Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі: судді Геря О.Г., при секретарі Євтушенко Л.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дзержинська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження жилим приміщенням шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення,

В С Т А Н О В И В:

05.08.2013 року позивач, уточнивши позовні вимоги, звернувся з вищевказаним позовом до суду. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що є власником будинку за адресою: м.Дзержинськ, с.Новгородське, вул.Першотравнева, 61 та зареєстрована в ньому, окрім неї зареєстровані в будинку також відповідач та їх донька. З відповідачем перебували у шлюбі, який рішенням суд від 28.05.2002 року було розірвано, оскільки відповідач зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, робив сумісне проживання неможливим. З моменту розірвання шлюбу позивач з донькою живуть окремо від відповідача, спільного господарства не ведуть. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує зловживати спиртним, час від часу зявляється в будинку позивача та вчиняє в стані алкогольного спяніння сварки, погрожує вбивством, застосовує фізичне насильство, веде аморальний спосіб життя. Позивач зверталася до правоохоронних органів із заявою про допомогу у стосунках з відповідачем, на підставі чого з ним було проведено бесіду, після якої він власноруч написав розписку, в якій обіцяв в подальшому не турбувати колишню дружину. Однак продовжує зявлятися у стані алкогольного спяніння у нічний час в будинку позивача, порушує її спокій, вчиняє сварки, погрожує фізичним насильством, висловлюється нецензурною лайкою, на зауваження не реагує, оскільки не має ключів від оселі позивача, він гучно стукає у вхідні двері, вибиває їх, б'є вікна, примушує тим самим впустити його в оселю, і коли позивач впускає його він включає гучно музику, вчиняє сварки, примушує позивача до вступу у фізичну близькість, тому позивач вимушений щоразу в такій ситуації йти зі свого будинку на вулицю та чекати поки відповідач залишить його оселю. З наведених підстав позивач ставить питання про виселення відповідача з будинку, що належить йому на праві власності, без надання іншого житла.

Позивач до судового засідання не зявився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні уточнених позовних вимог, які він виклав у письмовій формі та долучив 06.02.2014 року до матеріалів справи. В своїх уточнених вимогах просив зобовязати відповідача не чинити перешкоди в користуванні та розпорядженні власним будинком за адресою: м.Дзержинськ, с.Новгородське, вул.Першотравнева, 61 шляхом виселення його зі вказаного будинку без надання іншого житла. Також в своїй заяві вказав, що не заперечує проти заочного вирішення справи.

Відповідач до судового засідання не зявився з невідомих суду підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, в зв'язку з чим, зі згоди позивача у письмовій заяві, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

До матеріалів справи приєднана копія договору дарування від 08.01.1990 року, відповідно до якого позивач у справі набув права власності на подарований будинок за адресою: м.Дзержинськ, с.Новгородське, вул.Першотравнева, 61. Право власності позивача на будинок за вказаною адресою також підтверджено приєднаною до матеріалів справи копією реєстраційного посвідчення Горлівського БТІ.

Судом встановлено, що в будинку за адресою: м.Дзержинськ, с.Новгородське, вул.Першотравнева, 61, зареєстрований окрім позивача також з 01.11.1991 року відповідач, оскільки перебував з позивачем у шлюбі, який було розірвано за рішенням суду від 28.05.2002 року у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року № 6-57цс12.

Проте, як вказано в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верхованого суду України від 09.11.2005 року, при вирішенні питань про усунення перешкод у користування житлом, в якому проживають колишні члени сім'ї власника, необхідно застосовувати норми ЖК України, а не норми законодавства про власність.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.

Згідно зі ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відтак, власник житлового будинку має право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів його сім'ї, відповідно до ст.157 ЖК України, але тільки за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верхованого суду України від 09.11.2005 року.

У відповідності до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що на теперішній час шлюбні відносини між сторонами у справі не підтримуються, сумісне господарство не ведеться. Однак, відповідач, як колишній член сім'ї позивача, час від часу зявляється в будинку позивача та порушує його спокій і звичний спосіб життя. Знаходячись в стані алкогольного спянінні відповідач вчиняє сварки позивачу, шкодить майно в його оселі, наносить тілесні ушкодження, ображає грубою нецензурною лайкою, на зауваження не реагує, на підставі чого позивач звертався до правоохоронних органів, що підтверджується доданими до матеріалів справи наступними матеріалами справи: довідкою судово-медичного експерта про тілесні ушкодження, нанесені позивачу, довідка лікаря-травматолога про скарги позивача на стан здоровя, довідко начальника Дзержинського МВ ГУМВС про звернення позивача до органів внутрішніх справ ГУ МВС України з метою застосування впливу на позивача, який наніс позивачу тілесні ушкодження.

Таким чином, відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із змінами) при вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням наймачами жилими приміщеннями в будинках індивідуального житлового фонду, суди повинні мати на увазі, що для розірвання договору найму жилого приміщення за вимогою наймодавця з мотиву систематичного порушення наймачем або членами його сім'ї правил співжиття не потрібно, щоб у відношенні до відповідачів попередньо застосовувалися заходи попередження і громадського впливу, зазначені в ч.1ст.116 ЖК України.

Виходячи із змісту наведеного роз'яснення Пленуму Верхавного суду України, суд вважає, що для усунення перешкод в користуванні житлом за вимогою його власника шляхом виселення колишнього члена сім'ї з мотиву систематичного порушення останнім правил співжиття не потрібно, щоб у відношенні до відповідача попередньо застосовувалися заходи попередження і громадського впливу, зазначені в ч.1 ст.116 ЖК України.

Відтак, відповідач підлягає виселенню з житла позивача без надання іншого жилого приміщення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 79, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги задоволити.

Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження будинком за адресою: м.Дзержинськ, с.Новгородське, вул.Першотравнева, 61, шляхом виселення з нього ОСОБА_2 без надання йому іншого жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня тримання його копії.

Суддя: