Справа № 159/4778/14-ц
Провадження № 2/159/1083/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
23 вересня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

в складі : головуючого-судді
Бондара В.М.

з участю: секретаря
Рижко О.М.

представника позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

представника с/р
Рудень П.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ковелі цивільну справу
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та
Скулинської сільської ради про
визнання рішення сесії Скулинської
сільської ради, державного акта на
право приватної власності на земельну
ділянку недійсним та визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
успадкування, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернувся у суд з позовною
заявою до ОСОБА_2 та Скулинської
сільської ради про визнання рішення
сесії Скулинської сільської ради,
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку
недійсним та визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
успадкування. На обґрунтування своїх
позовних вимог вказує на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6.
Після смерті матері відкрилась
спадщина, яка складається, зокрема, з
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1. Згідно заповіту,
посвідченого секретарем виконкому
Скулинської сільської ради
Ковельського району 22 березня 1990 року,
ОСОБА_6 свій житловий будинок з усіма
господарськими будівлями заповіла
своїй дочці ОСОБА_5. Остання прийняла
спадщину після смерті своєї матері
шляхом оформлення банківських вкладів
на себе, доглядає за будинком, садить
город, сплачує страхові платежі. Однак,
при оформленні документів їй стало
відомо, що відповідач ОСОБА_2 є
власником земельної ділянки, якою
користувалася покійна для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого селянського
господарства, згідно рішення
Скулинської сільської ради від 21.10.2009
року та державних актів від 30.12.2009 року.
Просить: 1) визнати недійсним рішення
Скулинської сільської ради
Ковельського району від 21.10.2009 року №
24/6 «Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки»
про передачу у власність ОСОБА_2
загальною площею 2.0709 га, які
знаходяться по АДРЕСА_1, а саме: для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0.2500 га, та для ведення особистого
селянського господарства - 1.8209 га; 2)
визнати недійсними Державні акти про
право власності на землю серії ЯИ №
562756, виданий 30.12.2009 року Управлінням
Держкомзему у Ковельському районі,
цільове призначення якої для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд в розмірі 0.2500 га по АДРЕСА_1, та
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ № 562757,
виданий 30.12.2009 року Управлінням
Держкомзему у Ковельському районі для
ведення особистого селянського
господарства гр. ОСОБА_2; 3) визнати її -
ОСОБА_5 власником житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_6.

У судове засідання позивач не
з'явилася, подала суду заяву, в якій
позовні вимоги підтримала повністю та
просить їх задовольнити з викладених
підстав, розгляд справи проводити у її
відсутності.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю з викладених підстав та
просить їх задовольнити повністю.

Відповідачі ОСОБА_2 у судовому
засіданні заявлені позовні вимоги не
визнав повністю, просить відмовити у їх
задоволенні. Пояснив суду, що він
розірвав шлюб із своєю дружиною у 2013
році, а позивачка є його бувшою тещею. У
2008 році остання сама запропонувала
йому оформити на його земельну ділянку
біля будинку померлої матері позивачки
по АДРЕСА_1, він погодився на це, тому
він з ОСОБА_5 ходили в сільську раду та
повідомили про своє рішення. Сільська
рада прийняла відповідне рішення та
йому видали відповідні державні акти
на землю. ОСОБА_5 інколи приїжджає до
будинку, доглядає за ним, але за
земельні ділянки він особисто сплачує
податки з часу отримання їх у
власність. Після розлучення з дочкою
позивачки, остання стала позиватися,
щоб повернути їй земельну ділянку біля
будинку покійної матері.

Представник відповідача у
судовому засіданні позицію свого
довірителя підтримав повністю, крім
зазначеного, просить відмовити у
задоволенні позову з підстав
пропущення позивачем строку позовної
давності.

Представник відповідача -
сільської ради у судовому засіданні
позовні вимоги визнав частково та суду
пояснив, що за клопотанням позивача
ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_2 на сесії
сільської ради прийнято рішення про
передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1
у власність ОСОБА_2 Частина земельної
ділянки за цією адресою раніше
перебувала у користуванні ОСОБА_6, яка
померла у ІНФОРМАЦІЯ_1, інша частина
перебувала у власності громади села.
Йому було відомо про наявність
житлового будинку померлої на цій
земельній ділянці, який фактично
успадкувала ОСОБА_5 Вважає, що ОСОБА_6
мала у користуванні 0.25 га для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, а для
городництва її земельна ділянка чітко
не була визначена, тому виділена
земельна ділянка у власність ОСОБА_2
для ведення особистого селянського
господарства не є саме тою земельною
ділянкою, що при житті користувалася
ОСОБА_6

Суд, зважаючи на позицію сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов обґрунтований частково і
підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є рідною
дочкою ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після смерті останньої відкрилась
спадщина, яка складається, крім іншого,
з жилого будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1. Згідно заповіту,
посвідченого секретарем виконкому
Скулинської сільської ради
Ковельського району 22 березня 1990 року,
ОСОБА_6 свій житловий будинок з усіма
господарськими будівлями заповіла
своїй дочці ОСОБА_5. Остання прийняла
спадщину після смерті своєї матері
шляхом оформлення банківських вкладів
на себе, доглядає за будинком. Однак,
рішенням Скулинської сільської ради
Ковельського району № 24/6 від 21.10.2009
року «Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки»,
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельні ділянки та надання їх у
власність громадянину ОСОБА_2,
загальною площею 2.0709 га, які
знаходяться в АДРЕСА_1, а саме: для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд - 0.2500
га; для ведення особистого селянського
господарства - 1.8209 га. Державним актом
про право власності на землю серії ЯИ №
562756, виданого 30.12.2009 року Управлінням
Держкомзему у Ковельському районі,
цільове призначення якої для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд в розмірі 0.2500 га, та Державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ЯИ № 562757, виданого 30.12.2009
року Управлінням Держкомзему у
Ковельському районі для ведення
особистого селянського господарства
по АДРЕСА_1 Волинської області,
стверджується, що гр. ОСОБА_2 за
зазначеною адресою належать вказані
земельні ділянки на праві власності. На
даний час у будинку по АДРЕСА_1 ніхто не
проживає, земельною ділянкою
користується ОСОБА_5 зі своїми родичами
(заготовляють сіно), земельний податок
сплачує ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
іншої особи (спадкоємця).

Відповідно до законодавства України,
яке діяло на час відкриття спадщини так
і на даний час, позивач є спадкоємцем
першої черги за заповітом.

Суд вважає, що позивач, прийнявши у
спадщину частину спадкового майна,
відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України, ч. 1
ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) та
п. 208 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5,
вважається таким, що прийняв спадщину.

Суд вважає, що позивач не може вирішити
нотаріально питання про спадкування
вказаного житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
через відсутність правовстановлюючих
документів на право власності за
спадкодавцем.

Суд оцінює, що позивач фактично набула
право на спадкове майно та фактично
вступила у його володіння, а саме у
користування житловим будинком та
господарськими спорудами по АДРЕСА_1
Волинської області, а також прилеглою
земельною ділянкою.

Згідно вимог ст. 377 ЦК України до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

У відповідності до вимог ст. 120 ЗК
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

У відповідності до вимог ст. 120 ЗК
України в ред. 19.12.2006 року, що діяла
раніше, при переході права власності на
будівлю і споруду право власності на
земельну ділянку або її частину може
переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

Стаття 120 ЗКУ (ред. Закону України № 997-V
від 27.04.2007 року) передбачила
«автоматичний» перехід права на
земельну ділянку при відчуженні
будівлі або споруди (якщо доля
земельної ділянки не вирішена у
договорі). Аналогічна норма
міститься в ст. 377 ЦК України.

Суд оцінює, що на час прийняття рішення
щодо передачі у власність земельної
ділянки по АДРЕСА_1, працівники
сільської ради, як і самий Скулинський
сільський голова, достовірно знали про
належність житлового будинку, про
права спадкоємців на цей будинок, про
фактичне прийняття цього будинку у
спадок, однак всупереч цьому приймають
рішення про передачу у власність
земельної ділянки на якій розміщений
житловий будинок і господарські
споруди іншій особі, яка до спадкового
майна і цієї земельної ділянки ніякого
відношення не має. При таких обставинах
суд вважає порушеними права
спадкоємців на користування земельною
ділянкою, яка знаходиться під будинком
та іншими будівлями по АДРЕСА_1.

Отже, враховуючи положення вимог ст. 120
ЗК України та ст. 377 ЦК України, за
позивачем необхідно визнати право
на земельну ділянку площею 0.2500 га.,
оскільки саме така земельна ділянка
перебувала у користуванні попередньої
власниці будинку та відповідає
вимогам для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 Волинської області. Тобто, на
час прийняття рішення у 2009 році про
надання у власність ОСОБА_2 земельно
ділянки по АДРЕСА_1, фактично земельна
ділянка, яка слугувала для
обслуговування житлового будинку не
могла бути передана у власність не
власнику цього будинку, чи особі, яка
має право на цей будинок.

Щодо посилань відповідача на ту
обставину, що земельна ділянка є
його власністю і позивач не має
права на цю земельну ділянку, а також
пропущені строки позовної давності,
суд вважає такі твердження
безпідставними і не засновані на
законі. Так, обґрунтовуючи строки
позовної давності представник
відповідача мотивує тим, що у 2008 році
позивачка погодилася на приватизацію
ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1, а
тому з цього часу почався перебіг
строку позовної давності. Суд не
погоджується з таким твердженням,
оскільки в даному випадку строк
позовної давності не може
обчислюватися з часу згоди особи на
певну дію, а обчислюється з часу коли
особа дізналася про порушення її права.

Тобто, позовні вимоги в частині
визнання права власності позивачки на
будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом після смерті матері та
визнання незаконним рішення і
Державного акту на земельну ділянку
для обслуговування цього будинку і
господарських будівель виданого
ОСОБА_2, підлягають до задоволення, а
вимоги щодо визнання незаконним
рішення та Державного акту на земельну
ділянку ОСОБА_2 з цільовим призначенням
для ведення особистого селянського
господарства є безпідставними та
задоволенню не підлягають, оскільки
такі вимоги нічим не доведені.

Таким чином, на підставі доказів
досліджених у судовому засіданні, суд
приходить до висновку про підставність
вимог позивачки ОСОБА_5 про визнання за
нею права власності на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами в порядку спадкування після
матері, а також скасування рішення
сільської ради та державного акту на
земельну ділянку, яка перебувала у
користуванні померлої саме для
обслуговування будинку і
господарських споруд.

Визнання права власності за
позивачем на житловий будинок та
господарські споруди не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Також, враховуючі положення ст. 88 ЦПК
України та ЗУ «Про судовий збір»
суд, вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача
частково понесені судові витрати.

На підставі ст.ст. 377, 1216, 1268 ЦК
України, 120 ЗК України, керуючись ст.ст.
88, 209, 212-215 ЦПК України, С У Д, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити частково позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та Скулинської
сільської ради про визнання рішення
сесії Скулинської сільської ради,
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку
недійсним та визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
успадкування.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на
житловий будинок та господарські
будівлі і споруди по АДРЕСА_1
Волинської області в порядку
спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
матері ОСОБА_6.

Визнати частково незаконним
рішення Скулинської сільської ради
Ковельського району від 21.10.2009 року №
24/6 «Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки»
щодо передачі у власність ОСОБА_2
земельної ділянки, яка знаходяться в
АДРЕСА_1, а саме: для обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд площею 0.2500 га.

Визнати недійсним державний акт
про право власності на землю серії ЯИ №
562756, виданий ОСОБА_2 30.12.2009 року
Управлінням Держкомзему у
Ковельському районі, цільове
призначення якої для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, в
розмірі 0.2500 га, кадастровий номер
земельної ділянки :01:001:0091, по
АДРЕСА_1 Волинської області.

Стягнути частково з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_5 понесені судові витрати
в сумі 250.00 (двісті п'ятдесят) гривень.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
шляхом подачі скарги про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий: В. М. Бондар