Справа № 275/297/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року

Брусилівський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Грищенка М.В.,

при секретарі -
Довгаленко О.І.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника
позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Брусилів Житомирської
області справу за позовом ОСОБА_1 до
Соболівської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання
рішення частково недійсним, визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним, визнання частково
недійсним державного акта на право
власності на земельні ділянки,

В
С Т А Н О В И В:

17 травня 2010 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до Соболівської
сільської ради Брусилівського району
Житомирської області, ОСОБА_3, ОСОБА_5
про визнання рішення недійсним,
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним, визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельні ділянки.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 березня 2013 року скасовані
рішення Брусилівського районного суду
Житомирської області від 06 жовтня 2010
року та рішення апеляційного суду
Житомирської області від 27 грудня 2011
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Соболівської сільської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про визнання рішення недійсним,
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним, визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельні ділянки, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Після повернення справи на новий
розгляд позивачем була подана позовна
заява про збільшення позовних вимог,
згідно з якою позивач просить визнати
недійсним рішення виконавчого
комітету Соболівської сільської ради
від 29 листопада 1994 року за №100 в частині
передачі у приватну власність
громадянину ОСОБА_6 земельної ділянки
площею 0,60га для ведення особистого
підсобного господарства та 0,25га -
присадибної земельної ділянки; визнати
недійсним державний акт на право
приватної власності на землю, виданий
ОСОБА_6 серія ЖТ-23-14 №000598 від 14 жовтня 1997
року щодо передачі у приватну
власність земельної ділянки площею
0,8564 га; визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом, видане 28
грудня 2006 року нотаріусом
Брусилівської державної нотаральної
контори Житомирської області
Отрищенком О.І. щодо оформлення
спадщини після смерті ОСОБА_6

Позовні вимоги обгрунтовані тим,
що позивачка є спадкоємицею за
заповітом після смерті матері ОСОБА_8,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та
успадкувала все майно та майнові права
після смерті ОСОБА_8 За життя ОСОБА_8
належав на праві власності житловий
будинок АДРЕСА_2, який відносився до
суспільної групи «колгоспний двір».
Рішенням апеляційного суду
Житомирської області по справі № 22ц/82
від 30 січня 2008 року було встановлено, що
ОСОБА_6 (чоловік та батько відповідачів)
та ОСОБА_9 вибули з членів двору на
підставі ст.126 ЦК України (в редакції 1963
року), оскільки починаючи з 1983 року по
1987 рік ОСОБА_6 проживав і був прописаний
в АДРЕСА_1. Отже, ОСОБА_6 вибув з членів
колгоспного двору, за яким було
закріплено житловий будинок АДРЕСА_2 ще
в 1986 році, а тому втратив право на
частку у вищевказаному колгоспному
дворі. Крім того, згідно
погосподарської книги № 4 за період з
1986-1990 р.р. ОСОБА_6 було відкрито окремий
двір за особовим рахунком НОМЕР_1,
членами якого були ОСОБА_3 та ОСОБА_8
(відповідачі по справі). Станом на 15
квітня 1991 року єдиним власником
колгоспного двору, до якого належить
житловий будинок АДРЕСА_2, була мати
позивачки - ОСОБА_8 Згідно з записами в
погосподарських книгах, починаючи з 1977
року, в тому числі і в 1994 році за
господарським двором, до якого
належить житловий будинок АДРЕСА_2,
було закріплено земельну ділянку
площею 0,50 га , яка перебувала у
постійному користуванні власників
вказаного будинку.

Згідно ухвали судової колегії в
цивільних справах Верховного Суду
України від 22 липня 1998 року (спарва
№6-144) право користування земельною
ділянкою колгоспного двору
зберігається до прийняття рішення про
припинення, зменшення
землекористування колгоспного двору
чи вилучення земельної ділянки у
встановленому порядку.

Розмір земельної ділянки,
закріпленої за вказаним
будинковолодінням, не лише не
зменшився, а навпаки збільшився, що
свідчить про те, що рішення про
вилучення земельної ділянки з
користування ОСОБА_8 не приймалося.

29 листопада 1994 року виконавчий
комітет Соболівської сільської ради
приймає рішення за №100 про передачу у
приватну власність громадянам
земельних ділянок. Згідно вказаного
рішення сільська рада вирішує передати
безоплатно у приватну власність
земельні ділянки, що були раніше надані
громадянам у межах населених пунктів у
розмірах згідно з додатками №1,2,4. З
додатку №4 вказаного рішення
вбачається список громадян, яким
передаються земельні ділянки у
власність для ведення особистого
підсобного господарства, у
користування для будівництва та
обслуговування житлових будинків і
господарських споруд в с.Долинівка.
Вказаний додаток передбачає, що ОСОБА_6
для ведення особистого підсобного
господарства виділяється земельна
ділянка площею 0,60га, присадибна
ділянка 0,25га та передається в
користування 0,40га. При цьому вказане
рішення, крім назви села, не містить
жодної адреси, за якою ОСОБА_6
виділяється у приватну власність
земельна ділянка. 14 жовтня 1997 року
ОСОБА_6 видається державний акт на
право власності на земельну ділянку
(бланк серії ЖТ-23-14 №000598), з якого
вбачається, що гр.ОСОБА_6 на підставі
рішення виконавчого комітету
Соболівської сільської ради від 29.11.1994
року за №105 передається у приватну
власність земельна ділянка площею 0,8564
га на території села Долинівка
Соболівської сільської ради для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого підсобного
господарства.

Вищевказане рішення виконавчого
комітету Соболівської сільської ради
від 29.11.1994 року за №100 в частині надання
гр.ОСОБА_6 в приватну власність 0,85га
прийнято з грубим порушенням норм
чинного законодавства та порушувало
права матері позивачки ОСОБА_8 як
голови двору та власника будинку.
ОСОБА_6 раніше до 1994 року не отримував у
користування земельної ділянки в
АДРЕСА_2, оскільки вказана земельна
ділянка площею 1га станом на 1994 рік
перебувала у користуванні ОСОБА_8

В даному випадку при розгляді
питання про безоплатне надання
гр.ОСОБА_6 у власність земельної
ділянки сільська рада мала чітко
встановити чи перебувала така земельна
ділянка у користуванні ОСОБА_6 раніше і
на підставі якого рішення вона
надавалася йому у користування. Якщо
земельна ділянка не перебувала раніше
у користуванні ОСОБА_6, то сільська рада
мала замовити землевпорядній
організації розробку проекта її
відведення (ст.17 ЗК ). В даному випадку
проект відведення земельної ділянки,
наданої у власність ОСОБА_6, не
виготовлявся, рішення про затвердження
проектної документації не приймалося.
Тобто, сільською радою було порушено
процедуру приватизації земельної
ділянки, передбаченої нормами
Земельного кодексу України. Крім того
сільська рада надала у приватну
власність ОСОБА_6 земельну ділянку, яка
перебувала у користуванні ОСОБА_8 без
її вилучення. Державний акт не містить
підпису голови сільської ради, а
містить лише підпис землевпорядника,
яка є відповідачкою по справі.

З оскаржуваного державного акту
вбачається, що земельна ділянка площею
0,4543 га є земельною ділянкою, що
знаходиться під будинком, що належав
матері позивачки.

Рішення щодо надання ОСОБА_6 земельної
діялнки для будівництва та
обслуговування жилого будинку не
приймалося.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер і його
спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_5 отримали
свідоцтво про право на спадщину за
законом на земельну ділянку площею
0,8564га, яка знаходиться на території
Соболівської сільської ради та
належала померлому на підставі
оскаржуваного державного акту на
право приватної власності на землю.

06 червня 2014 року ухвалою суду
було прийнято відмову позивача ОСОБА_1
від позову в частині вимог, які
стосуються земельної ділянки площею
0,4021га, цільове призначення - для
ведення особистого селянського
господарства, кадастровий номер
:04:001:0657, що знаходиться в АДРЕСА_2,
яка була надана ОСОБА_6 у приватну
власність на підставі рішення
Соболівської сільської ради № 100 від
29.11.1994 року та в подальшому успадкована
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, і закрито провадження
в справі в частині вказаних позовних
вимог.

Згідно з поданою одночасно заявою
про зменшення розміру позовних вимог
позивачкою ОСОБА_1 з урахуванням
часткової відмови від позовних вимог
підтримані вимоги до відповідачів про
визнання частково недійсним та
скасування рішення виконавчого
комітету Соболівської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області від 29 листопада 1994 року за №100 в
частині передачі у приватну власність
громадянину ОСОБА_6 земельної ділянки
розміром 0,4543га, з яких 0,2500га для
обслуговування житлового будинку,
0,2043га для ведення особистого
підсобного господарства; визнання
частково недійсним державного акту на
право приватної власності на землю,
виданого ОСОБА_6, серія ЖТ-23-14 №000598 від 14
жовтня 1997 року в частині передачі у
власність ОСОБА_6 земельної ділянки
розміром 0,4543га, з яких 0,2500га для
обслуговування житлового будинку та
0,2043га для ведення особистого
підсобного господарства, розташованої
за адресою: АДРЕСА_2; визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого 28 грудня
2006 року нотаріусом Брусилівської
державної нотаріальної контори
Житомирської області Отрищенко О.І.,
реєстраційний номер 3556, в частині
успадкування ОСОБА_3 та ОСОБА_5
земельної ділянки розміром 0,4543га, з
яких 0,2500га для обслуговування
житлового будинку та 0,2043га для ведення
особистого підсобного господарства,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивачка та
її представник підтримали повністю
уточнені позовні вимоги з підстав,
зазначених в позовній заяві, просили
задовольнити та відшкодувати з
відповідачів понесені позивачем
судові витрати, пов'язані з наданням
правової допомоги в розмірі 6000,00
гривень, із оплатою експертизи в
розмірі 5202,00 гривень, із сплатою
судового збору в розмірі 152,95 гривень та
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі
120 гривень. Інші судові витрати просили
з відповідачів не відшкодовувати.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 позовні
вимоги не визнали, посилаючись на те, що
проживали в будинку по АДРЕСА_2. На час
приватизації земельних ділянок ОСОБА_6
його мати ОСОБА_8 в будинку не
проживала, земельною ділянкою не
користувалася, оскільки проживала
постійно в АДРЕСА_3.

В письмових запереченнях на позов
представник відповідача ОСОБА_3
зазначив, що оспорюване рішення
виконкому сільської ради було прийнято
у відповідності до вимог ст.17 ЗК
України на підставі технічного звіту
встановлення зовнішніх меж ділянок для
передачі в приватну власність. На день
прийняття рішення ОСОБА_8 не проживала
в будинку по АДРЕСА_2 і тому не могла
користуватися земельною ділянкою,
переданою у власність ОСОБА_6 Відсутні
рішення про надання у користування
ОСОБА_8 земельної ділянки. Позивачка не
зазначила, які саме її особисті майнові
чи немайнові права порушені прийняттям
рішення № 100 від 29.11.1994 року виконкомом
Соболівської сільської ради.

Представник відповідача
Соболівської сільської ради сільський
голова Герасимчук Н.В. позовні вимоги
не визнала, посилаючись на те, що
оспорюване рішення виконкому є
законним, оскільки ОСОБА_6 мав право
приватизувати земельну ділянку.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши та оцінивши
докази, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних та юридичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. При цьому, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням в цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Соболівської
сільської ради від 29 листопада 1994 року
за №100 було передано ОСОБА_6 у приватну
власність земельну ділянку розміром 0,60
га для ведення особистого підсобного
господарства та земельну ділянку
розміром 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_2, а також передано 0,40га землі в
користування.

14 жовтня 1997 року ОСОБА_6 було
видано державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,85 га в межах згідно з
планом, на якому позначені дві не
суміжні земельні ділянки площами 0,4543га
та 0,4021га на території с.Долинівка
Брусилівського району.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Після
його смерті вказану земельну ділянку
успадкували його дружина ОСОБА_3 та
дочка ОСОБА_5 та зареєстрували

право власності в рівних частках на три
земельні ділянки 0,2500га для
обслуговування житлового будинку
(кадастровий номер :04:001:0656) та
0,2043га для ведення особистого
селянського господарства (кадастровий
номер :04:001:0655), які розташовані по
АДРЕСА_2, 0,4021га для ведення особистого
селянського господарства (кадастровий
номер :04:001:0657), розташовану по
АДРЕСА_2.

У 2002 році ОСОБА_8 отримала
свідоцтво про право власності на жилий
будинок АДРЕСА_2.

09 вересня 2008 року ОСОБА_8
подарувала вказаний будинок дочці
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.
Спадщину після її смерті прийняла та
успадкувала за заповітом померлої
ОСОБА_8 її дочка ОСОБА_1

Вказані обставини
підтверджуються дослідженими судом
доказами, зокрема, копією рішення
виконавчого комітету Соболівської
сільської ради від 29 листопада 1994 року
за №100, копіями свідоцтв про смерть,
заповіту, договору дарування будинку,
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, державним актом на право
приватної власності на землю, виданим
ОСОБА_6, серія ЖТ-23-14 №000598 від 14 жовтня
1997 року, свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 28 грудня 2006
року про успадкування ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 земельних ділянок, витягами з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на
успадковані земельні ділянки.

Згідно з дослідженими судом
записами в погосподарських книгах
с.Долинівка Соболівської сільської
ради за період з 1971 року по 1995 рік,
витягами з вказаних погосподарських
книг у користуванні колгоспного
двору, головою якого був ОСОБА_12, та
членом якого була ОСОБА_8, яка стала
головою колгоспного двору після смерті
ОСОБА_12 в 1984 році, була земельна
присадибна ділянка загальною площею
0,50га до 1991 року, площею 0,61га в 1992 році,
1,00 га в 1993-1995 роках. ( Т.2 а.с.89 - 109).

У рішенні від 30 січня 2008 року
апеляційний суд Житомирської області
прийшов до висновку, що ОСОБА_6 втратив
право на частку в колгоспному дворі по
АДРЕСА_2, а саме: ОСОБА_8 є власником
будинку АДРЕСА_2.

Встановлена вказаним рішенням
така обставина, що на час припинення
колгоспного двору 15 квітня 1991 року
право на майно колгопного двору,
розташованого по АДРЕСА_2 мала лише
ОСОБА_8, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України не доказується в даній справі.

Згідно з п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 1995
року №20 «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування , мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права
на частку в його майні.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку, що після 15 квітня 1991 року
право власності на будинок по АДРЕСА_2
та право користування присадибною
земельною ділянкою, на якій
розташований будинок та яка була
надана колгоспному двору згідно
записів в погосподарських книгах
площею 0,50га, мала лише ОСОБА_8
одноосібно.

Суду не було надано доказів на
підтвердження того, що вказана
присадибна земельна ділянка, яка
перебувала у користуванні ОСОБА_8 і на
якій знаходився належний їй на праві
власності жилий будинок, була вилучена
з її користування, або вона втратила
право на її користування з інших,
передбачених законом підстав до
прийняття виконавчим комітетом
Соболівської сільської ради рішення
від 29 листопада 1994 року за №100, згідно з
яким було передано вказану присадибну
земельну ділянку ОСОБА_6

Та обставина, що ОСОБА_8 після
припинення колгопного двору вибула з
с.Долинівка і з 1992 року по 16 березня 2002
року була зареєстрована та проживала в
АДРЕСА_3, про що стверджується в довідці
Озерської сільської ради ( т.2 а.с.110 ), не
може вважатися підставою втрати нею
права власності на належний їй жилий
АДРЕСА_2, та втрати права користування
присадибною земельною ділянкою, на
якій вказаний будинок розташований.

Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК
України в редакції 2001 року якщо жилий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною діялнкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і тому ж
обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Висновками судової експертизи №
234/14 від 05 лютого 2014 року
підтверджується, що житловий будинок
та господарські споруди, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_2, який
належить на праві власності ОСОБА_1,
фактично розташовується на земельній
ділянці, переданій у власність ОСОБА_6
на підставі рішення виконавчого
комітету Соболівської сільської ради
за №100 від 29 листопада 1994 року та
державного акту на право приватної
власності на землю серія ЖТ-23-14 №000598
від 14 жовтня 1997 року. Експерт також
стверджує, що вказаний будинок дійсно
знаходився на відповідній земельній
ділянці на момент прийняття рішення
виконавчого комітету Соболівської
сільської ради за №100 від 29 листопада
1994 року та виговлення державного акту.

Отже, суд вважає доведеним
достатніми та належними доказами, що
прийняттям рішення виконавчого
комітету Соболівської сільської ради
за №100 від 29 листопада 1994 року та
виговленням державного акту на право
приватної власності на землю серія
ЖТ-23-14 №000598 від 14 жовтня 1997 року, згідно
з якими було передано у власність
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,4543га,
на якій був розташований належний
ОСОБА_8 на праві власності жилий
будинок, були порушені права ОСОБА_8 як
власника будинку, так і право
користування земельною ділянкою
площею 0,4543 га, яке вона мала як член
бувшого колгоспного двору, якому була
надана вказана земельна ділянка.

З вказаних підстав рішення
виконавчого комітету Соболівської
сільської ради рішення за №100 від 29
листопада 1994 року та виданий на
підставі вказаного рішення державний
акт на право приватної власності на
землю серія ЖТ-23-14 №000598 від 14 жовтня 1997
року, згідно з якими було передано у
власність ОСОБА_6 земельні ділянки, є
незаконними в частині передачі у
власність земельної ділянки площею
0,4543га, яка знаходиться по АДРЕСА_2,
оскільки були порушені цивільні права
та інтереси ОСОБА_8

Частиною третьою статті 152 ЗК
України визначено, що захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється, зокрема, шляхом
визнання угоди недійсною, визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

З огляду на викладене, суд вважає
можливим застосування вказаного
позивачем способу захисту порушеного
права шляхом визнання частково
недійсним та скасування оспорюваного
рішення органу місцевого
самоврядування та визнання частково
недйісним державного акту на право
приватної власності на землю, виданого
ОСОБА_6 на підставі вказаного рішення.

Відповідно підлягають задоволенню
як похідні вимоги про визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого 28
грудня 2006 року нотаріусом
Брусилівської державної нотаріальної
контори Житомирської області
Отрищенко О.І., реєстраційний номер 3556,
в частині успадкування ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 земельної ділянки розміром
0,4543га, з яких 0,2500га для обслуговування
житлового будинку та 0,2043га для ведення
особистого селянського господарства,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідачів в рівних частках
підлягають стягненню на користь
позивача кошти в розмірі по 3824,98
гривень з кожного на відшкодування
понесених позивачем судових витрат в
загальній сумі 11474,95 гиивень, які
складаються з 120 гривень по оплаті
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, 152,95
гривень по оплаті судового збору, 5202,00
гривень по оплаті проведення судової
експертизи, 6000,00 гривень по оплаті
правової допомоги адвоката.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88, 209, 212 - 215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И
Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Соболівської
сільської ради Брусилівського району
Житомирської області, ОСОБА_3, ОСОБА_5
про визнання рішення частково
недійсним, визнання свідоцтва про
право на спадщину частково недійсним,
визнання частково недійсним
державного акта на право власності на
земельні ділянки задовольнити
повністю.

Визнати частково недійсним та
скасувати рішення виконавчого
комітету Соболівської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області від 29 листопада 1994 року за №100 в
частині передачі у приватну власність
громадянину ОСОБА_6 земельної ділянки
розміром 0,4543га, з яких 0,2500га для
обслуговування житлового будинку,
0,2043га для ведення особистого
підсобного господарства.

Визнати частково недійсним
державний акт на право приватної
власності на землю, виданий ОСОБА_6,
серія ЖТ-23-14 №000598 від 14 жовтня 1997 року в
частині передачі у власність ОСОБА_6
земельної ділянки розміром 0,4543га, з
яких 0,2500га для обслуговування
житлового будинку та 0,2043га для ведення
особистого підсобного господарства,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане 28 грудня 2006 року
нотаріусом Брусилівської державної
нотаріальної контори Житомирської
області Отрищенко О.І., реєстраційний
номер 3556, в частині успадкування ОСОБА_3
та ОСОБА_5 земельної ділянки розміром
0,4543га, з яких 0,2500га для обслуговування
житлового будинку та 0,2043га для ведення
особистого підсобного господарства,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з Соболівської сільської
ради Брусилівського району
Житомирської області на користь ОСОБА_1
3824,98 гривень ( три тисячі вісімсот
двадцять чотири гривень дев'яносто
вісім копійок) на часткове
відшкодування понесених нею судових
витрат, які складаються з 120 гривень
по оплаті витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, 152,95 гривень по
оплаті судового збору, 5202,00 гривень по
оплаті проведення судової експертизи,
6000,00 гривень по оплаті правової
допомоги адвоката.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
3824,98 гривень ( три тисячі вісімсот
двадцять чотири гривень дев'яносто
вісім копійок) на часткове
відшкодування понесених нею судових
витрат, які складаються з 120 гривень
по оплаті витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, 152,95 гривень по
оплаті судового збору, 5202,00 гривень по
оплаті проведення судової експертизи,
6000,00 гривень по оплаті правової
допомоги адвоката.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1
3824,98 гривень ( три тисячі вісімсот
двадцять чотири гривень дев'яносто
вісім копійок) на часткове
відшкодування понесених нею судових
витрат, які складаються з 120 гривень
по оплаті витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, 152,95 гривень по
оплаті судового збору, 5202,00 гривень по
оплаті проведення судової експертизи,
6000,00 гривень по оплаті правової
допомоги адвоката.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Житомирської області через
Брусилівський районний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні під час проголошення судового
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя М. В. Грищенко