Справа № 0417/3100/2012
Провадження 2/0202/38/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 жовтня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді
Слюсар Л.П.

при секретарі:
Голобородько О.М. , Фісун К.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
визнання дій незаконними, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2010 року позивач
звернувся до суду зі скаргою на
незаконні дії приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 Справа
розглядалася суддею ОСОБА_3

Розпорядженням №1 від 07 жовтня 2013 року
про призначення повторного
автоматичного розподілу справ у
зв'язку із звільненням ОСОБА_3 з посади
судді Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська, відповідно до
Постанови Верховної Ради України №455-VII
від 05 вересня 2013 року «Про звільнення
суддів», цивільна справа автоматичним
розподілом від 07.10.2013 року передана
судді Слюсар Л.П.

В ході розгляду справи позовні
вимоги були уточнені. В обґрунтування
своїх позовних вимог позивач в
позовній заяві і в судовому засіданні
посилався на те, що 06 грудня 2006 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 було
посвідчено довіреність на бланку ВЕІ
№717966 і зареєстровану в реєстрі за № 2823,
згідно якої він уповноважує ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, кожен з яких має право
діяти окремо і незалежно один від
одного, бути його представниками в
державних, громадських, господарських
та інших підприємствах, установах,
організаціях незалежно від їх
підпорядкування, форм власності та
галузевої належності при вирішенні
питань з розглядом їх у суді, що його
стосуватимуться, та приймати від його
імені будь-які рішення на свій розсуд.

Вказана довіреність була посвідчена
ОСОБА_2 приватним нотаріусом ДМНО, без
його згоди та без його участі, а підпис
у довіреності від його імені був
виконана не ним, а підроблений
нотаріусом або іншою особою в
присутності нотаріуса ОСОБА_2, так як
післяпідписання довіреності, вона була
посвідчена підписом нотаріуса ОСОБА_2,
печаткою приватного нотаріуса ОСОБА_2 і
зареєстрована в реєстрі за № 2823.

Зазначає, що 6 грудня 2006 року він не міг
знаходитися у кабінеті нотаріуса, так
як в цей день близько 9- ї години ранку
після телефонної розмови з слідчим ОВС
СВ РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_18.,
він, на вимогу останнього, поїхав до
приміщення УБОЗУ за адресою проспект
ім. Г. «Правда», 40 у м. Дніпропетровську.

Пізніше о 10.00 годині, він, слідчим
ОСОБА_18., був затриманий у порядку ст.115
КПК України, за підозрою у вчиненні
злочину, і більше цього дня з
приміщення в якому він знаходився на
пр. ім. Г. «Правда», 40 у м.
Дніпропетровську не виходив.

Цього ж дня з 19 год. 50 хв. до 20 год. 00 хв.
слідчий його допитував в якості
підозрюваного, та під час допиту
встановив його особу за паспортом
серії НОМЕР_1, і більше він з приміщення
УБОЗУ за вищевказаною адресою, не
виходив.

В протоколі його допиту від 06.12.2006 року,
вказано, що він під час допиту надав для
встановлення особи паспорт серії
НОМЕР_1 виданий 31.07.1997 року.

Стверджує, що ні він, ні його паспорт не
могли знаходитися в приміщенні
нотаріальної контори нотаріуса ОСОБА_2
06.12.2006 року, коли була виготовлена і
посвідчена довіреність від його імені
та підроблено його підпис у
довіреності від його імені, а також
підроблено його підпис у довіреності
бланку ВЕІ №717966 за реєстровим № 2823.

Вважає, що відповідач своїми діями, а
саме тим, що посвідчив довіреність від
його імені без його згоди, без його
участі, без його вільного
волевиявлення на вчинення цієї
нотаріальної дії, порушив його
особисті немайнові права закріплені
ст.59 Конституції України, а саме, що
кожен має право на правову допомогу та
кожен вільний у виборі захисника своїх
прав.

Крім того, довіреність посвідчувалася
без участі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що є
грубим порушенням вимог ст.44 Закону
України « Про нотаріат», що свідчить
про незаконність дій ОСОБА_2 Просив
суд: визнати дії ОСОБА_2, приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу, щодо посвідчення
ним довіреності від імені ОСОБА_1 на
ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 06 грудня 2006
року на бланку ВЕІ № 717966,
зареєстрований в реєстрі за № 2823
незаконними та стягнути судові витрати
по справі.

Відповідач та представник
відповідача у судове засідання
з'явилися, позовні вимоги не визнали.
Суду пояснили, що відповідач, при
посвідченні довіреності 06.12.2006 року
діяв законно, його дії під час
посвідчення довіреності від імені
ОСОБА_1 відповідали вимогам Закону
України «Про нотаріат» та Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, що була чинна на
день посвідчення такої.

Вказали, що про існування довіреності
ОСОБА_1 знав і 03 березня 2007 року він
звернувся до приватного нотаріуса
ОСОБА_2 з заявою про анулювання
довіреності на представництво в суді
та в інших установах на ім'я ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, отже ОСОБА_8 (позивачу)
було відомо про порушення його права 03
березня 2007 року, у зв'язку з чим
починається перебіг трирічного
строку права звернення до суду з
вимогою захисту своїх інтересів. Таким
чином, строк позовної давності сплинув
02.03.2010 року, проте позивач з вернувся до
суду 02 листопада 2010 року. Просили суд
застосувати строк позовної давності,
що є підставою для відмови в позові.

ОСОБА_1, позивач допитаний як свідок
суду, вказав, що 06 грудня 2006 року о 09-00
годині ранку він зателефонував
слідчому ОСОБА_18. з питань, пов'язаних з
придбаною ним квартирою АДРЕСА_1. Біля
09-45 годині він приїхав до УБОЗУ за
адресою проспект ім. Г. «Правда», 40 у м.
Дніпропетровську і зателефонував
ОСОБА_18. та був зареєстрований в книзі
відвідувачів. З 06.12.2006 року з 10-00
години він не виходив із будівлі УБОЗУ
і був звідти направлений в СІЗО. 08.12.2006
року він був звільнений із СІЗО і
дізнався про довіреність. 06.12.2006 року
він не звертався до приватного
нотаріуса ОСОБА_2 за посвідченням
довіреності, і вона була посвідчена не
6 грудня 2006 року, а в інший день 08 грудня
2006 року. Від ОСОБА_9, дружини, він
дізнався про довіреність. Його
дружина, 06 грудня 2006 року в період часу
18:00-19:00 годин зателефонувала ОСОБА_5 і
попросила допомогти знайти адвоката з
кримінальних справ для його захисту.
07.12.2006 року дружина звернулася до
Центру «Прецидент» і їй сказали, що це
буде адвокат ОСОБА_10 07.12.2006 року був
підписаний договір з адвокатом
ОСОБА_10 Про існування довіреності йому
стало відомо пізніше в березні 2007 року.
Він знав, що в Індустріальному
районному суді розглядалася цивільна
справа за позовом ОСОБА_11, до нього про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири. Саме ОСОБА_5
познайомила його з ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_12, дружина позивача,
вказала, що її чоловіка 06.12.2006 року
затримала міліція і вона звернулася за
допомогою до юриста ОСОБА_5, яка
працювала в Юридичному центрі
«Прецидент» оскільки їй була необхідна
юридична допомога із захисту чоловіка
по кримінальній справі. Ввечері їй
зателефонував адвокат ОСОБА_10 і
назначив зустріч на ранок наступного
дня в офісі і там був ОСОБА_4 ОСОБА_10
сказав про те, що його послуги коштують
1000 доларів США, а щоб звільнили 17000 дол.
США. Наступного дня вона принесла 13000
дол. США. ОСОБА_5 повела її до
нотаріуса, однак не було
електроенергії і нотаріус сказав, що
довіреність буде пізніше, вона
залишила 300 доларів і пішла, хто
підписував і як завірялась довіреність
вона не знає. Довіреність була
необхідна за захистом по кримінальній
справі. На які дії була видана
довіреність їй не відомо. 06.12.2006 року її
чоловік був дома і телефонував
слідчому ОСОБА_18., а пізніше поїхав до
нього. До 06.12.2006 року і пізніше вона не
була знайома з ОСОБА_2 Також до 06.12.2006
року вона не була знайома ні з ОСОБА_5,
ні з ОСОБА_4, ні з ОСОБА_6. Її чоловік в
березні 2007 року анулював довіреність.

Свідок ОСОБА_5, приватний нотаріус,
розповіла про те, що в 2006 році вона
працювала в юридичному центрі
«Прецидент». В фірмі працювала з 2003 по
2008 роки. ОСОБА_13 була її колегою.
ОСОБА_1 звернувся до фірми за наданням
юридичної допомоги по цивільній
справі. Вона приймала участь, як його
представник, в розгляді цивільної
справи, яка розглядалася
Індустріальним районним судом м.
Дніпропетровська. Його дружину ОСОБА_12
вона не пам'ятає. Вона не була присутня
у приватного нотаріуса ОСОБА_2 при
посвідчені довіреності та свої
персональні дані йому не надавала. Як
з'явилася довіреність у офісі вона не
пам'ятає, та не пам'ятає хто її їй
передав. ОСОБА_1, приїздив за нею на
роботу та сам возив її в
Індустріальний районний суд, де
відбувалися судові засідання по його
цивільній справі. Гроші за надання
послуг ОСОБА_1 були повернені. Оригінал
довіреності віддала ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_4, приватний підприємець з
правом найму, керівник юридичного
центру «Прецидент». Вказав, що в
Центрі, який розташований за адресою м.
Дніпропетровськ пр. К. Маркса б.99/1
працює група юристів. Його колега
ОСОБА_5, батько якої орендував у ОСОБА_1
нежитлове приміщення, звернулася до
нього та розповіла йому, про проблеми
які виникли у ОСОБА_1 та обговорювала з
ним питання щодо можливості надання
йому юридичної допомоги. ОСОБА_1
особисто прийшов до нього в офіс і з
ним було обговорені умови надання
юридичної допомоги, а оскільки не знали
хто конкретно буде надавати йому
юридичну допомогу, тому було і вказано
в довіреності три особи. ОСОБА_1 на
диск надали копію довіреності, на якій
були всі необхідні відомості, і він
пішов оформляти довіреність до
приватного нотаріуса ОСОБА_2 Всі умови
надання юридичної допомоги
обговорювалися безпосередньо між ним
та ОСОБА_1 Коли ОСОБА_1 приніс
довіреність і як вона з'явилася в
Центрі він не знає. Ввечері приїхала
його дружина ОСОБА_12.і сказала, що його
затримали. Оскільки їх центр не надає
юридичної допомоги по кримінальним
справам, тому він порекомендував
адвоката ОСОБА_10, який і вів
кримінальну справу ОСОБА_1 та виграв
справу. 02.02.2007 року за надання юридичних
послуг ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_14 2900
грн., за його проханням гроші йому були
повернені. Навесні 2007 року ОСОБА_1
відкликав свою довіреність, отже факт
відкликання підтверджує факт надання
довіреності. Йому розповідала ОСОБА_5,
що ОСОБА_1 підвозив її на автомобілі в
Індустріальний суд м.
Дніпропетровська, де слухалася
цивільна справа та де вона двічі
представляла його інтереси на підставі
виданої довіреності.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню за наступних
підстав.

Судом встановлено, що 06 грудня 2006 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 було
посвідчено довіреність ВЕІ № 717966 від
імені ОСОБА_1, відповідно до якої
останній уповноважив: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, кожен з них має право діяти
окремо та незалежно один від одного,
подавати до суду позовні заяви, бути
представником в державних,
громадських, господарських та інших
підприємствах, установах, організаціях
незалежно від їх підпорядкування, форм
власності та галузевої належності при
вирішені питань з розглядом їх в суді,
що його стосуватимуться,
зареєстровано в реєстрі за реєстровим
номером 2823 (далі довіреність).
Довіреність видана без права
передоручення, строком на три роки і
дійсна терміном до шостого грудня дві
тисячі дев'ятого року ( т.1 а.с.3).

Відповідно до заяви, поданою ОСОБА_1 03
березня 2007 року приватному нотаріусу
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2,
зареєстрованому в журналі вхідної
документації 02 березня 2007 року № 31 він
просить анулювати довіреність на
представництво в суді та інших
установах на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, посвідченої приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_2 06
грудня 2006 року за № 2823.

Позивач стверджує, що він ніколи до
нотаріуса з приводу видання
довіреності не звертався та оспорювану
довіреність не підписував, що також ним
підтверджено при його допиті, як свідка
та свідком ОСОБА_15, дружиною позивача.

Відповідач зазначив, що дійсно
ним, приватним нотаріусом, посвідчена
вищевказана довіреність. ОСОБА_1 в
першій половині дня 06 грудня 2006 року
звернувся в нотаріальну контору до
нього особисто за оформленням
довіреності. Надані позивачем
документи ніяких сумнівів у їх
достовірності не викликали. Його особа
була встановлена за пред'явленим ним
паспортом. Було вияснено яку дію він
хоче вчинити було роздруковано проект
довіреності. Після ознайомлення
ОСОБА_1 з текстом довіреності, її було
роздруковано на бланку та ним особисто
було підписано і поставлено підпис в
реєстрі вчинення нотаріальних дій.
Довіреність після посвідчення була
вручена ним позивачу і він з нею вийшов
із контори. Від позивача він дізнався,
що особи, які вказані в довіреності,
погодилися захищати його права.
Оскільки довіреність є одностороннім
правочином то присутність інших осіб
не потрібна.

Згідно до копії висновку експертного
почеркознавчого дослідження №1715-09 від
18 серпня 2009 року, проведеного на
прохання ОСОБА_1 ( т. а.с. 47-50), оригіналом
для копіювання зображення підпису
електрофотокопії Довіреності від 06
грудня 2006 року був підпис, виконаний не
ОСОБА_1, а іншою особою, з наслідуванням
його справжнього підпису.

Згідно з копією висновку
експерта № 6/166 від 24.04.2012 року ( т.1 а.с.
139-146) підпис від імені ОСОБА_1 в
документі «Довіреність №ВЕІ 717966 м.
Дніпропетровськ, шосте грудня дві
тисячі шостого року від імені ОСОБА_1.»
виконано не громадянином ОСОБА_1, а
іншою особою з наслідуванням підпису
громадянина ОСОБА_1.

Рукописний текст: «ОСОБА_1.» в
графі «Підпис» в документі:
«Довіреність ВЕІ 717966 м.
Дніпропетровськ, шосте грудня дві
тисячі шостого року від імені ОСОБА_1.»
- виконано не громадянином ОСОБА_1, а
іншою особою зі спотворенням ознак
власного почерку.

В ході розгляду справи з метою
встановлення фактичної дати
виготовлення довіреності позивачем
було заявлено клопотання щодо
призначення судової комп'ютерно -
технічної експертизи системних
блоків комп'ютера приватного
нотаріуса.

Відповідно до повідомлення судового
експерта Васюк Ю.Ф. від 08.07.2014 року за
№70/39-347 експертизу провести
неможливо у зв'язку з відсутністю
системного блоку персонального
комп'ютера.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
установленому цим Кодексом, звернутися
за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав чи
свобод.

За змістом ст.ст.11,15 ЦК України
цивільні права і обов'язки виникають із
дій, що передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право
на судовий захист.

Відповідно до ст.15 ЦПК України в
порядку цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ відбувається
за правилами іншого судочинства.

Натомість захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
прав розуміють закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких здійснюється відновлення
(визнання) порушених оспорюваних прав
та справляється вплив на
правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Власник порушеного права може
скористатися певним способом захисту
свого права.

Статтею 44 ЦПК України передбачено, що
представник, який має повноваження на
ведення справи в суді, може вчиняти від
імені особи, яку він представляє, усі
процесуальні дії, що їх має право
вчиняти ця особа.

Статтею 244 ЦК України визначено, що
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю, довіреність - це
письмовий документ, що видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.

З матеріалів цивільної справи та
пояснень представника відповідача
вбачається, що на виконання вимог
статті 33 Закону України «Про нотаріат»,
у 2010 році Головним управлінням юстиції
у Дніпропетровській області було
проведено перевірку діяльності
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2
Перевіркою встановлено, що при
вчиненні нотаріальної дії 06 грудня 2006
року за реєстровим номером № 2823 особу
довірителя було встановлено за
пред'явленим паспортом серії НОМЕР_1,
виданим Софіївським РВ УМВС України в
Дніпропетровській області 31 липня 1997
року, дані якого записані в реєстрі для
вчинення нотаріальних дій.

Перевірити належне виконання
нотаріусом вимог статті 43 Закону
України «Про нотаріат» щодо
встановлення особи, яка звернулася за
вчиненням нотаріальної дії,
Міністерство юстиції, діючи в межах
наданих повноважень, не має можливості,
оскільки чинним на той час
законодавством не було передбачено
залишення в справах нотаріуса копій
документів, на підставі яких
встановлювалася така особа. Вказане
питання має бути предметом судового
дослідження ( т.1 а.с.15).

Відповідач та його представник
просили суд застосувати строк позовної
давності, що є підставою для відмови в
позові.

Позивач просив суд відмовити
відповідачу у задоволенні клопотання
про застосування строку позовної
давності, оскільки вважає, що порушені
його особисті немайнові права, а
відповідно до п.1 ч.1 ст.268 ЦК України
передбачено, що позовна давність не
поширюється на вимогу, що випливає із
порушених особистих немайнових прав,
крім випадків встановлених законом.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Ст. 257 ЦК України визначено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки. У
відповідності до ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ч. 4 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 довідався про
порушення свого права не в лютому 2007
року, як він стверджує, оскільки,
допитана як свідок ОСОБА_5, вказала, що
вона представляла інтереси позивача
по цивільній справі за довіреністю в
Індустріальному районному суді в
грудні 2006 року і її до суду підвозив на
автомобілі сам ОСОБА_1, що не
заперечувалося і позивачем, в лютому
2007 року він подав заяву про анулювання
довіреності, а з позовною заявою про
визнання доручення недійсним позивач
звернувся до суду лише 16 листопада 2010
року.

Причини, які суд міг би врахувати
поважними щодо пропущення ОСОБА_1
строку позовної давності, тобто
обставини, що виникли незалежно від
волі ОСОБА_1, який мав право
відповідної вимоги та об'єктивно
унеможливили її звернення за судовим
захистом у період дії строку позовної
давності, в судовому засіданні не
встановлені.

Судом також береться до уваги, що
позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного
нотаріуса Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
про визнання дій щодо посвідчення ним
довіреності не є такими, які
регулюються главою 20 ЦК України, та на
які відповідно до ст. 268 ЦК України
позовна давність не поширюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
Цивільного-процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні безспірно
встановлено, та підтверджено належними
доказами по справі і показаннями
свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5, що ОСОБА_17
звертався за юридичною допомогою в
центр « Прецидент» і з ним були
обговорені умови надання юридичної
допомоги та надано йому диск з копією
довіреності для її посвідчення, і на
підставі даної довіреності ОСОБА_5
представляла інтереси позивача по
цивільній справі, яка розглядалася в
Індустріальному районному суді м.
Дніпропетровська. Дійсно 06.12.2006 року
біля 10-00 години ОСОБА_17 знаходився в
приміщенні ОБОЗУ по пр.Г. Правди,40, та
був допитаний як підозрюваний слідчим
ОСОБА_18. та після допиту був поміщений
у СІЗО.

Суд також бере до уваги той факт,
що за фактом виготовлення довіреності
порушено кримінальне провадження за
ознаками злочину передбаченого ч.1
ст.358 КК України і наразі проходить
досудове розслідування в Кіровському
РВ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області і саме в
рамках досудового розслідування була
проведена почеркознавча експертиза,
відповідно до висновку якої
встановити ким виконаний підпис від
імені ОСОБА_17 в графі « Підпис» в
документі: «Довіреність №ВЕІ 717966 м.
Дніпропетровськ, шосте грудня дві
тисячі шостого року від імені ОСОБА_1.»
громадянами ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12 не
представляється можливим.

Аналізуючи надані позивачем,
відповідачем та представником
відповідача пояснення та беручи до
уваги показання свідків та долучені
відповідачем письмові докази по
справі, а саме: реєстр вчинення
нотаріальних дій ( т.1 а.с. 236-241),
Інформаційні довідки з Єдиного
реєстру спеціальних бланків
нотаріальних дій ( т.2 а.с. 50-52; 54-63), акт
прийому-передачі зіпсованих та
анульованих бланків нотаріальних
документів від 04 червня 2008 року, суд
приходить до висновку про те, що
відповідачем при встановленні особи -
пред'явника паспорта громадянина
України на ім'я ОСОБА_1 повністю було
дотримано вимоги п. 14 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України та правил статті 44
Закону України «Про нотаріат».

Судом також враховується та обставина,
що станом на день посвідчення
довіреності була відсутня вимога про
долучення копії документу на підставі
якого була встановлена особа, до
примірнику правочину, що залишився в
матеріалах нотаріальної справи.

Отже беручи до уваги вищенаведені
мотиви та проаналізувавши доводи
позивача, суд у сукупності з
дослідженими доказами дійшов висновку
про безпідставність вимог позивача з
посиланням на Закон України «Про
нотаріат» і норми Цивільного кодексу
України.

Саме по собі посилання позивача на ту
обставину, що дії приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу незаконні, не
ґрунтується на матеріалах справи та
правового значення не має, оскільки
відсутній спір про право цивільне, а
тому суд приходить до висновку, що
позивачем вибрано не належний спосіб
захисту та вимушений відмовити в
задоволені позову по суті заявлених
позовних вимог, а не за строком
позовної давності.

Керуючись:ст.8,19,21,55 Конституції
України, Законом України «Про
нотаріат», «Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України № 20/5 від
03.03.2004 року, ст.ст.15,16,202,203,257,261, 267,268,
ст.ст.11,15,27, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 до приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
визнання дій незаконними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі протягом
десяти днів з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Л.П. Слюсар