У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Писаної Т.О.,Юровської Г.В., -розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про захист прав споживача
банківських послуг, повернення коштів
з чужого незаконного володіння та
стягнення процентів, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк», подану представником
Шулікою А.В., на рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від

22 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
дії публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» (далі −? ПАТ КБ
«ПриватБанк») щодо ненадання повної та
достовірної інформації про сплачені
суми за кредитом без урахування
розміру неправомірно збільшеної
відсоткової ставки, незаконними;
стягнути на його користь з ПАТ КБ
«ПриватБанк» переплачених ним по
кредитному договору № CNNN GK 00320004 від 27
квітня 2006 року коштів у розмірі 16 971 грн.
80 коп., 5 599 грн. 68 коп. доходів, 3 616 грн. 46
коп. відсотків за користування чужими
коштами, 50 тис. грн. на відшкодування
моральної шкоди. У процесі розгляду
справи позивач уточнив свої вимог і з
урахуванням доплачених йому сум просив
стягнути на його користь 6 632
грн. 64 коп. неповернутих коштів за
кредитним договором та 2 368 грн. 50 коп. за
безпідставне користування його
коштами за період з 20 січня 2012 року до 13
листопада 2012 року.

Позивач посилався на те, що 27 квітня 2006
року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк»
було укладено кредитний договір № CNNN GK
00320004. Кредитний договір укладений
сторонами із визначенням його змісту
на основі стандартної форми,
запропонованої ПАТ КБ «ПриватБанк» для
будь-яких клієнтів-фізичних осіб. На
час укладання кредитного договору
банку була достовірно надана
інформація про його фінансово-майновий
стан та відповідно до умов надання
кредитних коштів, була надана довідка
про отримання доходу у національній
валюті України за шість місяців, що
передували місяцю отримання кредиту.
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору
банк зобов'язався надати
позичальникові кредитні кошти шляхом
видачі на строк 240 місяців до 26 квітня
включно, у вигляді не відновлювальної
кредитної лінії у розмірі 240 тис. грн..
на наступні цілі: 200 тис. грн. на
придбання житла і на оплату страхових
платежів у сумі 40 тис. грн. зі
сплатою за користування кредитом
відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом і
щомісячної комісії за
розрахунково-касове обслуговування в
розмірі 0,55% від суми виданого кредиту,
комісії за дострокове погашення
кредиту відповідно до п. 3.11 даного
договору. В забезпечення виконання
боргових зобов'язань за кредитним
договором, між ним та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» був укладений договір
іпотеки № CNNNGK00320004 від 27 квітня 2006 року.
Відповідно до умов вказаного договору
іпотеки, він передав банку в іпотеку
нерухоме майно - житловий будинок,
жилою площею 59 кв.м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. На час звернення
позивача до суду будинок
використовувався його сім'єю для
проживання. За час користування
кредитом, ним допускалися незначні
порушення строків сплати кредиту, але
не було інших порушень умов договору, в
тому числі по наданню ПАТ КБ
«ПриватБанк» своєчасної і достовірної
інформації про його фінансово-майновий
стан, про страхування майна за його
кошти на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».
Проте, тільки 20 січня 2012 року
при проведенні чергового платежу в
Ніжинському відділенні ПАТ КБ
«ПриватБанк» працівник банку на його
запитання повідомив, що з початку 2009
року по його кредитному договору
збільшено процентну ставку і йому,
відповідно, доведеться платити більше.
Позивач вважав такі дії банку по
збільшенню відсоткової ставки
незаконними та просив про вирішення
цього спору у судовому порядку.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від

22 листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 28 січня 2014
року, позов ОСОБА_6 задоволено частково,
стягнуто на його користь з ПАТ КБ
«ПриватБанк» 6 600 грн. в рахунок
повернення переплаченої суми по
кредитному договору № CNNN GK 00320004 від 27
квітня 2006 року, 2 368 грн. 50 коп. суми за
відсотками за користування коштами
позивача, 2 тис. грн. на відшкодування
витрат на правову допомогу. Визнано дії
ПАТ КБ «ПриватБанк» про ненадання
позивачу повної та достовірної
інформації про сплачені суми по
кредиту без урахування розміру
неправомірно збільшеної відсоткової
ставки неправомірною. В частині
позовних вимог про стягнення з ПАТ КБ
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 5 тис.
грн. на відшкодування моральної шкоди -
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» порушує питання про
скасування ухвалених у справі судових
рішень в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_6, мотивуючи свої доводи
порушенням судами у цій частині норм
матеріального та процесуального права,
із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Постановивши оскаржуване рішення, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
сторонами 27 квітня 2006 року було
укладено кредитний договір № CNNN GK 00320004,
за яким ОСОБА_6 отримав у ЗАТ КБ
«ПриватБанк» кредитні кошти у розмірі
240 тис. грн. і станом на 20 грудня
2011 року погасив кредит, але у зв'язку з
одностороннім підвищенням банком
відсоткової ставки і ці дії
відповідача згідно з рішенням
Ніжинського міськрайонного суду від 13
липня 2012 року, яке набуло чинності,
визнані неправомірними, продовжував
сплачувати кредит і дана переплата
становила 41 тис. 647 грн. 77 коп. Суд
врахував, що банк 13 листопада 2012 року
повернув позивачу в добровільному
порядку 33 тис. 118 грн. 35 коп.
переплачених коштів за кредитним
договором і на час розгляду справи
неповернутими залишилися 6 тис. 600 грн.
Також суд прийняв до уваги твердження
позивача про те, що кошти відсутні на
його рахунку в банку і він не може їх
отримати на час ухвалення судового
рішення, що свідчить про невиконання
відповідачем станом на 22 листопада 2013
року обов'язку щодо повернення зайво
сплачених позивачем грошових коштів за
кредитним договором. Відмовляючи
ОСОБА_6 в частині задоволення позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди, суд обґрунтовано виходив із
того, що позивач не надав суду
відповідних доказів щодо завдання цієї
шкоди та обґрунтованості її розміру, а
також з тих підстав, що умовами
кредитного договору не передбачено
відшкодування моральної шкоди. Суд
також дійшов висновку про задоволення
позовних вимог про визнання дій
відповідача щодо ненадання повної та
достовірної інформації про сплачені
позивачем суми грошових коштів за
кредитним договором без урахування
суми переплати, неправомірними.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що у цій частині рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Разом з тим не можна погодитися з
висновками суду в частині
відшкодування витрат на правову
допомогу.

Порядок відшкодування витрат на
правову допомогу визначений ч. 1 ст. 84
ЦПК України, а розподіл судових витрат,
встановлений ст. 88 цього Кодексу.

До судових витрат, як зазначено в п. 2 ч. 3
ст. 79 ЦПК України, належать і витрати на
правову допомогу.

Згідно із ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.

Як вбачається з протоколу судового
засідання ОСОБА_8 виступав
представником позивача, проте у
матеріалах справи відсутні будь-які
належні докази, які підтверджують
право особи за законом на надання такої
допомоги.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
не з'ясували у якості фахівця в галузі
права чи в якості представника
позивача зазначена особа надавала
правову допомогу.

Крім того, суди належним чином не
перевірили і в матеріалах справи
відсутній погоджений розрахунок
надання правової допомоги з
урахуванням Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах».

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув і не з'ясував, чи були підстави
для присудження з відповідача
компенсації понесених позивачем
витрат на правову допомогу, а якщо так,
то який граничний розмір такої
компенсації.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
підлягають скасуванню в частині
стягнення на користь позивача
компенсації понесених ним витрат на
правову допомогу, з направленням
справи у цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», подану
представником Шулікою А.В.,
задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від

22 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 28 січня 2014 року в частині
вирішення позовних витрат про
відшкодування витрат на правову
допомогу скасувати, справу у цій
частині направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У решті - судові рішення залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:
А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська