У х в а л а

іменем україни

22 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Кафідової
О.В., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Кредит
Європа Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Канзас» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Кредит
Європа Банк» на ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 12 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Кредит Європа Банк» (далі -
ПАТ «Кредит Європа Банк») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який
уточнило у процесі розгляду справи, і
остаточно просило стягнути солідарно з
відповідачів та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Канзас» (далі - ТОВ
«Канзас») на його користь
заборгованість за договором про
надання споживчого кредиту
№ 00011-ЕL-40 у розмірі 2 111 503 грн 37
коп.

На обґрунтування позовних вимог ПАТ
«Кредит Європа Банк» посилалося на те,
що 12 червня 2008 між Закритим акціонерним
товариством «Кредит Європа Банк» (далі
- ЗАТ «Кредит Європа Банк»),
правонаступником якого є ПАТ «Кредит
Європа Банк», та ОСОБА_4 було укладено
договір про надання споживчого кредиту
№ 00011-ЕL-40 у
розмірі 200 000 доларів США, з наступними
змінами, внесеними додатковою угодою,
якою збільшено відсотки за
користування кредитом до 17 % річних.

Того ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором між ЗАТ «Кредит
Європа Банк», ОСОБА_5 та ТОВ «Канзас»
було укладено окремі договори поруки,
за якими поручителі зобов'язались
відповідати в повному обсязі за
своєчасне виконання боржником усіх
його зобов'язань за кредитним
договором.

Позивач вказував, що позичальник
ОСОБА_4 належним чином не виконувала
взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з
чим утворилась заборгованість, яку
просив солідарно стягнути з
відповідачів.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 24 січня 2013 року
позовні вимоги ПАТ «Кредит Європа
Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на користь ПАТ «Кредит Європа Банк»
заборгованість за кредитним договором
від 12 червня 2008 року №
00011-ЕL-40 у розмірі 2 111
503 грн 37 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Додатковим рішенням Оболонского
районного суду м. Києва від 30
жовтня 2013 року заяву ПАТ «Кредит Європа
Банк» про ухвалення додаткового
рішення задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ТОВ «Канзас» на користь ПАТ «Кредит
Європа Банк» заборгованість за
кредитним договором від 12 червня 2008
року № 00011-ЕL-40 у розмірі 2 111 503 грн
37 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
12 лютого 2014 року апеляційну скаргу
ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, та
апеляційну скаргу ТОВ «Канзас»
задоволено, додаткове рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 30 жовтня 2013 року скасовано та
постановлено нову ухвалу про відмову в
задоволенні заяви ПАТ «Кредит Європа
Банк» про ухвалення додаткового
рішення.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
12 лютого 2014 року апеляційну скаргу ТОВ
«Канзас» задоволено частково, рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 24 січня 2013 року в частині
солідарного стягнення заборгованості
та судових витрат з ТОВ «Канзас»
скасовано, провадження у справі в цій
частині закрито на підставі того, що
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Кредит Європа
Банк», посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати ухвалу суду
апеляційної інстанції від 12 лютого 2014
року, якою скасовано рішення місцевого
суду від 24 січня 2013 року в частині
солідарного стягнення заборгованості
з ТОВ «Канзас» та постановлено в цій
частині нову ухвалу про закриття
провадження у справі, і залишити в силі
рішення місцевого суду від 24 січня 2013
року.

Частиною 2 ст. 324 ЦПК України
передбачено, що підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення ТОВ «Канзас» на
касаційну скаргу, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних вимог
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та стягуючи
солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
заборгованість у розмірі 2 111 503 грн 37
коп., виходив із доведеності заявлених
позивачем вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення місцевого суду та
постановляючи нову ухвалу про закриття
провадження у справі за позовом ПАТ
«Кредит Європа Банк» до ТОВ «Канзас»
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, виходив із того,
що в одному провадженні не можуть бути
об'єднані вимоги юридичної особи до
юридичної та фізичної осіб, оскільки
вони розглядаються за правилами різних
видів судочинства. В іншій частині
апеляційний суд погодився із
висновками суду першої інстанції.

Проте вказаний висновок апеляційного
суду суперечить вимогам
процесуального закону.

Згідно із ч. 1 ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушення.

Підвідомчість справ господарським
судам визначена ст. 12 ГПК України.

Із змісту заявлених позовних вимог
встановлено, що предметом судового
спору є стягнення кредитної
заборгованості із позичальника та
поручителів на підставі договору про
надання споживчого кредиту №
00011-EL-40 від 12 червня 2008 року та
договорів поруки №
00011-EL-40/п1 від 12 червня 2008 року та
№ 00011-EL-40/п2 від
12 червня 2008 року, тобто спір виник із
договірних правовідносин, які склалися
між фізичними та юридичними особами.

Статтею 15 ЦПК України чітко визначено
компетенцію судів щодо розгляду
цивільних справ. Так суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
щодо захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

У п. 2 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України із
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(далі - Постанова) роз'яснено, що у
спорах, які виникають із кредитних
правовідносин, сторонами є як юридичні,
так і фізичні особи, тому з урахуванням
вимог ст. ст. 15, 16, частини другої ст. 118
ЦПК України при визначенні судової
юрисдикції суди мають виходити з того,
що такі справи підлягають розгляду в
порядку цивільного судочинства у разі,
якщо однією зі сторін є фізична особа, а
вимоги взаємопов'язані між собою і
окремий їх розгляд неможливий. Зокрема,
це можуть бути позови банку (іншої
фінансової установи) до фізичної особи
- позичальника і до юридичної особи -
поручителя чи навпаки, які виникли з
одних і тих самих правовідносин -
отримання кредиту.

Договір поруки має додатковий
(акцесорний) до основного зобов'язання -
кредитного договору - характер і
укладається саме для забезпечення
виконання останнього, а поручитель
згідно з частиною першою статті 554 ЦК
України відповідає перед кредитором,
за загальним правилом, солідарно із
позичальником, якщо договором поруки
не встановлено його додаткову
(субсидіарну) відповідальність.
Неможливість окремого розгляду цих
договорів може бути пов'язана, зокрема,
із визначенням суми заборгованості,
способу виконання зобов'язання та
іншими умовами договорів.

Проаналізувавши матеріали справи та
виходячи з предмета заявленого позову,
колегія суддів касаційного суду
вважає, що правовідносини, які виникли
між банком та ТОВ «Канзас» не пов'язані
з господарською діяльністю останнього,
а тому спір підлягає розгляду в порядку
Цивільного процесуального кодексу
України.

На порушення зазначених норм
процесуального права апеляційний суд
на наведені обставини та роз'яснення,
викладені у Постанові, уваги не звернув
та не надав їм оцінку в сукупності з
іншими доказами.

Оскільки апеляційним судом
постановлено ухвалу про закриття
провадження у справі в частині
позовних вимог ПАТ «Кредит Європа
Банк» до ТОВ «Канзас» про стягнення
кредитної заборгованості на порушення
приписів п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України та
статей 303, 304 ЦПК України, тому
постановлена ухвала підлягає
скасуванню з передачею справи для
продовження розгляду до суду
апеляційної інстанції з підстав,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Кредит
Європа Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12
лютого 2014 року скасувати, справу
направити для продовження розгляду до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді:

О.В. Кафідова

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана