Справа № 127/8598/14-ц
Провадження № 2/127/3547/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2014 року Вінницький
міський суд Вінницької області

в складі
судді Венгрин О.О.,

за участі секретаря Кабалик Т.П.,

представника позивача- адвоката
ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, її представника -
адвоката ОСОБА_3,

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4,
ОСОБА_6, про усунення перешкод в
користуванні власністю - частиною
будинку шляхом виселення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4, про
усунення перешкод у користуванні
власністю - частиною будинку шляхом
виселення.

Судом залучено в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
- ОСОБА_6

Позов мотивовано тим, що 05.10.2004 р.
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений
шлюб, який розірвано рішенням
Староміського райсуду м. Вінниці від
23.07.2012 р. У спільній сумісній власності
колишнього подружжя перебуває 1/2
частка житлового будинку по АДРЕСА_1.
Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 02.07.2013 р. вселено
позивача у житловий будинок по АДРЕСА_1,
зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод
у користуванні позивачу даним
нерухомим майном. Незважаючи на
вказані вище обставини, зі сторони
ОСОБА_4 відбувається постійне
порушення прав позивача, як
співвласника. Зокрема, у будинку
продовжує проживати відповідач ОСОБА_2
(мати ОСОБА_4), яка створює позивачу
перешкоди у вільному користуванні
житлом. Підставою його позову є приписи
ст. 369 ч. 2 ЦК України, згідно якої
розпорядження майном, що перебуває у
спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою усіх
співвласників. Згідно ст. 156 ч. 2 ЖК
України за згодою власника будинку
(квартири) член його сім"ї вправі
вселяти в займане ним жиле приміщення
інших членів сім"ї. Просить виселити
відповідача з усім її майном з
житлового будинку по АДРЕСА_1. (а.с. 2-4, 46)

В судовому засіданні представник
позивача - адвокат ОСОБА_1 позов
підтримав за викладених у позовній
заяві обставин, просить його
задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3 позов не визнали,
надали суду письмові заперечення (а.с.
47, 48), пояснили, що відповідач вселилась
у спірний будинок у 2008 р. з сім'єю дочки
ОСОБА_4, зі згоди дочки та її чоловіка -
позивача. При цьому на придбання
частини будинку були використані кошти
відповідача, отримані нею від продажу
трикімнатної квартири, в сумі 85000 дол.
США. Їй було виділено окрему кімнату в
будинку, яку вона обставила своїми
меблями, в ній розмістила особисті
речі. Після розірвання шлюбу дочки
ОСОБА_4 з позивачем у липні 2012 р. позивач
виїхав з будинку. В будинку він не
проживає, але приїжджає часто та
влаштовує скандали, ображає,
застосовує фізичну силу, погрожує
фізичною розправою. Жодних перешкод у
користуванні будинком позивачу ніхто
не чинить. Вона зареєстрована в
будинку, проживає у ньому з 2008 р. На
даний час це її єдине житло. Просять в
задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог - ОСОБА_4 позов не
визнала, дала пояснення, аналогічні
поясненням відповідача.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог - ОСОБА_6 в судове
засідання не з"явився, надав заяву про
розгляд справи у його відсутність, в
минулому судовому засіданні щодо
задоволення позову заперечив, суду
пояснив, що йому належить інша 1/2 частка
домоволодіння по АДРЕСА_1. Відповідач
ОСОБА_2 вселилась в половину будинку по
АДРЕСА_1 ще у 2008 р. разом зі своєю
родиною: дочкою, зятем і онуком. Жили
вони добре, дружно. А вже кілька років
тому почались сварки.

Вислухавши пояснення сторін,
третіх осіб, показання свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши та оцінивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_5 і третя особа ОСОБА_4 перебували
у шлюбі, який розірвано рішенням
Староміського райсуду м. Вінниці від
23.07.2012 р. (а.с. 7)

Відповідач ОСОБА_2 - мати ОСОБА_4

В період шлюбу ОСОБА_5 і ОСОБА_4
рішенням постійно діючого
третейського суду при товарній біржі
«Південнобузька» від 14.10.2008 р. визнано
дійсним договір купівлі-продажу
нерухомого майна від 08.10.2008 р., а саме 1/2
частки незакінченого будівництвом
будинку А, готовністю 92%, по АДРЕСА_1 та
земельної ділянки, площею 0.0400 га по
АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_12 За ОСОБА_4 визнано право
власності на зазначене майно. (а.с. 5-6)

Інша 1/2 частка будинку по АДРЕСА_1
належить третій особі ОСОБА_6 (а.с. 95)

Будинок по АДРЕСА_1 не введно в
експлуатацію. Розподілу будинку в
натурі між співвласниками (відповідно
до ідеальних часток) не проведено.
Копія технічного паспорту
домоволодіння по АДРЕСА_1 - на а.с. 64-66.

Згідно ст. 60 ч. 1 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута
за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК
України).

Враховуючи зазначені приписи
закону, частина житлового будинку по
АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній
власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Дана
обставина також встановлена рішенням
Вінницького міського суду Вінницької
області у цивільній справі №127/12421/13-ц,
яким задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4
та вирішено вселити ОСОБА_5 до спірного
житлового будинку і зобов'язано ОСОБА_4
не чинити перешкод останньому у
користуванні зазначеним будинком. (а.с.
8-10)

Згідно ст. 369 ч. 2 ЦК України
розпорядження майном, що перебуває у
спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою усіх
співвласників.

З пояснень свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_11 (подруг відповідача)
встановлено, що відповідач ОСОБА_2
вселилась у житловий будинок по
АДРЕСА_1 у 2008 р. з дозволу своєї дочки -
ОСОБА_4 та її чоловіка - позивача ОСОБА_5
Більше того, вона вклала гроші від
продажу своєї трикімнатної квартири в
придбання частини будинку. ОСОБА_2 мала
свою кімнату, в якій були її меблі,
особисті речі. Свідки досить часто
бували в них в помешканні. Жили вони
однією родиною, конфлікти почались
після розлучення ОСОБА_4 з чоловіком -
позивачем.

Свідок ОСОБА_10 (сусід сторін)
також суду пояснив, що відповідач
ОСОБА_2 вселилась в будинок по АДРЕСА_1
разом з родиною в 2008 р.

22.11.2013 р. ОСОБА_2 зареєструвала
своє місце проживання АДРЕСА_1, що
підтверджується відміткою про
реєстрацію у її паспорті. (а.с. 49-51)

Для реєстрації місця проживання
особа або її законний представник
подає до територіального підрозділу
ДМС України, а після утворення центрів
надання адміністративних послуг (далі -
центр) - до відповідного центру, серед
іншого, документи, що підтверджують
право на проживання в житлі - ордер,
свідоцтво про право власності, договір
найму (піднайму, оренди) або інші
документи. У разі відсутності
зазначених документів реєстрація
здійснюється за згодою
власника/співвласників житла, наймача
та членів його сім'ї на реєстрацію
місця проживання (п. 2.2. Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів, затвердженого наказом МВС
України від 22.11.2012 р. № 1077).

Згідно ст. 9 ч. 4 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Згідно ст. 156 ч. 1 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Згідно ст. 157 ЖК України членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 ч. 1 ЖК України якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Стороною позивача не доведено
наявність підстав для виселення
відповідача, який є членом сім"ї
співвласника житла, з помешкання, в
якому вона зареєстрована, в яке
вселилась зі згоди співвласників, тому
в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 60 СК України,

ст.ст. 9, 116, 150, 156, 157 ЖК України,

ст. 369 ч. 2 ЦК України,

ст.ст. 10, 11 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4,
ОСОБА_6, про усунення перешкод в
користуванні власністю - частиною
будинку по АДРЕСА_1 шляхом виселення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення через Вінницький міський
суд Вінницької області до апеляційного
суду Вінницької області.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з
дня отримання копії цього рішення.

Суддя
О.О. Венгрин