Номер провадження 22-ц/775/3203/2014
Головуючий в 1 інстанції Подолянчук
Доповідач Ткачук С.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 травня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
судді Маширо О.П. ,

суддів
Зайцевої С.А. ,Ткачук С.С.,

при секретарі
Біляєві М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення
Кіровського районного суду міста
Донецька від 25 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» ( далі банк )
звернувся до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором з ОСОБА_1, мотивуючи свої
вимоги тим, що між банком та
відповідачем 06.07.2007р. був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
відповідач отримав кредит у розмірі
7000,00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. У
порушення умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав і станом на 31
серпня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі21 634,33 грн., яка
складається з:заборгованості за
кредитом в сумі 7000,36 грн.;
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 10598,05 грн.;
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 2529,52 грн.;
штрафи відповідно до п 5.3 умов та правил
надання банківських послуг, в т.ч. 500,00
грн. - штраф ( фіксована частина); 1006,40
грн. - штраф ( процентна складова).

Заочним рішенням Кіровського
районного суду міста Донецька від 25
грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» задоволені: стягнуто з
ОСОБА_1 заборгованість за кредитним
договором у розмірі 21 634 грн. 33 коп. та
судові витрати в сумі 299 грн. 50 коп.

Задовольняючи позовні вимоги банку суд
виходив з того, що відповідно до умов та
правил надання банківських послуг
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, строк
договору лонгирується на такий же
термін. Відповідач до банку із заявою
про припинення дії договору не
звертався, тому суд прийшов до
висновку, що позов обґрунтований та
підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволені позовних вимог відмовити в
повному обсязі. Зазначає, що судом
порушено принцип змагальності сторін.
А саме, суд першої інстанції не
надсилав на його адресу судові
повістки з повідомленням про час
судового засідання. Також вказує, що
строк вимоги за кредитним за договором
№б/н від 06 липня 2007 року закінчився 06
липня 2010 року. Банк звернувся до суду з
позовом 28 вересня 2013 року, тобто з
пропуском позовної давності, який
підлягає застосуванню. Крім того, дана
кредитна картка була видана
відповідачу 06 липня 2007 року зі строком
дії два роки. У зв'язку з тим, що минув
такий проміжок часу, вона не
збереглась, але з моменту виникнення
боргу, працівники банку жодного разу
не звертались до відповідача з
повідомленнями про наявність боргу та
про необхідність сплати певної суми
боргу за кредитним договором. Позивач
не надав жодних доказів до суду, які б
підтвердили цей факт.

В судовому засіданні відповідач та
його представник підтримали доводи
скарги і просили задовольнити.

Представник банку вважає рішення
законним і тому наполягав на відхилити
скаргу.

Апеляційний суд визнає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що
відповідно до кредитного договору №
б/н від 06.07.2007 року відповідач ОСОБА_1
цього дня отримав в банку кредит в
розмірі 7000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки, строк дії згідно заяві про
надання кредиту складав 2 роки.

Як зазначено у його заяві на
отримання кредиту від 06.07.2007р, останній
був ознайомлений з Умовами та
Правилами надання банківських послуг(
далі умови та правила), якими визначені
умови погашення кредиту, підстави
застосування до позичальника видів
забезпечення виконання ним кредитного
зобов'язання, порядку дії договору та
його продовження. Своїм підписом на
заяві він підтвердив згоду на такі
умови отримання кредиту.

Відповідно до п.9.12 умов та правил в
редакції, які були долучені до
позовної заяви договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгируєтся на такий же
термін.

Постановляючи по справі заочне
рішення, суд першої інстанції
враховуючи дані умови та правила
надання банківський послуг прийшов до
висновку, що на час звернення банку до
суду кредитний договір діяв, а тому
позовні вимоги банку підлягають
задоволенню на підставі
представленого банком розрахунку
заборгованості через порушення
відповідачем кредитного зобов'язання.

Вирішуючи спір на користь банку суд
першої інстанції стягнув з
відповідача заборгованість у розмірі
зазначеному у позову, яка становила на
31 серпня 2013 року загальну суму
21634грн.33коп. і складалася з: 7000,36 грн. -
заборгованість за кредитом; 10598,05 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 2529,52 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до п 5.3 Умов та Правил
надання банківських послуг, а саме, 500,00
грн. - штраф ( фіксована частина); 1006,40
грн. - штраф ( процентна складова).

Апеляційний суд не погоджується з
висновками суду, бо визнає, що суд
ухвалив заочне рішення без повного та
всебічного з'ясування обставин, які
мають значення для справи та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Судом не надана належна оцінка
доказам представленим банком, а саме,
у зв'язку з тим, що представлені Умови
та Правила надання банківських послуг
є невід'ємною частиною договору, суд
першої інстанції не звернув уваги на
відсутність підпису позичальника на
цих умовах та правилах, а тому не
перевірив чи саме ці умови та правила
діяли на час підписання відповідачем
заяви про надання кредиту.

Заява про надання кредиту
відповідачем підписана 06.07.2007 з
видачею йому кредитної картки №
8411365 зі строком дії 2 роки.

Відповідно до Умов та правил
надання банківських послуг,
затверджених наказом по банку 09.01.2007,
які діяли на час підписання
відповідачем заяви про надання
кредиту, представлених банком
апеляційному суду, пункт 8.6 щодо
застосування до позичальника у разі
порушення умов договору виду
забезпечення виконання зобов'язань
неустойки - штрафів немає, а пункт 9.12
викладено у такій редакції «договір
діє до моменту виконання сторонами
зобов'язання».

Таким чином, вимоги позову, якими
мотивовані умовами надання кредиту з
посиленням на п.8.6., який взагалі не
існував, та п.9.12, викладений в редакції
яка не передбачала автоматичне
лонгирування кредитного договору на
новий строк після закінчення строку
дії кредитної картки, є безпідставними
і суперечить тим умовам та правилам,
які фактично діяли на час укладення
сторонами кредитного договору. Дані
обставини мають суттєве значення для
справедливого вирішення спору.

Ураховуючи викладене апеляційний суд
визнає, що вимоги банку стосовно
стягнення з відповідача штрафів як
фіксованої частини, так і процентної
складової необґрунтовані кредитним
договором.

Відповідно до ст.ст.546,547 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.
Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Приведені норми матеріального права
вказують, що у разі відсутності
письмового застереження у договорі
щодо застування до позичальника
неустойки увигляді штрафу позбавляє
банк застосування даного виду
забезпечення виконання зобов'язання до
позичальника при невиконанні ним
кредитного зобов'язання.

Щодо задоволення позову в частині
стягнення заборгованості по кредиту,
по процентам за користування кредитом,
комісії апеляційний суд враховуючи
заяву відповідача про сплив позовної
давності приходить до наступного.

Оглянутий документ руху коштів по
кредитній картці, представлений банком
апеляційному суду, свідчить, що
відповідач допускав порушення строків
погашення кредитних коштів у зв'язку з
чим виникла прострочена
заборгованість, яка була погашена
15.08.2008 року. Але відповідач продовжив
користуватися наданим йому кредитним
лімітом на платіжку картку і станом на
31.08.2009 виникла прострочення
заборгованості через невнесення
щомісячного платежу.

Згідно п.3.17 умов та правил при
наявності у клієнта простроченої
заборгованості по кредитам або
кредитної лінії, отриманим клієнтом у
банку, а також по процентам за їх
користування зі строком
заборгованості більше 60 днів, банк має
право на свій погляд розірвати договір,
при цьому банк направляє клієнту
письмове повідомлення з вказівкою дати
розірвання цього договору.

Представлений банком рух по кредитній
кратці за № 4149……1299 у період з 31.05.2013 по
05.04.2014, апеляційний суд не приймає до
уваги, бо матеріали справи не містять
доказів про отримання відповідачем
такої платіжної картки після
завершення дії платіжної карки №
8411365 за кредитним договором
укладеним 06.07.2007р.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику ( грошові кошт у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, щ були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Але на час звернення банку до суду,
позовна давність відносно
заборгованість основним та додатковим
зобов'язанням (за кредитом, по
процентам за користування кредитом,
комісії) вже сплинула, а умовами
кредитного договору від 06.07.2007р.
визначений строк позовної давності не
збільшувався.

Відповідно до ст.251,253,257, 266, 267 ч.3,4 ЦК
України строком позовної давності є
певний період у часі, і спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має
юридичне значення. Перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події з якою пов'язано його
початок. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо). Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до заяви відповідача про
надання кредиту термі дії виданої
йому в день підписання договору 06.07.2007 2
роки, т.т. строк дії картки договором
визначено місяць, рік.

Ураховуючи, що відповідач не приймав
участі в судовому засіданні, коли суд
першої інстанції розглянув позов і
його зава про скасування заочного
рішення ухвалою Кіровського районного
суду м. Донецьку від 25.12.2013 залишена без
задоволення, апеляційний суд на
підставі аналізу приведених норм
матеріального права визнає, що на час
надходження до суду позову банку
16.10.2013р. позовна давність за основним
та додатковим зобов'язанням сплинула і
тому є підстави для задоволення заяви
відповідача про її застосування.

Через застосування апеляційним судом
позовної давності вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь
банку заборгованості за кредитом,
процентів за користування кредиту,
комісії за користування кредитом по
кредитному договору від 06.07.2007р. не
підлягають задоволенню з причин
пропущення строку позовної давності,
бо банком під час судового розгляду
справи взагалі питання про поновлення
цього строку не порушувалось.

Приведене свідчить, що рішення суду
першої інстанції не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України і тому відповідно до
ст.309 ЦПК України апеляційний суд
скасовує рішення суду першої інстанції
і ухвалює нове рішення про відмову у
позові з вище викладених підстав.

Керуючись ст.ст. 307,309,316 ЦПК України,
апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1
задовольнити.

Заочне рішення Кіровського
районного суду міста Донецька від 25
грудня 2013 року скасувати .

У задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: