Справа № 127/3525/14-ц
Провадження № 2/127/2228/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04.11.2014 року Вінницький
міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко
Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_4.,

відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника відповідачки - адвоката
ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вінниця
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_2 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ОСОБА_11 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_12 до ОСОБА_13, ОСОБА_14, виконавчого
комітету Вінницької міської ради про
усунення перешкод у володінні та
користуванні квартирою та примусове
вселення в квартиру, за участю третьої
особи без самостійних вимог щодо
предмету спору - Служби у справах дітей
Вінницької міської ради, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_2
в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_12 звернулись до
суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_6, виконавчого комітету
Вінницької міської ради, за участю
третьої особи без самостійних вимог
щодо предмету спору - Служби у справах
дітей Вінницької міської ради про
усунення перешкод у володінні та
користуванні квартирою та примусове
вселення в квартиру, який в процесі
судового розгляду неодноразово
уточняли, мотивуючи свої вимоги тим, що,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниці померла мати
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_11 та
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_15,
яка на момент смерті проживала у
квартирі АДРЕСА_1. Дана квартира
знаходиться на балансі Вінницької
міської ради, обслуговується ТОВ «ЖЕО»
та відноситься до державного житлового
фонду.

Після смерті матері ОСОБА_15 відкрилась
спадщина, яку позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_11 прийняли, шляхом подання
відповідної заяви про прийняття
спадщини до Першої Вінницької
державної нотаріальної контори.

В користуванні та володінні померлої
матері, позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_2,
ОСОБА_11 та відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6
знаходиться до цього часу квартира
АДРЕСА_1.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_11
фактично виросли та проживають у
вищезазначеному помешканні. Позивачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_2 мають тимчасове місце
проживання з своїми дружинами та
дітьми в с. Майдан Вінницького району
без права власності на житло. Позивач
ОСОБА_11 тимчасово проживає в с.
Якушинці Вінницького району.

Ще за життя матері позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_2, ОСОБА_11 проживали періодично в
квартирі АДРЕСА_1, щоб не чинити
перешкоди важко хворій матері та у
зв'язку з тим, що працювали за межами м.
Вінниці, займались сімейними справами,
доглядали господарство.

В зазначені квартирі знаходяться речі
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_11, а
саме: дивани, шафа, особисті речі тощо.

Однак, після смерті матері
відповідачка ОСОБА_5 самовільно
поміняла замки на вхідних дверях
квартири, не даючи доступу до
останньої, стверджуючи, що тепер вона
господарка квартири і позивачі не
мають права в ній проживати. Таким
чином, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_11
вважають, що відповідачка ОСОБА_5
створює їм перешкоди у володінні та
користуванні майном - квартирою
АДРЕСА_1, яка являється спадщиною за
законом після смерті матері.

Окрім того, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_2,
ОСОБА_11 бажають проживати в квартирі
разом із членами своїх сімей, а саме:
ОСОБА_2 разом із дружиною ОСОБА_3., сином
ОСОБА_8; ОСОБА_2 разом із неповнолітніми
дочками ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 разом
із неповнолітньою донькою ОСОБА_12, які
не мають свого житла.

А тому, вищевикладені обставини стали
підставою для звернення до суду з даним
позовом, в якому позивачі просили
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_14 не чинити
їм перешкоди у володінні та
користуванні квартирою АДРЕСА_1; та
примусово вселити позивачів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
його представник за довіреністю
ОСОБА_4, позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
ОСОБА_9, ОСОБА_10 уточнені позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
суд останні задовольнити з підстав,
зазначених у позові.

В судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_5 та її представник - адвокат
ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_14 позовні
вимоги не визнали та просили у
задоволенні останніх відмовити.

Позивачі ОСОБА_8, ОСОБА_11 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_12 до судового засідання не
з'явились, одна від останніх в
матеріалах справи містяться заяви про
розгляд справи у їх відсутність,
позовні вимоги підтримують та простять
суд останні задовольнити.

Представник третьої особи без
самостійних вимог щодо предмету спору -
Служби у справах дітей Вінницької
міської ради Марценюк Л.Є. до судового
засідання не з'явилась, однак від
останньої надійшла письмова заява про
розгляд справи у її відсутність, при
вирішенні спору просить врахувати
законні інтереси неповнолітніх дітей.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка
бере участь у справі, має право
заявляти клопотання про розгляд справи
у її відсутність.

Представник відповідача - виконавчого
комітету Вінницької міської ради до
судового засідання не з'явився із
невідомих суду причин, хоча про день,
час та місце судового розгляду
повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, показання
свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, всебічно та
повно з'ясувавши обставини справи,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи, давши їм
оцінку у сукупності з оголошеними та
дослідженими матеріалами справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.
Вінниці померла мати позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2., ОСОБА_11 та відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_6 - ОСОБА_15, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1,
виданим повторно В ДРАЦС РС
Вінницького МУЮ у Вінницькій області
06.12.2013 року (а.с.11).

Померла мати на момент смерті
проживала у квартирі АДРЕСА_1, яка
знаходиться на балансі Вінницької
міської ради, обслуговується ТОВ «ЖЕО»
та відноситься до державного житлового
фонду.

Як встановлено в судовому засіданні та
не заперечувалось сторонами, зазначена
вище квартира, як об'єкт державної
власності, була виділена для
проживання багатодітній сім`ї в складі
6 чоловік: ОСОБА_22, дружині ОСОБА_15, сину
ОСОБА_2, сину ОСОБА_11, сину ОСОБА_14 та
доньці ОСОБА_5 на підставі рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської Ради народних депутатів від
16.01.1981 року №5 (а.с.133-135) та ордеру
виконавчого комітету Вінницької
міської ради від 13.02.1981 року (а.с.136).

Згідно довідки КП «ВМБТІ» від 31.10.2013
року №6853 відповідно до матеріалів
інвентаризаційної справи №7318 станом
на 29.12.2012 року реєстрація права
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1 КП «ВМБТІ» не проводилась
(а.с.146).

Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО»
вих.№3603 від 07.10.2014 року у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_14
- син, ОСОБА_1 - син, ОСОБА_13 - донька,
ОСОБА_23 - онука, особовий рахунок
відкрито на ОСОБА_15 (а.с.226).

Згідно довідки ТОВ «ЖЕО» вих.№4223 від
27.08.2014 року ОСОБА_1 зареєстрований,
однак не проживає за вищезазначеною
адресою (а.с.161), так як проживає за
адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації, що
підтверджується довідкою Майданської
сільської Ради Вінницького району
Вінницької області №406 від 01.09.2013 року
(а.с.167). Натомість його родина позивачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстровані та
проживають за адресою: АДРЕСА_2 у
відомчому житлі, що не заперечувалось
останніми в судових засіданнях.

Натомість відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_11 зняті з реєстрації за
вищезазначеною адресою за власним
бажанням 04.11.1988 року та 31.03.2004 року
відповідно, та за даною адресою не
проживають на підставі актів (довідки
ТОВ «ЖЕО» вих. №4224, 4225 від 27.08.2014 року,
а.с.162-163).

Як вбачається зі змісту довідки
Майданської сільської ради
Вінницького району Вінницької області
№105 від 21.02.2014 року позивач ОСОБА_2 та
його сім`я, в тому числі і неповнолітні
позивачі ОСОБА_6., ОСОБА_10 зареєстровані
та проживають за адресою: АДРЕСА_3
(а.с.140).

Окрім того, як вбачається з пояснень
позивача ОСОБА_11 останній разом із
сім'єю зареєстровані та проживають за
адресою: АДРЕСА_4.

До того ж, вищезазначені обставини по
справі також підтвердили допитані в
судовому засіданні свідки ОСОБА_25., яка
доводиться дружиною позивачу ОСОБА_2,
та ОСОБА_24, яка являється дружиною
позивача ОСОБА_11, які показали, що вони
дійсно проживають з чоловіками та
дітьми у відомчому житлі, яке їм надала
держава та фактично вони житлом
забезпечені.

Натомість свідки ОСОБА_20., ОСОБА_19,
ОСОБА_18 суду показали, що жоден із
позивачів останні роки у квартирі не
проживав, так як останні являються
мешканцями будинку АДРЕСА_1, а тому
жодного разу позивачів біля будинку та
квартири не бачили.

З урахуванням наведеного, у суду не має
підстав ставити під сумнів
достовірність і правдивість фактів,
повідомлених свідками. Дані про їхню
заінтересованість у результаті
розгляду справи відсутні, їх покази
дані в судовому засіданні суду
об'єктивно підтверджуються іншими
доказами по справі.

Так, згідно оборотної відомості КП ВМР
«ВМТЕ» за період з 01.2011 року по 02.2014 року
нарахування за утримання будинку та
прибудинкової території до жовтня 2013
року здійснювалось з розрахунку на 3
осіб - померлу ОСОБА_15, відповідачку
ОСОБА_5 та її доньку ОСОБА_14, після
жовтня 2013 року, тобто після смерті
наймача ОСОБА_15, таке нарахування
здійснювалось виключно з розрахунку на
2 осіб (а.с.147-150).

Окрім того, як вбачається з квитанцій,
наданих відповідачкою ОСОБА_13, усі
витрати за житлово-комунальні послуги
були понесені останньою (а.с.151-160).

Згідно ч.1 ст.64 ЖК УРСР члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство (ч.2 ст.64 ЖК
УРСР).

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного
Суду УРСР від 12.04.1985 року, № 2 «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи приписані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням. Така ж правова позиція
зазначена Верховним Судом України у
своїй постанові від 11.07.2012 року №6-60цс12.

Таким чином, в судовому засіданні
достеменно встановлений факт
проживання та реєстрації позивачів
ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_2, та його
неповнолітніх доньок ОСОБА_6. та
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та його неповнолітньої
доньки ОСОБА_12 відповідно в с. Майдан та
с. Якушинці Вінницького району
Вінницької області, дана спірна
квартира не є їх постійним місцем
проживання, спільного господарства з
померлим наймачем вони не вели та
спільних витрат по утриманню житла не
несли, а відтак відсутні достатні
правові підстави для вселення їх у
спірну квартиру, а відтак позов в цій
частині не підлягає задоволенню.

Окрім того, суд звертає увагу, що
твердження позивачів як на підставу
про задоволення позову, з приводу того,
що останні мають право на користування
даною квартирою як на спадщину за
законом після смерті матері, оскільки
звернулись в передбачений
шестимісячний термін із заявою про
прийняття спадщини до Першої
Вінницької державної нотаріальної
контори, про що свідчить Витяг про
реєстрацію в Спадковому реєстрі №36209701
від 24.12.2013 року (а.с.19), суд не приймає до
уваги, оскільки Верховний Суд України у
своїй постанові від 11.12.2013 року у справі
№6-121цс13 надав правовий висновок,
відповідно до якого у тому разі, коли
громадянин, який висловив волю на
приватизацію займаної ним квартири,
помер до прийняття компетентним
органом рішення про приватизацію, але
після збігу встановленого частиною
третьою статті 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» строку, до його спадкоємців у
порядку спадкування переходить право
вимагати визнання за ним права
власності на таку квартиру.

Однак, позивачі не надали суду
будь-яких належних та допустимих
доказів, з яких би дійсно вбачалось, що
померла ОСОБА_15 зверталась до
відповідно органу приватизації з
належно оформленою заявою для
отримання права власності на квартиру,
а відтак дані твердження позивачів є
безпідставними та такими, що не
заслуговують на увагу.

Що ж стосується позовних вимог щодо
усунення перешкод в користуванні та
володінні майном, шляхом вселення
ОСОБА_1, то суд приходить до висновку, що
дана вимога підлягає до задоволення з
наступних міркувань.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справі, у яких
беруть ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини (ч.3 ст.61
ЦПК України).

Так, рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 13.06.2014 року,
яке залишене без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 22.07.2014 року у цивільній справі
№127/31109/13-ц за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_1
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
в задоволенні позову відмовлено
(а.с.126-129, 130-132).

Так, мотивувальною частиною рішення
Вінницького міського суду від 13.06.2014
року встановлено, що між ОСОБА_13 та
ОСОБА_1 існують неприязні відносини
через конфлікти, що виникають з приводу
користування спірною квартирою. ОСОБА_5
чинить перешкоди ОСОБА_2 в користуванні
останньою, оскільки змінила вхідний
замок та не дала останньому ключа від
квартири. Окрім того, даним рішенням
суд не знайшов доказів відсутності
проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1
понад 6 місяців без поважних причин, а
відтак відмовив ОСОБА_13 у позові про
визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням.

З огляду на вищенаведене, ОСОБА_2 не
являється таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1, так як
останній за вказаною адресою
зареєстрований, тимчасово проживає, в
даній квартирі знаходяться його
особисті речі, натомість відповідачі
дійсно чинять йому перешкоди у
користуванні майном, і дані обставини
не підлягають доказуванні у
відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України.

Відповідно до ст.47 Конституції України
кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду. Громадянам, які
потребують соціального захисту, житло
надається державою та органами
місцевого самоврядування безоплатно
або за доступну для них плату
відповідно до закону. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК УРСР ніхто не
може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Тому, суд, оцінивши допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку,
що позовні вимоги позивачів знайшли
своє часткове підтвердження в судовому
засіданні, а тому підлягають до
часткового задоволення.

У відповідності до положень ст.88 ЦПК
України підлягає солідарному
стягненню з відповідачів ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_1 243,60
грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст.47 Конституції України, ст.ст.9, 64-65, 66,
67 ЖК УРСР, ст.ст.3, 11, 15 ЦК України, ст.ст.10,
60, 88, 158, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_13, ОСОБА_14 не чинити
ОСОБА_1 перешкоди у користуванні
квартирою АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1

Стягнути солідарно з ОСОБА_13 та ОСОБА_14
на користь ОСОБА_1 витрати щодо сплати
судового збору у розмірі 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп.

В іншій частині задоволення позову
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: