У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" вересня 2014 р. суддя Дніпровського
районного суду м. Києва Катющенко В.П.
вивчивши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лекос», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Магік»,
третя особа: ОСОБА_2 про виділ частини
майна товариства з обмеженою
відповідальністю, пропорційну частці
учасника товариства у статутному
капіталі,-

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2014 року до Дніпровського
районного суду м. Києва надійшов позов
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лекос», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Магік»,
третя особа: ОСОБА_2 про виділ частини
майна товариства з обмеженою
відповідальністю, пропорційну частці
учасника товариства у статутному
капіталі.

25 вересня 2014 року зазначений позов було
передано в провадження судді Катющенко
В.П. в порядку визначеному ст. 11-1, ч.1 ст.
118 ЦПК України.

Вивчивши доводи поданої позовної
заяви, суд приходить до наступного.

Як роз'яснено в п. 13 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» від 01
березня 2013 року № 3, згідно з частиною
третьою статті 167 Господарського
кодексу України (далі - ГК) під
корпоративними відносинами маються на
увазі відносини, що виникають,
змінюються та припиняються щодо
корпоративних прав. Визначаючи, чи є
спір таким, що виникає з корпоративних
відносин та не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства (пункт 4
частини першої статті 12 ГПК, стаття 15
ЦПК), слід враховувати роз'яснення,
надані у постанові Пленуму Верховного
Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13
"Про практику розгляду судами
корпоративних спорів". Наприклад, у
порядку цивільного судочинства
підлягають розгляду справи, пов'язані
зі створенням, діяльністю, управлінням
інших суб'єктів господарювання, які не
є господарськими товариствами
(кооперативи, приватні, колективні
підприємства тощо), якщо стороною у
спорі є фізична особа. При цьому
положення пункту 4 частини першої
статті 12 ГПК, враховуючи її
імперативний характер, не підлягає
застосуванню за аналогією щодо спорів,
пов'язаних з діяльністю інших суб'єктів
господарювання (споживчих, садових
товариств тощо), а також стосовно справ,
пов'язаних зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
господарського товариства, якщо однією
зі сторін не є учасник (засновник,
акціонер) господарського товариства, у
тому числі такий, який вибув. Це
стосується і спорів за участю
спадкоємців учасників господарських
товариств, які ще не стали їх
учасниками. Наприклад, спір між
спадкоємцем учасника господарського
товариства та товариством щодо розміру
належної йому до передачі у грошовій
формі частки у майні товариства, яка
належала спадкодавцю; спір між
сторонами з приводу виконання
цивільно-правового договору (зокрема,
виконання договору купівлі-продажу
частки статутного фонду
господарського товариства), оскільки
він виник не з корпоративних відносин.
Спори між господарським товариством і
його учасником (акціонером,
засновником), які є трудовими,
підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач посилається на те, що він є
учасником товариства ТОВ «Лекос», ТОВ
«Магік»: частка та склад статутним
капіталом ТОВ «Лексом» становить - 25 %
статутного капіталу товариства, ТОВ
«Магік» - 50 % статутного капіталу
товариства.

Як роз'яснено в п. п. 2 п. 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів» від 24 жовтня 2008
року № 13, при визначенні
підвідомчості (підсудності) справ
цієї категорії судам необхідно
керуватися поняттям корпоративних
прав, визначеним частиною першою
статті 167 ГК ( 436-15 ), згідно з якою
корпоративними є права особи,
частка якої визначається у
статутному фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Пунктом 6 вказаної Постанови
роз'яснено, що усі спори між
господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств,
пов'язані зі здійсненням ними
корпоративних прав та виконанням
обов'язків учасника господарського
товариства, на підставі пункту 4
частини першої статті 12 ГПК ( 1798-12 )
підвідомчі (підсудні) господарським
судам незалежно від суб'єктного
складу учасників спору.

Відповідно до заявлених позовних вимог
позивач просить суд: виділити частину
майна Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лекос» пропорційну
всій частці учасника товариства у
статутному капіталі - ОСОБА_1, що
становить 25% статутного капіталу
товариства; визнати за ним право
власності на 25 %, тобто ? частину нежилих
приміщень торгівельного комплексу
загальною площею 7243,70 кв.м.,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1;
виділити частину майна Товариства з
обмеженою відповідальністю «Магік»
пропорційну всій частці учасника
товариства у статутному капіталі -
ОСОБА_1, що становить 50 % статутного
капіталу товариства; визнати за ним
право власності на 50 %, тобто ? частину
приміщення № 5, загальною площею 221,0
кв.м., приміщення № 6, загальною площею
104,8 кв.м., що складає 15/100 частини від
нежитлового будинку загальною площею
2227,4 кв.м., що є відокремленими, та
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2;
визнати за ним право власності на 50%,
тобто ? частину від 14/100 частин нежилого
приміщення - магазину, яке розташоване
на І поверсі в будинку АДРЕСА_2 в м.
Києві, загальна площа об'єкту становить
367,5 кв.м.; визнати за ним право власності
на 50%, тобто на ? частину нежитлової
будівлі загальною площею 73,5 кв.м. яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, з огляду на заявлені
позивачем позовні вимоги вбачається,
що спірні правовідносини, що склалися
між позивачем та відповідачами носять
характер корпоративних, а спір що виник
між сторонами є господарським.

Відповідно до ст. 1 Цивільного
процесуального кодексу України,
завданнями цивільного судочинства
є справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних
осіб, інтересів держави.

Пунктом 1 частини 1 статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
щодо: захисту порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, що виникають із цивільних,
житлових, земельних, сімейних,
трудових відносин.

Як роз'яснено в п. 2, 3 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» від 01
березня 2013 року № 3, цивільна
юрисдикція - це визначена законом
сукупність повноважень судів щодо
розгляду цивільних справ, віднесених
до їх компетенції (стаття 15 ЦПК).
Підсудність визначає коло цивільних
справ у спорах, вирішення яких належить
до повноважень конкретного суду першої
інстанції (статті 108 - 114 ЦПК). Вирішуючи
питання про відкриття провадження у
справі, суди повинні виходити з того, що
відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку
цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ за Кодексом
адміністративного судочинства України
(стаття 17) (далі - КАС), Господарським
процесуальним кодексом України (статті
1, 12; далі - ГПК), Кримінальним
процесуальним кодексом України (далі -
КПК) або Кодексом України про
адміністративні правопорушення (далі -
КУпАП) віднесено до компетенції
адміністративних, господарських судів,
до кримінального провадження чи до
провадження в справах про
адміністративні правопорушення.
Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи,
суд приходить до висновку, що позовна
заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лекос», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Магік»,
третя особа: ОСОБА_2 про виділ частини
майна товариства з обмеженою
відповідальністю, пропорційну частці
учасника товариства у статутному
капіталі не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 Цивільного
процесуального кодексу України, суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо: заява не підлягає
розгляду в судах у порядку цивільного
судочинства.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
1, 15, п. 1 ч. 2 ст. 122, ст.ст. 210, 293, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, п. п. 2, 3,13 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» від 01
березня 2013 року № 3, п.п. 2п. 2, п. 6
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
корпоративних спорів» від 24 жовтня 2008
року № 13, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лекос», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Магік»,
третя особа: ОСОБА_2 про виділ частини
майна товариства з обмеженою
відповідальністю, пропорційну частці
учасника товариства у статутному
капіталі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя: