У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Остапчук Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» в особі
відділення «Полтавської регіональної
дирекції Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_10,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» - Іващенко Ірини Сергіївни
на рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 18 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 23 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

27 травня 2013 року Публічне акціонерне
товариство «ВТБ Банк» в особі
відділення «Полтавської регіональної
дирекції Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ
Банк») звернулося до суду з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 (далі
- ФОП ОСОБА_10.), ОСОБА_11 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у сумі 2 044 097 грн 39 коп.

31 травня 2013 року ПАТ «ВТБ Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7,
ФОП ОСОБА_10 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у сумі 2 044 097 грн 39 коп.

13 червня 2013 року ПАТ «ВТБ Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_8,
ФОП ОСОБА_10 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у сумі 2 044 097 грн 39 коп.

Ухвалами Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 27 червня 2013
року та 25 липня 2013 року вказані позови
об'єднані в одне провадження.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що відповідно до умов
кредитного договору від 07 вересня 2012
року № 179.181-28/12-М544 ПАТ «ВТБ Банк»
зобов'язалося надати ФОП ОСОБА_10 шляхом
відкриття невідновлювальної кредитної
лінії з лімітом 2 002 000 грн, а позичальник
зобов'язався прийняти кредит,
використати його за цільовим
призначенням, повернути у повному
обсязі до 06 вересня 2017 року або
достроково, а також сплатити проценти
за користування ним, комісійну
винагороду та інші платежі в порядку та
строки, визначені кредитним договором.
Проценти за користування кредитом
нараховуються за ставкою у розмірі 27,5 %.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором між
банком та ОСОБА_6 укладено договір
поруки від 07 вересня 2012 року №
179.181-28/12-ДП3; між банком та ОСОБА_7
укладено договір поруки від 07 вересня
2012 року № 179.181-28/12-ДП2; між банком та
ОСОБА_8 укладено договір поруки від 07
вересня 2012 року № 179.181-28/12-ДП.
Відповідно до умов вказаних договорів
поруки поручителі несуть солідарну
відповідальність перед кредитором за
зобов'язаннями позичальника ОСОБА_10,
включаючи повернення кредиту, сплату
нарахованих процентів за користування
кредитом, комісійної винагороди,
неустойки (пені, штрафів) та
відшкодування збитків, пов'язаних з
порушенням виконання зобов'язань
позичальником за кредитним договором.

Банк виконав свої зобов'язання щодо
видачі ФОП ОСОБА_10 кредитних коштів,
однак позичальник у порушення умов
кредитного договору несвоєчасно
здійснює повернення кредитних коштів,
внаслідок чого станом на 30 квітня 2013
року у нього утворилась заборгованість
у розмірі 2 044 097 грн 39 коп., яку позивач
просив стягнути з відповідачів
солідарно.

Рішенням Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 18 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 23 червня 2014 року, позовні вимоги ПАТ
«ВТБ Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ФОП ОСОБА_10,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість за
кредитним договором від 07 вересня 2012
року № 179.181-28/12-М544 у розмірі 2 044 097 грн 39
коп. Вирішено питання про стягнення
судового збору.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«ВТБ Банк» - Іващенко І.С. порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосування норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами встановлено, що 07 вересня 2012
року між банком та ФОП ОСОБА_10 укладено
договір про відкриття кредитної лінії
№ 179.181-28/12-М544. Вказаний договір
укладено в межах генерального договору
від 07 вересня 2012 року № 28, згідно з
умовами якого позичальнику
встановлено ліміт кредитної лінії та
валюту кредиту у розмірі 2 002 000 грн, які
позичальник зобов'язався прийняти та
використати за цільовим призначенням,
повернути банку кредит, а також
сплатити проценти за користування
кредитом, комісійну винагороду та інші
платежі в порядку, на умовах та у
строки, що визначені цим договором.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором між
банком та ОСОБА_6 укладено договір
поруки від 07 вересня 2012 року №
179.181-28/12-ДП3; між банком та ОСОБА_7
укладено договір поруки від 07 вересня
2012 року № 179.181-28/12-ДП2; між банком та
ОСОБА_8 укладено договір поруки від 07
вересня 2012 року № 179.181-28/12-ДП.
Відповідно до умов вказаних договорів
поруки поручителі несуть солідарну
відповідальність перед банком за
зобов'язаннями позичальника ОСОБА_10,
включаючи повернення кредиту, сплату
нарахованих процентів за користування
кредитом, комісійної винагороди,
неустойки (пені, штрафів) та
відшкодування збитків, пов'язаних з
порушенням виконання зобов'язань
позичальником за кредитним договором.

Станом на 30 квітня 2013 року
заборгованість ФОП ОСОБА_10 перед
банком становить 2 044 097 грн 01 коп., яка
складається з: 1 871 166 грн 56 коп. - борг
за кредитом; 172 930 грн 83 коп. - борг за
процентами.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що борг підлягає
стягненню солідарно лише з боржника
ОСОБА_10 та поручителів ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, а з поручителя ОСОБА_8 підстав
для стягнення заборгованості не має,
оскільки згідно з висновком експертизи
підпис від його імені в договорі поруки
виконаним іншою особою.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

В оскаржуваних судових рішеннях не
вказано закону, яким встановлена
недійсність договору поруки за
обставин, на які посилався ОСОБА_8

Доводи відповідача про те, що договір
ним не підписувався, можуть бути
підставою для визнання його судом
недійсним. Однак позов про визнання
договору поруки недійсним у
встановленому порядку не заявлявся і
предметом судового розгляду не був.

З огляду на викладене у суду не було
підстав для з'ясування обставин, за
яких можливе визнання правочину
недійсним у зв'язку із непідписанням
договору та встановлення будь-яких
висновків з приводу їх існування при
вирішенні спору про стягнення
заборгованості з поручителя.

Поданий ПАТ «ВТБ Банк» позов по суті не
розглянутий, висновків щодо його
обґрунтованості в частині вимог до
поручителя ОСОБА_8 оскаржувані судові
рішення не містять.

Разом з цим положеннями ст. ст. 553, 554 ЦК
України визначено, що поручитель
відповідає перед кредитором за
виконання боржником його обов'язку, а у
випадках порушення такого обов'язку
боржник та поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний
обов'язок або солідарна вимога
виникають у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема, у разі
неподільності предмета зобов'язання. У
разі солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників, так і від
будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК
України).

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено,
що у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 3 ст. 554 цього Кодексу
особи, які спільно дали поруку,
відповідають перед кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Отже, поручителі, які спільно
поручились, відповідають перед
кредитором солідарно. У разі укладення
кількох договорів поруки на виконання
одного й того самого зобов'язання
положення частини 3 статті 554 ЦК України
не застосовується.

У такому випадку кредитор має право
пред'явити вимогу до кожного з
поручителів на підставі окремого
договору, відповідно до яких кожен із
поручителів відповідає перед
кредитором разом із боржником як
солідарні боржники.

Вирішуючи спір, суд на порушення
положень ст. ст. 213, 214 ЦПК України не
звернув уваги на те, що у даному випадку
поручителі не несуть солідарної
відповідальності між собою, так як
відсутня їх спільна порука, оскільки
між банком та поручителями укладено
окремі договори поруки.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, у порушення ст.
ст. 303, 309 ЦПК України допущених судом
помилок не виправив та залишив рішення
без змін.

Виходячи з викладеного та враховуючи
допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, в силу ст. 338 ЦПК
України рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» - Іващенко Ірини Сергіївни
задовольнити.

Рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 18 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 23 червня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук