АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/5874/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Лісовська
Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї
Н И

22 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Заступника
прокурора міста Києва, який діє в
інтересах держави в особі Київської
міської ради на рішення Деснянського
районного суду міста Києва від 20 січня
2014 року в цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп» до
ОСОБА_3 про розірвання договору та
визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
міста Києва від 20 січня 2014 року позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп» до
ОСОБА_3 про розірвання договору та
визнання права власності задоволено.

Розірвано договір про заснування
товариства з обмеженою
відповідальністю та акт
приймання-передачі майна від 12.12.2013
року, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Груп» та ОСОБА_3.

Визнано за Товариством з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп» право
власності на нежитлову будівлю по
АДРЕСА_1, загальною площею 510,7 кв.м.

Зобов'язано ОСОБА_3 замовити та
виготовити технічний паспорт у
відповідних ліцензованих
(сертифікованих) організаціях на
наступне майно: нежитлову будівлю по
АДРЕСА_1, загальною площею 510,7 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп»
витрати по сплаті судового збору в сумі
3654 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
Заступник прокурора міста Києва, який
діє в інтересах держави в особі
Київської міської ради, звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення Деснянського
районного суду міста Києва від 20 січня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене без з»ясування
всіх обставин, які мають значення для
справи та з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Вказує на те, що ухвалюючи оскаржуване
рішення, суд 1-ї інстанції виходив із
того, що на час укладення спірного
договору Товариством з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп» на
підставі дозвільної документації
здійснено будівництво нежилої будівлі
по АДРЕСА_1, площею 510,7 кв.м. Крім того,
суд 1-ї інстанції зазначив, що
товариство є користувачем земельної
ділянки за вказаною адресою та сплачує
відповідні податки за користування
нею. Проте, такі висновки суду 1-ї
інстанції не ґрунтуються на фактичних
обставинах справи, досліджених
доказах та вимогах закону. Так, з
наявних в матеріалах справи доказів
вбачається, що спірний будинок та
земельна ділянка на АДРЕСА_1 належали і
належать на праві комунальної
власності територіальній громаді
м.Києва, будинок включений до переліку
об'єктів, що підлягають приватизації,
однак приватизований не був. Будь-яка
дозвільна документація на будівництво
будинку по АДРЕСА_1 Товариству з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Груп» у встановленому законодавством
порядку не видавалась. Той факт, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп» не
будувало спірний будинок також
підтверджується наявною в матеріалах
справи випискою з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, відповідно до якої
позивача, як юридичну особу, було
зареєстровано лише 12.12.2013 року і в той
же день було укладено договір про
заснування товариства та акт
приймання-передачі майна від 12.12.2013
року. Таким чином, будинок по АДРЕСА_1
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп» не
будувався, а тому не може бути
власністю позивача. Крім того, в
порушення вимог правил виключної
підсудності, встановленої ст.114 ЦПК
України, Деснянський районний суд
м.Києва вирішив питання щодо майна, яке
розташовано у Шевченківському районі
м.Києва.

В судовому засіданні представник
прокуратури міста Києва Олійник А.Д.
повністю підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити.

Представник Київської міської ради
Захарченко Ксенія Павлівна підтримала
доводи апеляційної скарги Заступника
прокурора міста Києва та просила її
задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп»
Рожина Олена Геннадіївна проти доводів
апеляційної скарги заперечувала,
посилаючись на те, що вони є
безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

Відповідач ОСОБА_3 повторно в судове
засідання не з'явився, про день та час
слухання справи судом повідомлявся у
встановленому законом порядку, а тому,
колегія судів вважає можливим слухати
справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 грудня 2013 року
державним реєстратором Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві було зареєстровано
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп» як
юридичну особу.

Цього ж дня, 12 грудня 2013 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп»
(засновник 1) та ОСОБА_3 (засновник 2)
було укладено договір про заснування
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беверіз
Інтерпрайз».

Розділом 4 даного договору визначено,
що статутний капітал Товариства з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Інтерпрайз» на дату заснування
становить 840 000 грн. та утворюється з
вартості вкладів засновників, внесених
внаслідок обміну на частки у
статутному капіталі товариства.

На дату заснування товариства частки
учасників у статутному капіталі
повинні складати: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Груп» 50% (420 000 грн.); ОСОБА_3 50% (420 000 грн.).

Вкладом засновника 1, в обмін на частку
в статутному капіталі товариства, є
наступне майно: нежитлова будівля по
АДРЕСА_1, площею 510,7 кв.м., загальною
балансовою вартістю 420 000 грн.

Вкладом засновника 2, в обмін на частку
в статутному капіталі товариства, є
грошові кошти в сумі 420 000 грн.

Пунктами 4.6, 4.7 розділу 4 договору про
заснування Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Інтерпрайз»
встановлено, що частки учасників у
статутному капіталі товариства
повинні бути оплачені у розмірі не
менше 50% під час створення товариства
до його державної реєстрації та 100% не
пізніше 12 місяців з часу держаної
реєстрації товариства.

З метою формування установчої
документації та статутного капіталу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Інтерпрайз»
сторони дійшли згоди зустрітись для
підписання нотаріально засвідченого
статуту товариства о 15 годині 00 хвилин
12.12.2013 року в приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2.

12.12.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп»
(засновник 1) та ОСОБА_3 (засновник 2) було
підписано акт приймання-передачі
об'єкту нерухомого майна, а саме:
нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 до
статутного капіталу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Інтерпрайз».

12.12.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп» та
ОСОБА_3 було укладено договір про
надання послуг, відповідно до умов
якого, ОСОБА_3 зобов'язався надати
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп»
послуги, а саме: замовити та виготовити
технічний паспорт у відповідних
ліцензованих (сертифікованих)
організаціях на наступне майно:
нежитлову будівлю по АДРЕСА_1,
загальною площею 510,7 кв.м. Вартість
послуг становить 1500 грн.

На виконання умов договору про надання
послуг, 12.12.2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Груп» та ОСОБА_3 було підписано акт
приймання-передачі коштів в сумі 1500
грн.

Судом також встановлено, що 12.12.2013 року,
15 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 не з»явився
до приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за адресою: АДРЕСА_2 для формування
установчої документації, статутного
капіталу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беверіз
Інтерпрайз».

Оскільки ОСОБА_3 свої обов'язки за
договором про заснування Товариства з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Інтерпрайз» належним чином не виконав,
зокрема, не надав доказів на
підтвердження сплати частки у
статутному капіталі Товариства з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Інтерпрайз», не з'явився до нотаріуса
для підписання статутних документів,
то Товариство з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про розірвання договору та визнання
права власності.

З урахування заяви про збільшення
позовних вимог Товариство з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп»
просило суд розірвати договір про
заснування товариства з обмеженою
відповідальністю та акт
приймання-передачі майна від 12.12.2013
року, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Груп» та ОСОБА_3; визнати за Товариством
з обмеженою відповідальністю «Беверіз
Груп» право власності на нежитлову
будівлю по АДРЕСА_1, загальною площею
510,7 кв.м. та зобов'язати ОСОБА_3 замовити
і виготовити технічний паспорт у
відповідних ліцензованих
(сертифікованих) організаціях на
наступне майно: нежитлову будівлю по
АДРЕСА_1, загальною площею 510,7 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп» до
ОСОБА_3 про розірвання договору та
визнання права власності, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги є обґрунтованими, підтверджені
належними та допустимими доказами, а
тому позов підлягає задоволенню в
повному обсязі.

З такими висновками суду 1-ї інстанції
колегія суддів погодитись не може і
доводи апеляційної скарги вважає
обґрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 140 ЦК України встановлено, що
товариством з обмеженою
відповідальністю є засноване одним або
кількома особами товариство, статутний
капітал якого поділений на частки,
розмір яких встановлюється статутом.

Відповідно до вимог ст.142 ЦК України,
якщо товариство з обмеженою
відповідальністю засновується
кількома особами, ці особи, у разі
необхідності визначити
взаємовідносини між собою щодо
створення товариства, укладають
договір у письмовій формі, який
встановлює порядок заснування
товариства, умови здійснення спільної
діяльності щодо створення товариства,
розмір статутного капіталу, частку у
статутному капіталі кожного з
учасників, строки та порядок внесення
вкладів та інші умови. Договір про
заснування товариства з обмеженою
відповідальністю не є установчим
документом. Подання цього договору при
державній реєстрації товариства не є
обов'язковим.

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Зі змісту договору про заснування
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Інтерпрайз»
вбачається, що в ньому встановлено всі
істотні умови для такого виду угоди,
відповідно до вимог чинного на той час
законодавства та інших
нормативно-правових актів. Укладаючи
договір про заснування Товариства з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Інтерпрайз», сторони дійшли згоди щодо
укладання договору на зазначених у ній
умовах, а відтак, з власної ініціативи
визначили для себе правила подальшої
поведінки.

Положеннями статей 598 та 604 ЦК
встановлено, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.Зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін.

Поряд з цим, статтею 651 ЦК України
встановлено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від
договору в повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст.653 ЦК України у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються. У разі зміни або
розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни. Якщо договір
змінюється або розривається у судовому
порядку, зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

З системного аналізу норм чинного ЦК
України вбачається, що законодавець
розрізняє поняття «розірвання
договору» та «припинення
зобов'язання/договору». Ці поняття не є
тотожними через відмінні підстави їх
виникнення та юридичні наслідки, які
породжені цими правовими явищами.
Розірвання договору слід розглядати як
один із видів припинення договору.
Розірвання договору припиняє його дію
на майбутнє і не скасовує сам факт
укладення та дії договору включно до
моменту його розірвання, а також
залишає в дії окремі його умови щодо
зобов'язань сторін, спеціально
встановлені для застосування на
випадок порушення зобов'язань і після
розірвання договору, якщо одна із
сторін повністю не виконала умови
договору до його розірвання.

Пунктом 5.1 розділу 5 договору про
заснування Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Інтерпрайз»
встановлено, що даний договір негайно
припиняється: 1) у випадку, якщо
досягнення поставленої мети стало
неможливим; 2) у випадку невиконання
будь яким з засновників пунктів 4.6, 4.7
договору; 3) в інших випадках,
встановлених чинним законодавством.

Сторонами в судовому засіданні не
заперечувався той факт, що ОСОБА_3 свої
обов'язки визначені пунктами 4.6, 4.7
договору заснування Товариства з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Інтерпрайз» не виконав.

Проте, суд 1-ї інстанції не взяв до уваги
вказані положення закону та обставини
справи та прийшов до помилкового
висновку про наявність правових
підстав для розірвання договору про
заснування товариства з обмеженою
відповідальністю та акту
приймання-передачі майна від 12.12.2013
року, укладених між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Груп» та ОСОБА_3.

Статтею 41 Конституції України
встановлено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319, 320 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно зі статтями 328, 329 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Юридична особа
публічного права набуває право
власності на майно, передане їй у
власність, та на майно, набуте нею у
власність на підставах, не заборонених
законом.

Частиною 2 статті 331 ЦК України
встановлено, що право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Статтею 3 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» встановлено, що
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до вимог ст.18 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, що
підтверджує виникнення права
власності при здійсненні державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
видається, зокрема, фізичним та
юридичним особам на новозбудовані,
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна. Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно підписується державним
реєстратором і засвідчується печаткою.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп» в
обґрунтування позовних вимог про
визнання права власності на нежитлову
будівлю по АДРЕСА_1, загальною площею
510,7 кв.м. посилалося на те, що позивач на
підставі відповідної дозвільної
документації розпочав будівництво
спірної будівлі, розробив відповідні
проекти об'єкта будівництва та
завершив будівництво нежитлової
будівлі по АДРЕСА_1, загальною площею
510,7 кв.м. за власні кошти та власними
зусиллями.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
стаття 60 ЦПК встановлено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог, заперечень,
крім випадків, установлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп» було
здійснено будівництво нежитлової
будівлі по АДРЕСА_1, загальною площею
510,7 кв.м. позивачем суду не надано, як і
не надано свідоцтво про право
власності на спірне нерухоме майно.

Поряд з цим, з наявних в матеріалах
справи доказів вбачається, що рішенням
Київської міської ради «Про
переведення жилих будинків та жилих
приміщень в нежилі» № 255/1130 від 27.11.2003
року затверджено Перелік будинків
комунальної власності територіальної
громади м.Києва, які переводяться, як
виняток, у нежилі. Згідно з п.65
вказаного переліку по Шевченківському
району міста Києва зазначено жилий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 510,7
кв.м.

Рішенням Київської міської ради № 571/1981
від 21.10.2004 року затверджено Перелік
нежилих будинків комунальної
власності територіальної громади
м.Києва, які підлягають реконструкції
або реставрації. Під пунктом 34
значиться нежилий будинок АДРЕСА_1,
загальною площею 510,7 кв.м,
балансоутримувачем якого є Комунальне
підприємство
«Київжитлоспецексплуатація».

Крім того, рішеннями Київської міської
ради №272-1/933 від 15.03.2007 року та №87/5474 від
31.03.2011 надані дозволи АЕК «Київенерго»
на укладення (продовження) з
балансоутримувачем - Комунальним
підприємством
«Київжитлоспецексплуатація»
договорів оренди нежилого будинку
АДРЕСА_1, загальною площею 510,7 кв.м, що
належить до комунальної власності
територіальної громади м. Києва.

З Переліку об'єктів, що перебувають у
комунальній власності територіальної
громади м.Києва та підлягають
приватизації, затвердженого рішенням
Київської міської ради №100/5487 від 31.03.2011
року вбачається, що спірний будинок
перебуває у комунальній власності
територіальної громади м.Києва та
підлягає приватизації шляхом продажу
на аукціонах за конкурсом.

Рішенням Київської міської ради «Про
внесення змін до рішення Київської
міської ради від 31.03.2011 № 100/5487 «Про
програму приватизації комунального
майна територіальної громади м.Києва
на 2011-2012 роки» №517/10005 від 13.11.2013 року
було підтверджено включення нежилого
будинку АДРЕСА_1 до переліку об'єктів
комунальної власності, які підлягають
приватизації.

Відповідно до листа Управління охорони
культурної спадщини КМДА №066/07-295 від
06.02.2014 року нежилий будинок АДРЕСА_1 у 1987
році було внесено до переліку пам'яток
історії місцевого значення.

Таким чином, спірний будинок є
власністю територіальної громади
м.Києва, включений до переліку об'єктів,
що підлягають приватизації, однак
приватизований не був.

За наведених обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що Товариством з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Груп» нежитловий будинок АДРЕСА_1 не
будувався, у зв'язку з чим даний будинок
не може бути власністю позивача.

Проте, суд 1-ї інстанції не взяв до уваги
вказані положення закону та обставини
справи та прийшов до необґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для визнання за Товариством з
обмеженою відповідальністю «Беверіз
Груп» права власності на нежитлову
будівлю по АДРЕСА_1, загальною площею
510,7 кв.м.

Оскільки нежитлова будівля по АДРЕСА_1
не належить на праві власності
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп», то і
правових підстав для задоволення
позовних вимог щодо зобов'язання
ОСОБА_3 замовити та виготовити на
користь позивача технічний паспорт у
відповідних ліцензованих
(сертифікованих) організаціях на
наступне майно: нежитлову будівлю по
АДРЕСА_1, загальною площею 510,7 кв.м.,
немає.

Оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 20 січня 2014 року про
задоволення позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю «Беверіз
Груп» до ОСОБА_3 про розірвання
договору та визнання права власності
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп» в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3
про розірвання договору та визнання
права власності.

Керуючись ст..ст. 140,142, 626, 628, 638, 651, 653, 316,
319, 320, 328, 329, 331 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309,
313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора міста Києва, який діє в
інтересах держави в особі Київської
міської ради, задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 20 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Беверіз Груп» до
ОСОБА_3 про розірвання договору та
визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :
Судді: