Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Парінової І.К., Фаловської
І.М.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про збільшення розміру
аліментів, стягнення заборгованості по
аліментам, неустойки та додаткових
витрат на утримання дитини, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про виключення з актового запису про
народження дитини відомостей про
батьківство, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Одеської області від 12 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про збільшення
розміру аліментів, стягнення
заборгованості по аліментам, неустойки
та додаткових витрат на утримання
дитини.

Зазначала, що вона й відповідач є
батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рішення суду з ОСОБА_5 стягнуто
на її користь аліменти на утримання
доньки в розмірі 1 000 грн щомісячно.

Посилаючись на те, що відповідач
аліменти сплачує нерегулярно, донька є
хворобливою дитиною, що потребує
додаткових витрат, ОСОБА_4
уточнивши позовні вимоги просила
стягнути на свою користь 35 870 грн
неустойки, 13 877 грн додаткових витрат на
лікування дитини та розвиток творчих
здібностей, одноразово, додаткові
витрати щомісячно з 01 жовтня 2013 року
до 31 травня 2014 року по 493 грн щомісячно
та збільшити розмір стягнути з ОСОБА_5
аліментів до 2 000 грн.

ОСОБА_5 заперечуючи проти позову,
звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_4 про виключення з
актового запису про народження дитини
відомостей про батьківство.

Позовні вимоги мотивував тим, що з
ОСОБА_4 ніколи разом не проживав й не
вів спільного господарства, наміру
створити з нею сім'ю не мав. При
народженні ОСОБА_6 надав згоду на запис
його батьком дитини, проте на
теперішній час має сумніви щодо
походження дитини від нього.

Рішенням Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 22 квітня
2014 року первісний позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів, у розмірі 28 085 грн 40 коп. та
6 938 грн 50 коп. - суму понесених
додаткових витрат на утримання доньки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні решти позовних вимог та
зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 12 червня 2014 року, зазначене
рішення міськрайонного суду в частині
стягнення з ОСОБА_5 неустойки (пені)
змінено, зменшено розмір вказаної
виплати до 4 000 грн.

У іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення апеляційного суду скасувати і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, що було помилково скасовано,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до вимог ст. 196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Судом установлено, що відповідач має
сім'ю, у якій народжено двоє дітей, на
утримання одного з яких з ОСОБА_5 також
стягнуто аліменти.

Підприємницька діяльність ОСОБА_5
припинена з 2005 року, відповідач працює
водієм за трудової угодою, заробітна
плата його на червень 2014 року становить
1 218 грн.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд, виходив з
того, що з урахуванням сімейного та
майнового стану відповідача, наявні,
передбачені ст. 196 СК України підстави
для зменшення розміру неустойки.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, оскільки вони узгоджуються
з матеріалами та обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції правильно
визначив характер спірних
правовідносин й вірно застосував
положення норм матеріального права, й
оцінивши усі забрані у справі докази,
дійшов обґрунтованого висновку про
зменшення розміру неустойки.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на
увагу не заслуговують й висновків суду
не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не
свідчать про те, що апеляційним судом
при розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, наведені у
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 12 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.О.
Савченко

І.К. Парінова

І.М. Фаловська