У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного
майна подружжя, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 22
липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, вимоги якого уточнила в
ході розгляду справи та просила
розділити в натурі спільне майно
подружжя її та ОСОБА_6, що є їхньою
спільною сумісною власністю, зокрема:
незавершений будівництвом будинок,
господарські будівлі і споруди та
земельну ділянку, площею 0,1552 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
виділивши по Ѕ частки
зазначеного нерухомого майна кожному з
подружжя. Визнати за нею право
власності на 52/100 частин (1/2 частки) у
незавершеному будівництвом
домоволодінні, з належною частиною
господарських будівель і споруд та
визнати за нею право власності на Ѕ
частки земельної ділянки, площею 0,1552
га, з урахуванням варіанту розподілу
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, а саме: Ѕ частки
земельної ділянки, загальною площею
відповідно до часки - 776 кв.м, в тому
числі 121,8 кв.м під будівлями, 374,7 кв.м під
городом та 279,5 кв.м - залишити у
загальному користуванні. Залишити у
власності ОСОБА_6 право власності на
48/100 частин (1/2 частка будинку) - у
незавершеному будівництвом
домоволодінні з належною частиною
господарських будівель і споруд та Ѕ
частки земельної ділянки, площею 0,1552 га
з урахуванням варіантів розподілу
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, а саме: Ѕ частки
земельної ділянки, загальною площею - 776
кв.м, в тому числі 119,2 кв.м - під
будівлями, 377,3 кв.м - під городом, 279,5 кв.м
- залишити у загальному користуванні.
Здійснити розподіл судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 4 листопада
2007 року сторони зареєстрували шлюб у
Турбівській селищній раді
Липовецького району Вінницької
області. В період шлюбу, 16 квітня 2008
року, ними було придбано нерухоме
майно, а саме: незакінчений
будівництвом будинок, з господарськими
спорудами, готовністю 6%, за АДРЕСА_1 та
земельну ділянку, площею 0,1552 га, на якій
цей будинок розташований. Вказане
нерухоме майно було зареєстровано на
ім'я відповідача - ОСОБА_6 В подальшому
домоволодіння подружжям добудовано
повністю. 13 травня 2013 року укладений
між сторонами шлюб розірвано. Оскільки
наведене вище нерухоме майно набуте в
період шлюбу та є спільною сумісною
власністю подружжя, частки якого є
рівними, позивач звернулася до суду з
відповідним позовом про його поділ в
натурі.

Рішенням Липовецького районного суду
Вінницької області від 5
червня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5
право власності на Ѕ частку земельної
ділянки, площею 0,1552 га, що розташована
по АДРЕСА_1. В іншій частині позову
відмовлено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Вінницької області від 22 липня 2014 року
рішення місцевого суду скасовано з
ухваленням нового рішення, яким позов
задоволено частково. Розділено в
натурі спільне майно подружжя ОСОБА_5
та ОСОБА_6, що є їхньою спільною
сумісною власністю. Визнано за
позивачем право власності на 52/100
частин та за ОСОБА_6 право власності на
48/100 частин у незавершеному
будівництвом домоволодінні АДРЕСА_1, з
належною частиною господарських
будівель і споруд. Схематичний
розподіл незакінченого будівництвом
домоволодінням відповідає зображенню
варіанта № 2 висновку експерта від 31
березня 2014 року де ОСОБА_5 визначена як
другий співвласник, а ОСОБА_6 - перший
співвласник. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь відповідача компенсацію за
відступ від 1/2 частки у
праві власності на домоволодіння в
сумі 3 724,21 грн. Визнано за позивачем
право власності на 1/2 частку вказаної
земельної ділянки, площею 0,1552 га та
виділено їй 1/2 частки земельної
ділянки, загальною площею відповідно
до частки - 776 кв.м, в тому числі 121,8 кв.м -
під будівлями, 374,7 кв.м під городом та
279,5 кв.м у загальне користування.
Визнано за відповідачем право
власності на 1/2 частку зазначеної
земельної ділянки, площею 0,1552 га та
виділено йому 1/2 частки
земельної ділянки, загальною площею
відповідно до частки - 776 кв.м, в тому
числі 119,2 кв.м під будівлями, 377, 3 кв.м
під городом, 279, 5 кв.м у загальне
користування. Схематичний розподіл
земельної ділянки відповідає
зображенню варіанта № 1,2 висновку
експерта від 31 березня 2014 року
де ОСОБА_5 визначена як другий
співвласник, а ОСОБА_6 - перший
співвласник. Припинено право спільної
сумісної власності на незавершене
будівництвом домоволодіння,
господарські будівлі та споруди та
земельну ділянку, площею 0,1552 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даним
рішенням суду апеляційної інстанції
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального права
просить його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідно до ст.ст. 60, 69 СК України, ст.
368 ЦК України земельна ділянка площею
0,1552 га та незакінчений будівництвом
будинок, за адресою: АДРЕСА_1 є майном,
яке спільно нажите подружжям за кошти
сімейного бюджету і було наявним на час
припинення ними спільного ведення
господарства, а тому є спільним
сумісним майном.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про розподіл в натурі
незавершеного будівництвом будинку
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не були заявлені вимоги про
визнання об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя
будівництво недобудованого будинку
готовністю 87%, яке було розпочате за час
шлюбу, та не заявлено вимоги про
визнання її власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва ( створення
майна).

Скасовуючи рішення місцевого суду з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову апеляційний суд
виходив з того, що спірний
недобудований будинок з моменту його
державної реєстрації є об'єктом
нерухомості, а тому окремого визнання
його об'єктом спільної сумісної
власності законом не вимагається. З
урахуванням положень ст. 372 ЦК України,
ступені готовності незакінченого
будівництвом будинку, який, відповідно
до висновку експерта від 31 березня 2014
року дозволяє визначити окремі
частини, що підлягають виділу та надає
технічну можливість довести до кінця
будівництво обома співвласниками,
апеляційний суд дійшов висновку про
задоволення вимог ОСОБА_5 щодо поділу
спільного майна подружжя, яким є
незавершене будівництвом
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та
земельна ділянка за тією ж адресою
площею 0,1552 га.

Здійснюючи поділ незавершеного
будівництвом домоволодіння суд
апеляційної інстанції обрав варіант 2
висновку експерта від 31 березня 2014 року
та врахував, що маючи на утриманні
малолітню дитину ОСОБА_5 потребує
більшої площі у будинку. На відміну від
першого варіанту другий варіант
експертизи передбачає відступ по
вартості від частки в житловому
будинку першого співвласника на 1 554,07
грн меншу, а також містить меншу
кількість споруд, які перебуватимуть у
спільному користуванні сторін. При
цьому суд не вважав виходом за межі
позовних вимог вирішення питання про
стягнення з позивача на користь
відповідача компенсації за відступ від
його частки в праві власності на
домоволодіння, оскільки відповідно ст.
4 ЦПК України здійснюючи правосуддя,
суд захищає, права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Здійснюючи розподіл незавершеного
будівництвом домоволодіння колегія
суддів апеляційного суду дійшла
висновку про допустимість та
доцільність поділу земельної ділянки
відповідно до варіанту 1,2 висновку
експерта від 31 березня 2014 року, який є
єдиним із допустимих.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції повністю погодитися не
можна, оскільки вони зроблені судом без
належного з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін,
оцінки наданих ними доказів, з огляду
на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам процесуального права
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Відповідно до роз'яснень, викладених
у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», суди мають враховувати, що
право власності на жилий будинок,
збудований громадянином на
відведеній йому в установленому
порядку земельній ділянці і прийнятий
в експлуатацію, виникає з часу його
реєстрації у виконкомі місцевої Ради.

За позовом дружини, членів сім'ї
забудовника, які спільно будували
будинок, а також спадкоємців суд вправі
провести поділ незакінченого
будівництвом будинку, якщо, враховуючи
ступінь його готовності, можна
визначити окремі частини, що
підлягають виділу, і технічно можливо
довести до кінця будівництво
зазначеними особами.

При неможливості поділу
незакінченого будівництвом будинку
суд може визнати право за цими особами
на будівельні матеріали і
конструктивні елементи будинку або з
врахуванням конкретних обставин
залишити його одній із сторін, а іншій
присудити грошову компенсацію.

Визнаючи право власності сторін на
частини у незавершеному будівництвом
домоволодінні апеляційний суд не
з`ясував фактичні обставини справи, що
мають значення для правильного
вирішення справи, зокрема не перевірив
і не встановив, чи не є вказане
будівництво самочинним та чи
здійснюється воно на підставі
відповідної дозвільної документації і
з дотриманням будівельних норм і
правил.

Задовольняючи вимоги позивача про
поділ незавершеного будівництвом
домоволодіння суд апеляційної
інстанції виходив з того, що ступінь
його готовності, відповідно до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 31 березня 2014 року,
дозволяє визначити окремі частини, що
підлягають виділу та надає технічну
можливість довести до кінця
будівництва обома власниками.

Разом з тим, судом не враховано та не
надано оцінки тому факту, що вказаним
висновком встановлена вірогідна
ступінь будівельної готовності
об'єктів нерухомого майна
домоволодіння, яка становить 87%. У
вказаному висновку зазначено, що більш
точніше, ступінь будівельної
готовності об'єктів нерухомого майна
можливо встановити лише на підставі
затвердженої проектної документації
(робочого проекту об'єкту
містобудування, складеного відповідно
до вимог ДБН). Наявність такої
проектної документації судом не
перевірена.

За умов суперечливості чи
недостатності доказів для правильного
вирішення спору та прийняття
мотивованого рішення не обговорено
питання щодо призначення повторної чи
додаткової судової
будівельно-технічної експертизи для
встановлення однозначного висновку
щодо дійсного ступеню готовності
незакінченого будівництва,
однозначного висновку щодо
можливості визначити окремі частини,
що підлягають виділу, і щодо технічної
можливості довести до кінця
будівництво сторонами у справі. Не
роз'яснено особам, які беруть участь у
справі обов'язки щодо доказування і
подання доказів, наслідки не
призначення відповідної експертизи, а
також положення щодо належності та
допустимості доказів.

Крім того, вирішуючи питання про
стягнення з позивача на користь
відповідача компенсації за відступ від
Ѕ його частки у праві власності на
домоволодіння апеляційний суд не навів
правових підстав для цього, не
перевірив чи погоджується відповідач
на отримання цієї компенсації, чи
внесена відповідна сума на депозитний
рахунок позивачем.

Зазначене вище свідчить про
порушення судом апеляційної інстанції
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, що в свою
чергу призвело до поверхового
вирішення спору.

Під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
належним чином не перевірив законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги. Свої висновки належним чином не
мотивував.

Враховуючи наведене, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК
України його слід скасувати з
передачею справи до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 22 липня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова
І.М. Фаловська