ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відшкодування витрат на
поховання спадкодавця за касаційною
скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах
ОСОБА_4, на заочне рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 29 лютого 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернулась
до суду із зазначеним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що вона
перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, у якого від
попереднього шлюбу є донька ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_6 стався гострий
інсульт і 24 січня 2005 року йому
встановлено першу групу інвалідності.
ОСОБА_6 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
знаходився на повному її утриманні,
вона піклувалась про нього, доглядала,
оскільки останній потребував
постійного догляду, оплачувала
лікування. Його донька, яка на той час
проживала в Сполучених Штатах Америки,
була обізнана зі станом здоров'я
батька, однак будь-якої допомоги на
його утримання і лікування не надавала.
Оскільки відповідач є спадкоємцем за
законом майна ОСОБА_6 і її частка
становить Ѕ частину спадкового майна,
вважає, що остання повинна
відшкодувати половину коштів,
витрачених на утримання, лікування,
поховання ОСОБА_6, яка складає 20 781,17 грн.

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 29 лютого 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня
2013 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
витрати на утримання, догляд, лікування
та поховання спадкодавця у сумі 20 781,17
грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати заочне рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 29 лютого 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня
2013 року, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що з 24 вересня
1994 року ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з
ОСОБА_6, у якого від попереднього шлюбу
є донька ОСОБА_4

Рішенням Солом`янського районного
суду м. Києва від 30 листопада 2010 року
встановлено, що ОСОБА_4 є рідною дочкою
ОСОБА_6

Рішенням Солом`янського
районного суду м. Києва від 30 листопада
2010 року встановлено, що право на
спадщину за законом, крім дружини
померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_3, має його
донька ОСОБА_4

З вересня 2004 року ОСОБА_6 тяжко
хворів, переніс гострий інсульт, у
лютому 2005 року був визнаний інвалідом
першої групи, потребував постійного
стороннього догляду. Доглядала та
утримувала його дружина - ОСОБА_3, несла
витрати на його лікування.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер; витрати з
організації поховання понесла позивач.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив з того, що
відповідач, як спадкоємець першої
черги майна померлого, зобов'язана
відшкодувати Ѕ частину
витрат, які були зроблені позивачем на
утримання, догляд, лікування та
поховання спадкодавця.

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну
скаргу та залишаючи рішення суду
першої інстанції без змін, дійшов
передчасного висновку про законність
останнього.

Статтею 1261 ЦК України установлено, у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1232 ЦК України
спадкоємці зобов'язані відшкодувати
розумні витрати, які були зроблені
одним із них або іншою особою на
утримання, догляд, лікування та
поховання спадкодавця. Витрати на
утримання, догляд, лікування
спадкодавця можуть бути стягнені не
більш як за три роки до його смерті.

Зазначена норма містить
особливість при покладенні на
спадкоємців обов'язку щодо покриття
витрат на поховання спадкодавця, а
саме: такі витрати повинні бути
розумними, що стосується їхнього
розміру та необхідності здійснення.

У ст. 2 Закону України «Про поховання та
похоронну справу» визначено, що
поховання померлого - комплекс заходів
та обрядових дій, які здійснюються з
моменту смерті людини до поміщення
труни з тілом або урни з прахом у могилу
або колумбарну нішу, облаштування та
утримання місця поховання відповідно
до звичаїв та традицій, що не
суперечать законодавству. Під
комплексом заходів та обрядових дій
розуміється, зокрема, організація
поховання померлого і проведення у
зв'язку з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Виходячи із визначення поняття
поховання відповідно до вказаного
Закону, до таких витрат можна віднести
ті, які здійснюються з моменту смерті
людини до поміщення труни з тілом у
могилу.

Отже, витрати на проведення
поминального обіду, який проводиться
після поховання, не відносяться до
витрат на поховання, відшкодувати які
зобов'язані спадкоємці у відповідності
до ст. 1232 ЦК України.

Крім цього, Пленум Верховного Суду
України у п. 24 постанови «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди від 27
березня 1992 року № 6 роз'яснив, що
витрати на виготовлення пам'ятників і
огорож визначаються виходячи з їх
фактичної вартості, але не вище
граничної вартості стандартних
пам'ятників і огорож у даній
місцевості. Однак таких роз'яснень
апеляційний суд не врахував і
відповідних обставин не встановив.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі й щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок з доведення позову покладено
на позивача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
представник відповідача посилався на
незаконність рішення суду першої
інстанції в частині відшкодування
вартості поминального обіду та
вартості виготовлення і встановлення
пам'ятника; вимоги в частині
відшкодування витрат на лікування
вважала такими, що належними і
допустимими доказами не підтверджено.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції на
зазначені положення закону уваги не
звернув, доводів апеляційної скарги не
перевірив, не навів мотивів їх
відхилення, фактичних обставин справи
не з'ясував, у рішенні не врахував, що до
витрат на поховання відповідно до
закону можна віднести ті, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом у могилу, не
перевірив надані позивачем розрахунки
витрат, понесених на лікування
спадкодавця, і дійшов передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін, що призвело
до таких порушень норм процесуального
права, які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судом
апеляційної інстанції порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного її вирішення, ухвала суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року,
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.Олійник

Судді:
В.І.Амелін

Т.П.Дербенцева

С.О.Карпенко

І.К.Парінова