УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,Гримич
М.К., Фаловської І.М., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до публічного акціонерного
товариства «Кредобанк», ОСОБА_7 про
визнання договору поруки припиненим,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 25 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому, з врахуванням
змінених підстав позову, просив
визнати припиненим договір поруки,
укладений між ним, відкритим
акціонерним товариством «Кредобанк»
(правонаступник - публічне акціонерне
товариство «Кредобанк») та ОСОБА_7 26
липня 2007 року з метою забезпечення
виконання ОСОБА_7 кредитних зобов'язань
перед відкритим акціонерним
товариством «Кредобанк» за укладеним
між ними 26 липня 2007 року кредитним
договором. Крім того, позивач просив
стягнути на його користь 114 грн 70
коп. в рахунок відшкодування понесених
у справі судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
строк виконання основного зобов'язання
за кредитним договором згідно
спеціальних правил закріплених
п. п. 4.9, 4.10 кредитного договору від 26
липня 2007 року настав у травні-червні 2008
року. Оскільки банком протягом 4 років
не заявлено до суду позову про
стягнення з поручителя кредитних
коштів (такий позов заявлено лише
15 березня 2013 року), то, згідно умов
передбачених п. 4.6. договору поруки
від 26 липня 2007 року, такий договір
припинено за спливом трирічного
терміну.

На підставі ч. 4 ст. 559, ч. 1 ст. 530, ст. 598 ЦК
України, позивач просив задовольнити
позов.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 03 квітня 2014
року позов задоволено.

Визнано зобов'язання за договором
поруки укладеним 26 липня 2007 року між
відкритим акціонерним товариством
«Кредобанк» ОСОБА_7 та ОСОБА_6
припиненим.

Стягнуто в солідарному порядку з
публічного акціонерного товариства
«Кредобанк», ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
114 грн 70 коп. судових витрат у справі.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 25 червня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено у справі нове
рішення про відмову в позові.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
публічного акціонерного товариства
«Кредобанк» 121 грн 80 коп. в рахунок
відшкодування судових витрат
пов'язаних зі сплатою судового збору за
подачу апеляційної скарги.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржуване рішення
апеляційного суду і залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено
наступні обставини.

26 липня 2007 року між відкритим
акціонерним товариством «Кредобанк»
та ОСОБА_7 укладено кредитний договір
за яким банк надав останньому кредит в
розмірі 890 тис. євро на строк до 25 липня
2022 року під 12 % річних.

Кредитні зобов'язання ОСОБА_7
забезпечено порукою ОСОБА_6 відповідно
до умов укладеного 26 липня 2007 року між
сторонами спору договору поруки.

Повідомленням від 16 травня 2008 року
відкрите акціонерне товариство
«Кредобанк», діючи на підставі п. 3.8.
кредитного договору, повідомило
боржника про зміну процентної ставки
за користування кредитними коштами і
необхідність у зв'язку з цим протягом 10
днів укласти додатковий договір до
основного кредитного договору. Крім
того, повідомлення містило
застереження банку про необхідність
протягом 10-и денного терміну в разі
відмови чи незгоди позичальника зі
зміною умов кредитного договору
повернути повністю суму кредиту та
сплатити проценти і комісію за
користування кредитом станом на день
повернення коштів, що узгоджується з п.
п. 3.8-3.10 кредитного договору.

На підставі таких встановлених
обставин, суд першої інстанції дійшов
до висновку, що право вимоги банку за
кредитним договором настало в травні
2008 року в зв'язку з тим, що боржник не
прийняв умови банку щодо зміни умов
кредитного договору, а відтак, в травні
2008 року настав строк виконання
основного зобов'язання. Натомість,
відкрите акціонерне товариство
«Кредобанк» скористалося своїм правом
вимоги лише в березні 2013 року шляхом
звернення до суду з позовом про
стягнення кредитної заборгованості з
боржника та поручителя за кредитом,
тобто більше ніж через 3 роки з моменту
настання строку основного
зобов'язання.

За правилами ч 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки.
Пунктом 4.6. договору поруки
передбачено, що порука припиняється за
спливом трирічного терміну від дня
настання строку основного зобов'язання
за кредитним договором.

У зв'язку з наведеним суд першої
інстанції дійшов до висновків про
доведеність доводів позивача щодо
наявності підстав для припинення
поруки та обґрунтованість позовних
вимог.

Ухвалюючи у справі нове рішення про
відмову в позові, апеляційний суд
встановив, що доводи суду першої
інстанції про те, що настання строку
основного зобов'язання відбулося в
травні 2008 року в зв'язку з неприйняттям
позичальником умов банку щодо зміни
процентної ставки за користування
кредитом, є помилковими оскільки
відкрите акціонерне товариство
«Кредобанк» будь-яких пропозицій
ОСОБА_7 більше не направляло, а стало
вимагати дострокового повернення
кредиту лише у березні 2011 року, після
того, як боржник перестав виконувати
свої кредитні зобов'язання. З
врахуванням того, що умовами
кредитного договором передбачено
строк повернення кредиту до 25 липня
2022 року то банк має пред'явити вимогу до
поручителя починаючи з цієї дати
протягом шести місяців. На момент
подання позову цей строк не пропущено.

З такими висновками апеляційного суду
погодитися неможна.

Згідно з п. 4.9 кредитного договору при
настанні випадків, передбачених п. 2.9
цього договору, банк вправі вимагати
дострокового повернення кредиту,
процентів, комісії та інших належних до
сплати платежів за цим договором, про
що письмово повідомляє позичальника.

Пунктом 2.9 вказаного договору
передбачено право банку відмовити у
виплаті позичальнику кредиту або його
частини у випадку, передбаченому
п. 3.9 цього договору.

Відповідно до п. 3.9 договору при незгоді
позичальника з пропозицією банку про
зміну розміру процентної ставки та/або
не з'явленні позичальника у банк в
порядку та строк, встановлених п. 3.8
цього договору, позичальник
зобов'язаний в 10-денний строк з часу
надіслання банком повідомлення
повністю повернути суму кредиту,
сплатити проценти, комісії за
користування кредитом на день
повернення.

Відповідно до п. 4.10 кредитного договору
позичальник зобов'язаний протягом 30
банківських днів з моменту отримання
письмової вимоги банку (п. 4.9)
достроково повернути кредит, проценти,
комісії та інші належні до сплати
платежі за цим договором.

Відповідно до п. 4.6 договору поруки,
договір поруки припиняється за спливом
трьохрічного терміну від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання за кредитним договором.

Враховуючи наведене вище та той факт,
що позичальник на пропозицію банку від
16 травня 2008 року щодо зміни умов
договору не відреагував, то вимогу
банку про дострокове повернення
кредиту в разі незгоди позичальника на
зміну умов договору слід вважати
вимогою про дострокове виконання
основного зобов'язання.

З огляду на таке висновки суду
апеляційної інстанції про те, що строк
виконання основного зобов'язання - 25
липня 2022 року, є помилковими, оскільки
п. 4.9 кредитного договору передбачено
можливість зміни строку виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позову про визнання договору поруки
припиненим, на порушення приписів
ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не
з'ясував, чи не змінився строк
виконання зобов'язання за кредитним
договором у зв'язку з направленням
банком 16 травня 2008 року вимоги про
дострокове виконання зобов'язань за
кредитним договором, якщо так, то коли
саме настав такий строк, та чи не
припинилася за встановлених судом
обставин дія договору поруки
відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Будь-які висновки з цього приводу в
рішенні апеляційного суду відсутні.

Наведені порушення судом норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179
ЦПК України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, тому
рішення апеляційного суду неможна
визнати законним та обґрунтованим, у
зв'язку з чим воно підлягає скасуванню
із передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 25 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич В.М. Колодійчук
І.М. Фаловська