Єдиний унікальний номер 0522/8697/12
Номер провадження 22-ц/775/4239/2014
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді: Біляєвої О.М.,
суддів: Мірута О.А., Мальованого Ю.М.,
при секретарі: Саєнко В.В., Бакунець Я.О.
розглянувши в відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Калінінського районного суду
міста Донецька від 04 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В : .

Рішенням Калінінського районного суду
міста Донецька від 04 березня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди задоволено частково. З
відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуто
на відшкодування матеріальної шкоди 49
263 грн. 91 коп., на відшкодування
моральної шкоди 20 000 грн., вирішено
питання судових витрат.

Із вказаним рішенням не погодився
відповідач - ОСОБА_1 та подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду як таке, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
скарги зазначив, що суд не взяв до уваги
той факт, що цивільна відповідальність
відповідача була застрахована, судом
не забезпечено повного і об'єктивного
з'ясування всіх обставин по справі, не
залучено до участі у справі страховика
СК «АСКА».

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач ОСОБА_1 наполягав на доводах
скарги. Позивачка ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3, просили в
задоволенні скарги відмовити, рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, рішення суду
залишити без змін виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції
встановлено, що 23 липня 2006 року
приблизно в 02 годині ОСОБА_1, керуючи
автомобілем ВАЗ 2110 д/н НОМЕР_1, рухався
по дорозі у напрямку з м. Саки до м.
Евпаторія Автономної Республіки Крим,
де виїхав на смугу зустрічного руху та
допустив зіткнення з автомобілем
ВАЗ-21099 д.н. НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_4

В наслідок дорожньо-транспортної
пригоди водію ОСОБА_4 та його пасажиру
ОСОБА_5 були завдані тілесні ушкодження
середньої тяжкості. Пасажир ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні
ушкодження.

ОСОБА_1 притягався до кримінальної
відповідальності за вчинення
вказаного злочину по ст. 286 ч. 2 КК
України, однак постановою
Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 20
грудня 2011 року його було звільнено від
кримінального переслідування на
підставі Закону України «Про
амністію».

Відповідно до вимог ч. 4 ст.61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, є обов'язковим для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Розглядаючи довід апеляційної скарги
щодо безпідставності задоволення
позовних вимог до відповідача,
апеляційний суд відзначає наступне.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
частково позовні вимоги, суд першої
інстанції виходив із того, що вина
відповідача у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди
доведена, порушення ним Правил
дорожнього руху знаходяться в
причинному зв'язку зі спричиненням
шкоди позивачу.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін,
встановленим фактам і доказам дав
вірну правову оцінку та дійшов
висновку про те, що відповідно до ст.1166,
1167, 1187 ЦК України позивач вправі
звертатися до відповідача з позовом
про відшкодування заподіяної
внаслідок ДТП шкоди. Висновки суду
ґрунтуються на матеріалах справи та
відповідають вимогам закону.

Відповідно Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року (зі змінами та
доповненнями) матеріальна шкода
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, та між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок і є
вина зазначеної особи.

Пунктом 19 вказаної Постанови
роз'яснено, що у разі якщо в потерпілого
у зв'язку з ушкодженням здоров'я є
потреба у додаткових витратах на
медичну та соціальну допомогу, що
підтверджується із зазначенням їх
тривалості висновком МСЕК, вони
компенсуються Фондом відповідно до ч. 4
ст. 34 Закону N 1105-XIV. Додаткові витрати
потерпілих, на яких дія цього Закону не
поширюється (потреба в них та їх
тривалість мають підтверджуватися
висновком судово-медичної експертизи),
підлягають стягненню з особи,
відповідальної за шкоду, на підставі
ст. 455 ЦК.

Відповідно до висновку експерта №
683 від 23 вересня 2013 року внаслідок
отриманої під час ДТП травми ОСОБА_2 10
серпня 2006 року була виконана операція -
«Внутренний металлоостеосинтез левой
вертлужной впадины пластиной и
винтами». 27 квітня 2010 року у зв'язку з
послідуючим розвитком
посттравматичного лівобічного
коксартрозу ІІІ ступеня гр. ОСОБА_2 була
виконана операція - «Тотальное
эндопротезирование левого
тазобедренного сустава протезом фирмы
«ВIОМЕТ» (бесцементная версия «MAGNUM») с
установкой в вертлужную впадину
металлической чашки «SHELL».
Необхідність проведення цієї операції
була обумовлена станом її здоров'я у
зв'язку з наслідками травми, отриманої
під час ДТП 23 липня 2006 року (а.с.198 - 204).

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції про вину ОСОБА_1 у
вчиненні ДТП.

Колегія суддів погоджується з
правильністю висновків суду першої
інстанції про обов'язок відповідача
відшкодувати позивачеві в рахунок
заподіяної шкоди суму 49 263 грн. 91 коп.
яка таку, що підтверджена наданими
доказами.

Довід апеляційної скарги про те,
що цивільна відповідальність
відповідача на момент ДТП була
застрахована не заслуговує на увагу,
оскільки полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів та ст. 6 Закону
України "Про обов'язкове страхування
власників наземних транспортних
засобів" встановлено, що страховим
випадком є подія, внаслідок якої
завдана шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необхідність покладення саме на ОСОБА_1
обов'язку відшкодувати позивачу
завдану матеріальну шкоду, оскільки
відповідно до наведеного висновку
експерта операція по протезуванню
лівого тазостегнового суглобу стала
наслідком хвороби - послідуючого
розвитку у потерпілої
посттравматичного лівобічного
коксартрозу ІІІ ступеня (а.с.198 - 204).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
законність та обґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в
частині відшкодування моральної шкоди
та вважає, що визначений судом розмір
моральної шкоди 20 000 грн. з огляду
на тяжкість отриманих потерпілою
ушкоджень та їх наслідків відповідає
принципу розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги,
ретельно дослідженні судом, висновків
суду не спростовують і не дають підстав
вважати, що судом допущені порушення
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне,
обґрунтоване, відповідає обставинам
справи, постановлене з дотриманням
вимог процесуального права, колегія
суддів не вбачає підстав для його
скасування.

Керуючись статтею 303, 308, 313, 315 ЦПК
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Калінінського районного
суду міста Донецька від 04 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.