Справа № 437/5735/12
Провадження № 2/191/745/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Порошиної О.О.

при секретарі - Бутенко Н.О.

за участю представника
позивача - ОСОБА_1

за участю представника
відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Синельникове
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про повернення безпідставно
набутого майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом про повернення безпідставно
набутого майна, під час розгляду справи
позивач уточнив позовні вимоги,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 2004
року він перебував у шлюбі з ОСОБА_5 -
дочкою відповідачки, який було
розірвано 18 квітня 2012 року. В період
зареєстрованого шлюбу вони з ОСОБА_5
вирішили придбати квартиру. Для
одержання кредиту він звернувся до
банку «Аваль». 20.06.2006 року між ним і
Синельниківським відділенням ДОД АППБ
«Аваль» був укладений кредитний
договір №014/97437/3154/82 про надання
кредитних коштів у сумі 30000 грн. на
придбання квартири, що знаходиться в
АДРЕСА_1, про що зазначено у висновку
від 01.06.2006 року. Для забезпечення
кредиту виступив житловий будинок,
який належить ОСОБА_6 і ОСОБА_4 -
відповідачці і знаходиться в АДРЕСА_4.
Йому було надано кредит у сумі 30000 грн.,
відсоткова ставка 17 % строк
кредитування 84 місяців для придбання
квартири на вторинному ринку за
адресою: АДРЕСА_2, що підтверджено
висновком банка «Аваль». Вищезазначена
квартира належала ОСОБА_7, якому він
передав в присутності його дружини
ОСОБА_8 гроші за квартиру. Гроші він
передав на вокзалі, тому що їхав в Крим
на заробітки. У зв'язку з тим, що він
працював водієм, його робота пов'язана
з постійними довгостроковими
відрядженнями, він довірив оформити
договір купівлі-продажу своїй бувшій
дружині - ОСОБА_5 Він був впевнений, що
документи будуть посвідчені на її ім'я.
так як вони на той час знаходились в
зареєстрованому шлюбі, він знав, що
квартира є їхньою сумісною власністю і
не наполягав на тому, щоб договір
купівлі-продажу був посвідчений на
його ім'я. Вони переїхали в придбану
квартиру, він не цікавився документами,
так як постійно знаходився у
відрядженнях і заробляв гроші для
погашення кредиту. У 2010 році йому було
надано двохкімнатну квартиру АДРЕСА_3.
Для одержання ордеру необхідно було
надати оновлені документи і йому стало
відомо, що без його згоди договір
купівлі-продажу квартири був
оформлений на відповідачку. Він
запропонував відповідачці повернути
йому гроші, або переоформити договір
купівлі-продажу квартир АДРЕСА_1, але
відповідачка відмовила йому в цього. На
цей час кредит його повністю погашений,
разом зі сплаченими процентами сума
погашеного кредиту становить 47 704 грн.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Відповідачка одержала суму
грошей, призначену іншій особі, за його
рахунок збільшила своє майно, а він
втратив частину свого майна. Вона
придбала за них квартиру, тому він
мусить звернутись до суду з позовом про
повернення йому його безпідставно
набутого майна, а саме 47704 грн.

З приводу пропуску ним позовної
давності зазначив, що існувало ряд
причин, які ускладнювали та не
уможливлювали подання позовної заяви,
а саме з 2006 року по 2013 року працював
водієм-далекобійником у ВАТ
«Агротехсервіс» приватного підприємця
ОСОБА_9 Його робота була пов'язана з
постійними довготривалими
відрядженнями. З цієї ж причини він
вчасно не дізнався, що спірна квартира
була оформлена не на його колишню
дружину ОСОБА_5, а на її матір ОСОБА_4.

Враховуючи інфляційні процеси в
Україні з посиланням на дані з
офіційного сайту Міністерства
Фінансів України ціна позову з червня
2006 року по липень 2014 року виросла до 121
257 грн.

Просить суд поновити строк
позовної давності звернення до суду з
позовом про повернення безпідставно
набутого майна. Зобов'язати ОСОБА_4
повернути йому безпідставно набуте
майно грошову суму 121257 грн.

Позивач в судове засідання не
з'явився з невідомої суду причини.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі і просить їх
задовольнити. Та пояснив, що позивач
спеціально брав кредит в банку для
купівлі квартири, а його колишня
дружина та відповідачка його обманули
і оформили квартиру на відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні пояснив, що на його
думку позовні вимоги не підлягають
задоволенню, тому просить у їх
задоволенні відмовити. Також зазначив,
що викладені у позовній заяві
обставини не доведені.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні
пояснив, що 2006 року зустрілись з ОСОБА_3
йому сподобалась його квартира, надав
йому завдаток, крім того він віддавав
йому всі кошти, після чого він написав
ОСОБА_3 розписку, потім оформили
документи, він не знав, що оформляли
квартиру не на ОСОБА_3, не дуже розумів,
які документи необхідні. Зазначив, що
написав ще розписку аналогічну на
відповідачку ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні
пояснила, що позивач її колишній
чоловік, а відповідач її мати. Позивач
хоче її лишити без житла, вигнав її з
їхньої спільної квартири, а тепер і з
цього будинку також. Кредитні гроші за
які каже позивач він купив машину
«Камаз».

Таким чином, суд, заслухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача, показання свідків та
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

З наданої суду копії договору
купівлі-продажу нерухомого майна -
квартири від 26 червня 2006 року
вбачається, що покупцем вищезазначеної
квартири була відповідачка по справі
ОСОБА_4, а продавцем ОСОБА_10.(т.1 а.с.151).

Згідно копії витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від 06
липня 2006 року (т.1 а.с.150), а також копія
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно від 05 грудня 2011 року
свідчать, що відповідачка ОСОБА_4 на
підставі вищезазначеного договору
купівлі-продажу є власником спірної
квартири.

З наданої суду розписки від 24.06.2006 року
вбачається, що продавець спірної
квартири ОСОБА_7 отримав гроші за
квартиру в розмірі 35500,00 грн. від ОСОБА_4
(т.2 а.с.9).

В матеріалах справи є розписка від
20.06.2006 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7
отримав гроші за квартиру в розмірі
30500,00 грн. від ОСОБА_3 (т.2 а.с.8).

В матеріалах справи є копія кредитного
договору №014/97437/3154/82, укладеного 20
червня 2006 року між АППБ "Аваль" та
позивачем ОСОБА_3 з якого вбачається, що
позивач дійсно отримав кредит в
розмірі 30000,00 грн., але об'єктом
кредитування по договору були кредитні
кошти для використання на споживчі
цілі, а не на купівлю нерухомого майна,
у зв'язку з чим факт отримання
позивачем кредиту саме для купівлі
квартири не доведений, а одні лише
показання свідків з цього приводу не є
достатнім доказом для задоволення
позову, тим більше при наявності
заперечень з цього приводу у
відповідачки.

Отже, згідно правовстановлюючих
документів на спірну квартиру, які
містяться в матеріалах справи,
власником є відповідачка ОСОБА_4, яка
зазначена покупцем квартири згідно
договору купівлі-продажу і яка згідно
розписки передала гроші за квартиру її
продавцю, а кредитний договір
укладений позивачем та кредитні кошти
отримані позивачем на споживчі цілі, і
позивачем не доведено в судовому
засіданні, що отримані кредитні кошти
він витратив на купівлю квартири, тому
достатніх доказів в обґрунтування
своїх позовних вимог позивач суду не
надав і в доводи викладені в позовній
заяві, а саме те, що позивач до
укладення договору купівлі-продажу
квартири зустрічався з продавцем, з
питання придбання квартири не
підтверджують той факт, що він витратив
кредитні кошти на купівлю квартири.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 328, 650 ЦК України право
власності набувається на підставах не
заборонених законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності або обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст.ст. 15,16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів
вказаною статтею передбачено визнання
права.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Витребуванням власником свого майна з
чужого незаконного володіння
здійснюється шляхом подання до суду
віндикаційного позову. Предметом
віндикаційного позову є вимога
позивача до відповідача про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, яка повинна
мати відповідні підстави, що тягнуть за
собою визначені законом правові
наслідки.

Таким чином, вказані позивачем у
позовній заяві підстави не
підтверджують факт заволодіння
відповідачем майном позивача, в даному
випадку кредитними грошами. У зв'язку з
чим позовні вимоги про витребування
майна у відповідача не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
15,16, 22, 321, 328, 387, 650 ЦК України, ст.ст.10, 60,
ч.1 ст.61, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про повернення безпідставно
набутого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами, які не були присутні у
судовому засідання під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: О. О. Порошина