Справа № 275/36/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року

Брусилівський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді Грищенка М.В.,

при секретарі - Дубчак Н.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника
відповідача - ОСОБА_4,

представника
Брусилівської районної державної
адміністрації як

органу опіки та
піклування - Несенюк С.В.,

прокурора -
Немченінової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Брусилів Житомирської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення
батьківських прав,

В С Т
А Н О В И В:

20 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав,
мотивуючи тим, що ОСОБА_3 більше трьох
років не піклується про виховання та
утримання своїх малолітніх дітей, не
дбає про їх матеріальне забезпечення,
не цікавиться умовами проживання
дітей, не створює нормальних умов для
їх проживання. Діти знаходяться на її
утриманні.

Посилаючись на ст.ст.164, 165 СК України,
позивачка просить позбавити ОСОБА_3
батьківських прав щодо його малолітніх
дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала
повністю з підстав, зазначених в
позовній заяві, просила задовольнити
позовні вимоги і позбавити
відповідача батьківських прав.
Додатково пояснила, що хоче позбавити
відповідача батьківських прав, щоб він
не мав до дітей ніяких претензій, щоб
діти були незалежні від нього.

Представник позивача вважав, що
позов підлягає задоволенню, оскільки
відповідач не виконує своїх обов'язків,
не цікавився життям і здоров'ям дітей,
не шукав способів участі у вихованні
дітей.

Відповідач ОСОБА_3 заперечив
проти позову, мотивуючи тим, що він від
дітей ніколи не відмовлявся, раніше
приходив до дітей, але позивачка його
не допускала. Хоче бачитися з дітьми,
йому визначені побачення з ними двічі
на місяць.

Представник відповідача ОСОБА_4
просив відмовити в позові, посилаючись
на те, що позивачка не допускала
відповідача до дітей і тому він подав
заяву до органу опіки та піклування,
йому визначили дні спілкування з
дітьми. У визначені дні не зустрічався
з дітьми, оскільки перебував на
лікуванні. Відповідач не має шкідливих
звичок.

Представник Брусилівської районної
державної адміністрації як органу
опіки та піклування Несенюк С.В.
підтримала висновок про доцільність
позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав,
оскільки він тривалий час не цікавився
життям та розвитком дітей. Були
призначені дні для спілкування з
дітьми і відповідач після цього з
дітьми не зустрічався.

Прокурор Немченінова Г.В. вважала, що
позов є обгрунтованим та підлягає
задоволенню в повному обсязі, оскільки
відповідач ухиляється від участі у
вихованні дітей.

Вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши та
оцінивши докази, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає, зважаючи на
наступне:

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

У даному випадку позивачка, який
подала позов про позбавлення
батьківських прав з підстав,
передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України,
повинна довести, що відповідач як
батько дітей ухиляється від виконання
своїх обов'язків по вихованню дітей. В
свою чергу відповідач повинен довести,
що він належним чином виконує свої
батьківські обов'язки.

Так, судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи в
їх сукупності, що сторони з 14 вересня
2007 року перебували у зареєстрованому
шлюбі, який рішенням Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 04 жовтня 2010 року розірваний, після
розірвання шлюбу ОСОБА_1 обрано
прізвище «ОСОБА_1», за згодою сторін
дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено проживати з
матір'ю.

Копіями свідоцтв про народження
підтверджується, що батьком дітей
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, є відповідач ОСОБА_3,
матір?ю - позивачка ОСОБА_1.

Відповідно до ст.141 СК України,
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою.

Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до положень принципу №
6, принципу № 7 абз.2 Декларації прав
дитини, прийнятої резолюцією № 1385
Генеральної Асамблеї ООН від 20
листопада 1959 року, дитина заради
повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові та
порозуміння. Вона має, коли це є
можливим, зростати під опікою і
відповідальністю її батьків і в
будь-якому випадку в атмосфері любові,
моральної і матеріальної
забезпеченості. Найкраще забезпечення
інтересів дитини має бути керівним
принципом для тих, на кому лежить
відповідальність за її навчання; ця
відповідальність покладена переш за
все на батьків.

Згідно до ч.2 ст.27 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
яка є частиною національного
законодавства України, батько(-ки) або
інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 статті 164 СК України
визначено вичерпний перелік підстав,
за наявності яких мати, батько можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вона, він ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в
пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007
року №3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснив, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно їх утримують та
інше), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема, ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання
своїх обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей: не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

З показань свідка ОСОБА_9
вбачається, що відповідач тривалий час
не відвідував дітей, не займався їх
вихованням, не відводив дітей у дитячий
садок.

Показаннями свідка ОСОБА_10
підтверджується, що за два з половиною
роки відвідування дитиною дитячого
садка батько не цікавився життям
дитини, дитину постійно приводять та
забирають мама та бабуся. Батько привів
дитину в дитячий садок лише один раз
після засідання комісії.

Згідно з довідкою начальника
відділу ВДВС Брусилівського РУЮ від
03.02.2014 року заборгованість ОСОБА_3 за
виконавчим листом про стягнення
аліментів на утримання дитини ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, станом на 01.02.2014 року
становить 10155,80 гривень.

Довідкою управління праці та
соціального захисту населення
Брусилівської райдержадміністрації
від 21.03.2014 року №666 підтверджується, що
з пенсії ОСОБА_3 утримуються аліменти
на одну дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення комісії з
питань захисту прав дитини
Брусилівської райдержадміністрації
від 27.03.2014 року за зверненням ОСОБА_3
щодо визначення днів спілкування його
з малолітніми дітьми визначено дні
спілкування ОСОБА_3 з його малолітніми
дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, 10 та 20 числа кожного
місяця в другій половині дня в межах
Брусилівського району.

Аналізуючи досліджені докази, суд
приходить до переконання щодо
передчасності застосування до ОСОБА_3
такого заходу впливу як позбавлення
батьківських прав, оскільки є всі
підстави вважати, що він змінив
ставлення до дітей, приймає можливі
заходи щодо участі у вихованні дітей,
звернувшись до орагу опіки та
піклування з відповідною заявою про
визначення днів спілкування з дітьми.

Практика Європейського суду з прав
людини свідчить про те, що питання
позбавлення батьківських прав мають
ґрунтуватись на оцінці особистості
відповідача та його поведінці. Факт
оскарження відповідачем заяви про
позбавлення батьківських прав також
може свідчити про його інтерес до
дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у
справі «Хант проти України»).

Суду не надано доказів на
підтвердження того, що відповідач
ОСОБА_3 негативно характеризується,
зловживає алкогольними напоями або
наркотичними засобами, жорстоко
поводиться із дітьми, вдається до
будь-яких видів експлуатації дітей,
примушує їх до жебракування та
бродяжництва, негативно впливає на
виховання дітей.

Відповідач є інвалідом 3-ої групи
загального захворювання, отримує
пенсію по інвалідності, доказів щодо
інших доходів відповідача суду не
надано. За таких обставин недостатня
участь відповідача у матеріальному
забезпеченні дітей має певні обмеження
і не може бути визнана підставою для
позбавлення батьківських прав.

На виконання вимог ч.5 ст.19 СК
України Брусилівською
райдержадміністрацією як органом
опіки та піклування наданий до суду
висновок про доцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3 відносно його
малолітніх дітей.

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України
суд може не погодитися з висновком
органу опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обгрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Суд критично оцінює висновок
органу опіки та піклування щодо
відповідності інтересам дітей
позбавлення відповідача батьківських
прав, оскільки у даному висновку не
міститься достатнього обґрунтування,
не вказано, які безспірні докази
свідчать про ухилення відповідача від
виконання своїх обов'язків щодо
виховання малолітніх дітей, у чому
полягає винна поведінка у свідомому
нехтуванні своїми обов'язками, чи
вживалися до відповідача заходи
реагування за заявами позивача, чи
виходячи з інтересів дитини та
конкретних обставин справи немає
можливості попередити відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання.

Пленумом Верховного Суду України у
п.18 постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснюється, що
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини і
поклавши на орган опіки та піклування
контроль за виконанням нею
батьківських обов'язків.

Виходячи із встановлених обставин,
а також враховуючи положення ч.1 ст.3
Конвенції про права дитини,
ратифікованої постановою Верховної
Ради УРСР від 27 лютого 1991 року, частини
7,8 ст.7 СК України, частини 1 ст.8 Закону
України «Про охорону дитинства»,
частини 2 ст.164 СК України, а також
положення, викладені в постанові
Пленуму Верховного Суду України №3 від
30 березня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав», суд, виходячи з
інтересів дітей та конкретних обставин
по справі, вважає, що підстав для
позбавлення відповідача батьківських
прав недостатньо і застосування такого
крайнього заходу не буде відповідати
його меті: захист інтересів дітей та
стимулювання батьків щодо належного
виконання своїх обов'язків.

Разом з цим, суд вважає за
необхідне попередити відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання малолітніх дітей, виконуючи
в подальшому обов'язки щодо виховання
та утримання дітей, передбачені
сімейним законодавством.

Відповідачем не були документально
підтверджені понесені ним судові
витрати, які у відповідності до ст.88 ЦПК
України слід присудити на його користь
з позивачки.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И
Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав
відмовити.

Попередити відповідача ОСОБА_3 про
необхідність змінити ставлення до
виховання своїх дітей ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
виконуючи в подальшому обов'язки щодо
виховання та утримання дітей,
передбачені сімейним законодавством.

Покласти на Брусилівську районну
державну адміністрацію як орган опіки
та піклування контроль за виконанням
ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Житомирської області через
Брусилівський районний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя М. В. Грищенко