанції не
прибули, представник позивача ОСОБА_6
подала клопотання про розгляд справи у
її та позивача ОСОБА_2 відсутність.

Інші учасники розгляду справи в судове
засідання не прибули, не повідомили суд
про причину неявки.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до
ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування
судового процесу технічними засобами
не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення
виходячи з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона покликається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання,
що дане рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам закону.

Колегію суддів встановлено, що 06.08.2008
р. між позивачем ОСОБА_2 та
відповідачем ПП "Капітолій"
укладено договір № 001902 з додатками
№ 1 та 2, які є невід»ємними частинами
договору, предметом якого є надання
відповідачем позивачу послуг,
спрямованих на придбання товару,
по ціні визначеній в додатку № 1 до
цього договору, та на умовах
зазначених у додатку № 2 до основного
договору (а.с. 6-9).

Згідно із статті 2 договору № 001902 від
06.08.2008 року позивач
зобов»язався одноразово сплатити
реєстраційний платіж у день підписання
сторонами Договору та
Адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше п»ятнадцяти
календарних днів з моменту отримання
дозволу, регулярно сплачувати
загальний щомісячний платіж згідно
умов, зазначених в Додатках, а також
виконувати та суворо дотримуватись
інших зобов"язань, передбачених
умовами Договору та його Додатків (а.с.
6).

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що покликання позивача про
діяльність ПП «Капітолій» як
функціонування "пірамідальної схеми",
суперечить змісту п. 7 ч. З ст. 19 ЗУ "Про
захист прав споживачів" у зв'язку з
відсутністю головних ознак
"пірамідальної схеми" - безтоварність
та сплати компенсації одному учаснику
за рахунок інших, оскільки за схемою
придбання товарів у групах придбавають
товар усі учасники за рахунок
об'єднання внесків кожного з них.
Різниця між споживачами - учасниками
схеми є тільки в часі одержання товару
кожним із них, за умови виконання своїх
зобов'язань.

Крім цього, не знайшло свого
підтвердження, що відповідач включив
до оспорюваного Договору умови, які є
несправедливими, а також, що умовами
Договору встановлено жорсткі обов'язки
споживача (позивача), тоді як надання
послуги обумовлене лише власним
розсудом виконавця (відповідача),
відтак такий відповідає вимогам
чинного законодавства, у тому числі й
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Колегія суддів не може погодитись з
зазначеними висновками районного суду,
крім цього таке рішення не
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, висловленою
ним у Постанові від 11 вересня 2013 року по
справі № 6-40 цс 13, в якій Суд зазначив
наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України "Про
захист прав споживачів" закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
"пірамідальної схеми" не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
"пірамідальної схеми".

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" дає підстави
для висновку, що поняття "пірамідальна
схема" у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Кваліфікуючи діяльність суб'єкта
підприємництва "пірамідальної схеми"
необхідна наявність усіх зазначених
ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
"пірамідальної", тобто такої, що порушує
норми чинного законодавства України.
Так, пірамідальній схемі властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником до схеми інших споживачів.

Із дослідженого договору № 001902 від
06.08.2008 року, а також Додатку № 2 до
Договору «Умови Програми «NЛідер-плюс»,
встановлено, що програма товариства
формується виключно на коштах
клієнтів, без залучення коштів
товариства.

Зокрема, відповідно до п. 1.3. «Умови
Програми «NЛідер-плюс», яка є додатком
№2 до договору № 001902, послуги, які є
предметом Договору, надаються шляхом
формування груп Учасників Програми,
метою яких є придбання товару.

Відповідно до п.2.3. вказаних Умов, кошти,
необхідні для отримання товару (чисті
платежі), вносяться Учасником на
розрахунковий рахунок Адміністратора
щомісячно, чисті внески є власністю
Учасника.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 сплачувала
відповідачу не за одержання товару чи
послуги, а фактично за можливість
одержання права на купівлю товару яке
надавалось не за рахунок відповідача, а
за рахунок залучення інших споживачів
і їх коштів до такої ж схеми. Право
одержати товар позивачем залежить від
розміру фонду і внесення коштів іншими
учасниками товариства.

Як зазначено вище, згідно із ч. 6 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено,
що недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

В свою чергу, відповідно до п. 7
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову
практику розгляду справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. У разі якщо під
час розгляду спору про визнання
правочину недійсним як оспорюваного та
застосування наслідків його
недійсності буде встановлено
наявність підстав, передбачених
законодавством, вважати такий правочин
нікчемним, суд, вказуючи про
нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Таким чином, в ході розгляду справи
встановлено, що укладений 06.08.2008 року
між сторонами договір за № 001902 є
нікчемним внаслідок того, що його
недійсність передбачена Законом, а
саме як правочин, здійснений з
використанням нечесної
підприємницької практики.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України,
недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім
тих, що пов»язані з його недійсністю. У
разі недійсності правочину
кожна із сторін зобов»язана
повернути другій стороні у
натурі все, що вона
одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді,
коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

На виконання умов спірного договору
позивач провела оплату реєстраційного
платежа, чистих внесків,
Адміністративних витрат, що
підтверджується копіями квитанцій
наявними в матеріалах справи, загалом
проведено платежів на суму 1639,78 грн., а
саме 06.08.2008 року 900 грн. як
реєстраційний платіж, 26.08.2008 року
щомісячний чистий внесок в сумі 277,78
грн., 26.08.2008 року адміністративні
витрати в сумі 92,50 грн., 05.09.2008 року
щомісячний чистий внесок в сумі 277,78
грн., 05.09.2008 року щомісячних
адміністративних витрат в сумі 92,50 грн.
(а.с. 10-12).

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить висновку, що з відповідача ПП
"Капітолій" потріб стягнути в користь
позивача 1639,78 грн., понесених нею витрат
відповідно до Договору № 001902 від
06.08.2008 року.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що заочне рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 12 червня 2014 року
необхідно скасувати з підстав,
передбачених п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у
зв"язку із невідповідністю висновків
суду обставинам справи та ухвалити
нове рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України,
судовий збір слід стягнути з
відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, п. 2 ч. 1
ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
12 червня 2014 року - скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства
"Капітолій" в користь ОСОБА_2 1639 (одна
тисяча шістсот тридцять дев"ять) грн. 78
коп. сплачених реєстраційного платежа,
чистих внесків та адміністративних
витрат за договором №001902 від 06.08.2008
року.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з приватного підприємства
"Капітолій" в дохід держави 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп. судового збору за
подання позовної заяви та 121 (сто
двадцять одну) грн. 80 коп. за подання
апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді:
Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин