Справа № 1321/3112/2012
Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/4570/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Азенко М.В.

з участю: позивача
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 07 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу
державної виконавчої служби
Сокальського районного управління
юстиції та Управління державної
казначейської служби України у
Сокальському районі Львівської
області про компенсацію збитків,
завданих неналежним виконанням
рішення суду,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаним позовом до відділу
державної виконавчої служби
Сокальського районного управління
юстиції та Управління державної
казначейської служби України у
Сокальському районі Львівської
області, в якому просила стягнути з
відповідачів в її користь 395 280 грн.
компенсації за завдані збитки
невиконанням судових рішень в повному
обсязі на підставі ст.1174 ЦК України.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що рішенням Сокальського
районного суду Львівської області від
20.03.2007р. стягнуто із ОСОБА_4 на її
користь 126 250 грн., а рішенням
Сокальського районного суду
Львівської області від 29.07.2009р. із
ОСОБА_4 на її користь стягнуто 180 000
грн., 78 230 грн. нарахування на основну
суму боргу з урахуванням індексу
інфляції та 3% річних у сумі 10 800 грн.,
всього на суму 269 030 грн. 25.07.2007р.
Відділом державної виконавчої служби
Сокальського районного управління
юстиції відкрито виконавче
провадження, складено акти опису та
арешту майна ОСОБА_4 на загальну суму 379
000 грн., а 05.03.2008р. відділом ДВС
встановлено, що арештоване майно
зникло. Ухвалою Сокальського районного
суду Львівської області від 13.04.2011р.
визнано неналежним виконання відділом
ДВС Сокальського РУЮ судових рішень у
її справі.

Посилаючись на те, що вказані рішення
суду не виконані, кошти з боржника в її
користь не стягнуто внаслідок
неналежних дій державного виконавця,
чим завдано їй шкоди, просила
задовольнити її позов та стягнути з
відповідачів у її користь 395 280 грн.
компенсації за завдані збитки.

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 07 травня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено за
безпідставністю.

Рішення суду оскаржила позивачка.

В апеляційній скарзі зазначає, що вина
державного виконавця при виконанні
його обов'язків по стягненню коштів із
ОСОБА_4 в користь позивачки встановлена
та доведена судовим рішенням. Також
зазначає, що у справах про компенсацію
збитків, відповідно до Постанови
пленуму Верховного Суду України, мають
залучатися саме Територіальні органи
Державної Казначейської служби
України, яким є Сокальське
територіальне Управління
казначейської служби України.
Посилаючись на те, що суд першої
інстанції цих обставин не врахував,
просила рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
її позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились у
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
рішення суду підлягає скасуванню на
підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову, проте з інших
правових підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що державним виконавцем
відділу Сокальського РУЮ допущено ряд
грубих порушень Закону України «Про
виконавче провадження» та повну
бездіяльність щодо виконання своїх
обов'язків, не проведення реалізації
арештованого майна, у зв'язку з чим
позивач має право на відшкодування
збитків, проте позов пред'явлено до
неналежного відповідача - Управління
казначейської служби у Сокальському
районі, між тим як належним
відповідачем має бути держава в особі
Державного казначейства України, однак
позивач не подала клопотання про
заміну неналежного відповідача.

Проте погодитись з таким висновком
суду не можна, оскільки суд дійшов його
внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права,
прийшов до невірного висновку про те,
хто має бути відповідачем у справі.

Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України
«Про Державну виконавчу службу» шкода,
заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом, за рахунок держави.

Відповідно до положень ст. 1174 ЦК
України шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю посадової або
службової особи органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні нею
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цієї особи.

Згідно ст. 170 ЦК України держава набуває
і здійснює цивільні права та обов'язки
через органи державної влади у межах
їхньої компетенції, встановленої
законом.

Відповідно до ст. 173 ЦК України у
випадках і в порядку, встановлених
законом, іншими нормативно-правовими
актами, від імені держави, Автономної
Республіки Крим, територіальних громад
за спеціальними дорученнями можуть
виступати фізичні та юридичні особи,
органи державної влади, органи влади
Автономної Республіки Крим та органи
місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 845 від 03.08.2011р., чинної в редакції від
30.01.2013р., затверджено Порядок виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевого бюджетів або боржників» у
пп.2 п.35 якого передбачено, що
Казначейство здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету для
відшкодування шкоди, заподіяної
фізичним та юридичним особам внаслідок
незаконно прийнятих рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
влади, їх посадових чи службових осіб
під час здійснення ними своїх
повноважень.

Пунктом 36 вказаного Порядку
передбачено, що у разі здійснення
безспірного списання коштів
державного бюджету згідно з пунктом 35
цього Порядку стягувачі подають
документи, зазначені у пункту 6 цього
порядку, до органу Казначейства за
місцезнаходженням органу державної
влади, внаслідок незаконно прийнятих
рішень, дій чи бездіяльності якого
заподіяно шкоду.

Згідно Положення «Про державну
Казначейську Службу України»
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011р. № 460/2011
Казначейство здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
свої територіальні органи в областях,
містах, районах, районах у містах.

У Сокальському районі Львівської
області відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 651 від
15.03.2011р. утворено та функціонує
територіальне Управління Держаної
казначейської служби України у
Сокальському районі Львівської
області, яке наділено правом
виконувати функції передбачені
пунктами 35, 36 Порядку виконання рішення
про стягнення коштів державного та
місцевого бюджетів або боржників.

Абзацом 1 пункту 28 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» роз'яснено, що при розгляді
позовів фізичних чи юридичних осіб про
відшкодування завданої шкоди
рішеннями, діями чи бездіяльністю
державного виконавця під час
проведення виконавчого провадження
суди повинні виходити з положень
статті 56 Конституції України, статті 11
Закону "Про державну виконавчу службу",
частини другої статті 87 Закону про
виконавче провадження, а також з
положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати,
що в таких справах відповідачами є
держава в особі відповідних органів
державної виконавчої служби, що мають
статус юридичної особи, в яких працюють
державні виконавці, та відповідних
територіальних органів Державної
казначейської служби України.

Проте суд вказаних вимог законів та
постанови Пленуму не врахував, та
помилково прийшов до висновку, що
територіальне Управління Державної
Казначейської служби України у
Сокальському районі є неналежним
відповідачем у справі.

Колегія суддів вважає, що не можна
погодитись з висновком суду про
доведеність факту неправомірних дій та
бездіяльності відділу Державної
виконавчої служби Сокальського РУЮ у
Львівській області.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконанні у відділі ДВС Сокальського
РУЮ перебуває зведене виконавче
провадження ЕДРВП № 7972067, що
складається з 22 виконавчих проваджень
про стягнення з ОСОБА_4 999 128,71 грн., з
яких 126 250 грн. та 269 030 грн. за судовими
рішеннями слід стягнути в користь
ОСОБА_2

У письмових запереченнях відділу ДВС
Сокальського РУЮ детально зазначено,
які виконавчі дії вчинялись державним
виконавцем по виконанню цього
провадження (а.с. 62-65).

Висновки суду у рішенні по даній справі
щодо повної бездіяльності державного
виконавця та допущення ряду грубих
порушень Закону України «Про виконавче
провадження» не ґрунтуються на
конкретних фактах та не обґрунтовані
доказами, суд обмежився лише
загальними фразами та, зробивши такі
висновки, фактично вийшов за межі
позовних вимог.

В абзаці 3 п. 28 роз'яснень постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» зазначено,
що належним доказом протиправних
(неправомірних) рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця є,
як правило, відповідне судове рішення
(вирок) суду, що набрало законної сили,
або відповідне рішення вищестоящих
посадових осіб державної виконавчої
служби.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо
неправомірних дій і бездіяльності ВДВС
Сокальського РУЮ позивач послалась на
ухвалу судового засідання
Сокальського районного суду
Львівської області від 13.04.3011р.

Між тим із змісту цієї ухвали, копія
якої долучена позивачем лише в
апеляційній інстанції, вбачається, що
суд за скаргою ОСОБА_2 визнав
неналежним виконання відділом ДВС
Сокальського РУЮ рішень Сокальського
районного суду від 20.03.2007р. по справі №
2-547 та від 27.07.2009р. по справі № 2-426 лише в
частині порушення строків виконання
рішення суду.

Таким чином висновки суду у даній
справі щодо неправомірної
бездіяльності державного виконавця не
підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст.. 87 Закону України «Про
виконавче провадження», збитки,
завдані державним виконавцем фізичним
і юридичним особам під час проведення
виконавчого провадження , підлягають
відшкодуванню в порядку, встановленому
законом.

Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України,
збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку із знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки). Доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

З позовної заяви вбачається, що
збитками позивач вважає суму
нестягнутого боргу, яка належить їй за
судовим рішеннями.

Між тим, сума боргу, нестягнутого ВДВС у
порядку виконавчого провадження не
може вважатись збитками в розумінні
статті 22 ЦК України, а сам факт
тривалого невиконання рішення суду не
може бути підставою для безспірного
стягнення збитків у вигляді
нестягнутої за рішенням суду суми.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 11 вересня 2013 року (справа № 6-48цс13),
що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів України.

Окрім того, колегією суддів
встановлено, що постановами державного
виконавця Сокальського РУЮ від 19.06.2014р.
на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження» повернуто
ОСОБА_2 виконавчі листи про стягнення в
її користь із ОСОБА_4 конкретних сум у
зв'язку з накладеними судовими
заборонами щодо звернення стягнення на
майно боржника, що унеможливлює
передачу майна на примусову
реалізацію, та роз'яснено їй право
повторного пред'явлення виконавчого
документа. Зазначені постанови набрали
законної сили.

Таким чином можливість виконання
рішення суду не втрачена.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.
314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 07 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до відділу
державної виконавчої служби
Сокальського районного управління
юстиції та Управління державної
казначейської служби України у
Сокальському районі Львівської
області про компенсацію збитків,
завданих неналежним виконанням
рішення суду - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ з дня набрання рішенням
апеляційного суду законної сили.

Головуючий
Т.Г. Мусіна

Судді:
І.В. Бермес

Р.В. Савуляк