У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик
С.П.Суддів:Дем'яносова М.В., Коротуна
В.М., Попович О.В.,Ступак О.В.,розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ДП НАЕК «Енергоатом» ВП
«ХАЕС», виконавчого комітету
Нетішинської міської ради, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про припинення
права власності на квартиру, визнання
права на приватизацію, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Хмельницької області від 07 серпня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до
ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «ХАЕС»,
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 про припинення права власності
на квартиру, визнання права на
приватизацію.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з 31 березня 1988 року на
підставі ордера № 5441 він був наймачем
та проживав в квартирі АДРЕСА_2. 07
квітня 1988 року відповідач ОСОБА_7
отримала квартиру АДРЕСА_1. На початку
1995 року вони звернулись з заявами про
обмін квартир до виконавчого комітету
Нетішинської міської ради, в
результаті чого рішенням ради № 14 від 19
січня 1995 року було вирішено оформити
документи на міський обмін житлової
площі згідно статті 79 ЖК України між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 На підставі вказаного
рішення були видані ордери на жилі
приміщення і позивач став
квартиронаймачем однокімнатної
квартири АДРЕСА_1, де проживає і на
даний час. Вказаний обмін житлових
приміщень був здійснений у порядку,
передбаченому Правилами обміну
житлових приміщень в Українській РСР,
затверджених постановою Ради
Міністрів УРСР № 31 від 31 січня 1986 року.
В серпні 2013 року, виявивши бажання
приватизувати вказану квартиру,
позивач дізнався, що вона належить на
праві спільної власності відповідачам
ОСОБА_7. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
Відповідно до частини 1 статті 346 ЦК
України однією з підстав припинення
права власності є відчуження власником
свого майна. Виходячи зі змісту статті
715 ЦК України та статті 83 ЖК України
внаслідок обміну житловими
приміщеннями власники квартири
втратили свої майнові права па
квартиру, а позивач набув майнові права
на квартиру та відповідно до статей 1 та
2 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» має право
на приватизацію квартири.

Рішенням Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 06 березня 2014
року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на квартиру
АДРЕСА_1.

Визнано право ОСОБА_6 на приватизацію
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 07 серпня 2014
року скасовано рішення Нетішинського
міського суду Хмельницької області від
06 березня 2014 року.

Ухвалено нове рішення, яким відмовлено
у задоволенні позову ОСОБА_6 до ДП НАЕК
«Енергоатом» ВП «ХАЕС», виконавчого
комітету Нетішинської міської ради,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
припинення права власності на квартиру
АДРЕСА_1, визнання права на
приватизацію квартири.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Хмельницької
області від 07 серпня 2014 року, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права

Касаційна скарга підлягає відхиленню
на таких підставах.

Судами встановлено, що ОСОБА_6
зареєстрований та проживає в квартирі
АДРЕСА_1 на підставі ордера №10074,
виданого виконавчим комітетом
Нетішинської міської ради народних
депутатів 31 січня 1995 року, на підставі
рішення виконавчого комітету
Нетішинської міської ради народних
депутатів від 19 січня 1995 року за № 14
«Про міський обмін житлової площі».

Вказане рішення виконавчого комітету
Нетішинської міської ради народних
депутатів було прийнято на підставі
розгляду заяв про обмін жилої площі
позивача ОСОБА_6, який проживав в
однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 та
відповідачки ОСОБА_7, яка проживала в
однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 разом
з сім'єю - чоловіком ОСОБА_8, сином
ОСОБА_10 та донькою ОСОБА_9, які на
виконання цього ж рішення отримали
обмінний ордер №10073 на вселення в
квартиру АДРЕСА_2, куди в подальшому
вселилися.

З матеріалів справи також вбачається,
що відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 25 березня 1994
року квартира, в яку вселився позивач
на підставі обмінного ордеру, була
приватизована та належала на праві
спільної часткової власності
відповідачам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11,
ОСОБА_10 в рівних частках кожному.

Відповідно до статті 79 ЖК Української
РСР наймач жилого приміщення вправі за
письмовою згодою членів сім'ї, що
проживають разом із ним, включаючи
тимчасово відсутніх, провести обмін
займаного приміщення з іншим наймачем
або членом житлово-будівельного
кооперативу, в тому числі з
проживаючими в іншому населеному
пункті.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що внаслідок
обміну неприватизованої квартири
ОСОБА_6 на приватизовану квартиру
ОСОБА_7, остання відчужила на користь
позивача квартиру АДРЕСА_1, яка
належала відповідачам на праві
власності, у зв'язку з чим їх право
власності на цю квартиру припинилось, а
позивач набув права на приватизацію
вказаної квартири.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що з врахуванням положень статей
79 та 87 ЖК Української РСР обмін
житловими приміщеннями може відбутися
між наймачами таких приміщень, а
оскільки квартира АДРЕСА_1 станом на
момент обміну належала ОСОБА_7 на праві
власності, не можна вважати, що
вказаний обмін призвів до припинення
права власності відповідачів на
вказану квартиру.

До таких висновків суд апеляційної
інстанції дійшов на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Наведені в скарзі доводи не дають
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного судового рішення, а
фактично зводяться до переоцінки
доказів і не згоди з висновками суду
апеляційної інстанції по їх оцінці.

За таких обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що судове рішення
відповідає вимогам закону й підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 07 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. ШтеликСудді:М.В .
Дем'яносов В.М. Коротун О.В. Попович О.В.
Ступак