МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
вул. Фрунзе, 35, смт. Макарів, Київська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.
Справа № 370/146/14-ц

Макарівський районний суд Київської
області у складі головуючого судді
Оберемко В.О. при секретарі Гребінській
Н.П., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Макарів
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 (далі -
відповідач) про розірвання шлюбу,
мотивуючи неможливістю продовжувати
спільне життя, як подружжя, у зв'язку з
нерозумінням один одного, наявністю
різних життєвих інтересів та цілей,
відмінністю характерів, спільне
господарство не велося, разом не
проживають та не проживали, шлюбні
відносини закінчені з 6 листопада 2013
року. Спільних дітей сторони не мають.
На даний час майнових спорів щодо
поділу спільного майна сторони також
не мають.

Позивач в судове засідання, враховуючи
визнання її явки судом обов'язковою
жодного разу не прибула, згідно
поданої письмової заяви просила
слухати справу у її відсутність та
відсутність її представника, позовні
вимоги підтримала.

Відповідач в процесі розгляду справи
позов визнав, проте, в подальшому, під
час розгляду справи при наданні
пояснень фактично спростував всі
обставини на які посилається позивач в
позові.

Дослідивши письмові матеріали справи,
судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

30.08.2013 року відділом РАЦС Дарницького
РУЮ м.Києва між сторонами був
зареєстрований шлюб, актовий запис №
751.

Позивач в обгрунтування позовних вимог
та мотивів розірвання шлюбу
зазначила, щодо неможливості
продовжувати спільне життя з
відповідачем, як подружжя, у зв'язку з
нерозумінням один одного, наявністю
різних життєвих інтересів та цілей,
відмінністю характерів, спільне
господарство не велося, разом не
проживають та не проживали, шлюбні
відносини закінчені з 6 листопаад 2013
року. Спільних дітей сторони не мають,
зазначила, що на даний час майнових
спорів щодо поділу спільного майна
сторони також не мають.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставина на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки й
чоловіка.

Згідно до ст.110 Сімейного Кодексу
України право на пред'явлення позову
про розірвання шлюбу належить одному з
подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам
дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
N 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справпро
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Враховуючи викладене, суд критично
відноситься до вимог позивача,
оскілька остання не надала суду в
розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України доказів
на підтвердження доводів, що подальше
спільне життя з відповідачем
неможливе як подружжя, про те, що
спільне господарство не велося а також
про те, що разом не проживають та не
проживали, та те, що шлюбні відносини
закінчені з 6 листопада 2013 року,
оскільки відповідач в судовому
засіданні вказані обставини не визнав,
а тому в порядку ч.3 ст.60 ЦПК України
останні підлягали доказуванню саме
позивачем.

Крім того, позивачем не доведено, що
збереження шлюбу між подружжям
суперечило б інтересам одного з них.

На підставі зазначеного, аналізуючи
зібрані по справі докази в їх
сукупності та надані сторонами
пояснення по справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
досліджені наявних у справі доказів,
суд приходить до висновку щодо
необхідності відмови в задоволенні
позову, що в свою чергу не суперечить
аналогічній позиції Апеляційного суду
Київської області викладеній в рішенні
по справі №22ц/780/1945/14.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК
України в даному випадку поверненню не
підлягають.

Керуючись ст. 51 Конституції
України, ст.ст. 110, 112 СК України, ст.ст.
15, 57- 60, 79, 88, 174, 207, 212-215, 223 ЦПК України,
суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Макарівський районний суд
Київської області, шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня його проголошення, а
особами, що беруть участь у справі, але
не були присутніми під час
проголошення рішення суду - в
десятиденний строк з дня отримання
його копії.

Суддя
/підпис/
В.О.Оберемко

З оригіналом згідно:

Суддя

В.О.Оберемко