АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/890/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Музика Я.М.
Провадження № 22-ц/789/11/14 Доповідач - Демкович Ю.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Хоми М. В.,

при секретарі - Ханенко Т.І.

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Стахова компанія «Київ Ре»

на заочне рішення Бережанського районного суду від 17 липня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1

до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» /надалі «Страхова компанія, Страховик»/

з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Бережанської центральної районної комунальної лікарні

про стягнення страхової суми та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

08.10.13 апелянт звернувся зі скаргою на рішення суду першої інстанції від 17.07.13, вважаючи, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Порушення вбачає, в тому, що судом не в повному обсязі зясовано обставини справи, а саме: що позивачем не виконано умов договору страхування про своєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку. Також зазначає, що судом не зясовано в чому полягає моральна шкода.

Рішенням Бережанського районного суду від 17.07.13 позов задоволено. Стягнуто із Страхової компанії в користь ОСОБА_1 страхову суму в розмірі 114069,60 грн. та моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн. Стягнуто із відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 1200,00 грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок страхового випадку, який стався із позивачем, страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування. Щодо морального відшкодування, то суд вбачав неправомірність дій Страхової компанії щодо відмови у виплаті страхової суми, чим нанесена моральна шкода позивачу, яка полягає у душевних стражданнях позивача, повязаних із передчасною випискою із лікарні та неможливістю закінчити лікування в лікарні, яка його почала, порушення звичного ритму життя.

Із таким висновками колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом установлено, що 26.10.12 між сторонами укладено договір страхування строком на один рік.

Згідно із страховим полісом серія INPL №084826 сторонами погоджено програму страхування, якою визначаються істотні умови страхування: страхові ризики, перелік послуг, ліміт відповідальності Страховика по кожній з послуг, що надаються застрахованій особі та які відповідають Правилам добровільного страхування медичних витрат № 12 від 27.02.2007 року.

Полісом передбачено відшкодовується страхових сум у результаті настання страхового випадку чи раптового захворювання при перебуванні страховика за кордоном.

08.11.12 позивач виїхав з України й 09.11.12 прибув у Швецію.

Як встановлено судом, 26.12.12 в позивача раптово почалися приступи болі в районі черевної порожнини, через що він потрапив у лікарню, де 27.12.12 виставлено діагноз - виразка дванадцятипалої кишки та гастрит з перфорацією й останньому проведено термінову операцію, після якої він знаходився у реанімаційному відділенні.

28.12.12 після переведення в хірургічне відділення, позивач повідомив дружину, яка того ж числа телефонним дзвінком повідомила Страховика про настання страхового випадку.

У відповідності до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 991 ЦК України, страховик має право відмовитись від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку.

Листом за вихідним № 102 від 04.04.13 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 9.1 розд. 9 умов Полісу страхування, оскільки позивач несвоєчасно повідомив про випадок, а саме: на протязі 24 год. не звязався із сервісною компанією так як вперше застрахована особа звернулася за медичною допомогою 26.12.2012 року, наступне звернення до медичного закладу було 27.12.2012, а повідомила про страховий випадок Страхову компанію лише 28.12.12 та не надала пояснень щодо несвоєчасного повідомлення про випадок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ч.1 п.3 ст.988 ЦК України, страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк встановлений договором.

Згідно із медичною документацією наданою клінікою м. Ліндесберг, вбачається, що ОСОБА_1 перебував у клініці з 27.12.12 по 30.12.12., не володів шведською мовою та останнього виписано за допомогою перекладача по телефону.

Із встановлених обставин вбачається, що страховий випадок стався із відповідачем 27.12.12, а саме: коли йому був встановлений діагноз та проведено оперативне хірургічне втручання, після якого він перебував у реанімаційному відділенні.

Страховик у свою чергу був повідомлений наступного дня 28.12.12.

Суд першої інстанції зробив вірний висновок, що відмова відповідача від виплати страхового відшкодування у звязку із несвоєчасним повідомленням позивачем про настання страхового випадку є неправомірною.

За умовами полісу строк повідомлення визначений у 24 години.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19.07.11 Верховний Суд України зазначає, що у системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому, й коли виникає страховий випадок, страховик зобовязаний виплати страхове відшкодування, а посилання страховика на несвоєчасне повідомлення про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування.

Із нагадування про оплату, яке надане клінікою м. Ліндесберг від 13.03.13, вбачається, що витрати з лікування ОСОБА_1 за період із 27.12.12 по 30.12.12 склали 90028,00 шведських крони.

Сума витрат на лікування підтверджується рахунками за надані медичні послуги № 23, № 0336530 та фіскальним чеком від 27.12.12.

Отже, станом на 11.04.13 позивачу підлягає до повернення грошова сума у розмірі 92644,00 шведських крон, що в перерахунку станом на 22.05.13 склало 111172,80 грн. Окрім цього позивачу нараховано пеню в розмірі 3635,95 грн.

Тому, рішення суду першої інстанції в частині стягнення страхових сум, необхідних для покриття витрат на лікування позивача, є вмотивованим й таким, що відповідає вимогам, які ставляться ст. 213 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала.

Ознайомившись із матеріалами справи колегія суддів приходить до висновку, що суд правомірно стягнув моральну шкоду із відповідача, оскільки позивачем доведено, що неправомірними діями Страхової компанії щодо відмови у виплаті страхової суми йому нанесена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та болях повязаних з передчасною випискою з лікарні, а також через неможливість закінчити лікування в клініці, яка його розпочала, порушено звичний режим його життя.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.96 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, а тому судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать зокрема ті, що виникають із договору про надання страхових послуг.

Отже, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в даному випадку слід керуватися ст. 22 Закону України від 12.05.2001 N 1023-XII "Про захист прав споживачів" згідно з якого при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди, або на підставі ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала.

Враховуючи наведену норму закону, а також характер та тривалість моральних страждань, колегія суддів вважає, що стягнення моральної шкоди із відповідача є правомірним, а визначений розмір відшкодування моральної шкоди є співрозмірним та розумним.

Підсумовуючи вище наведене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування даного рішення з мотивів, наведених у скарзі не вбачає.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» відхилити.

Рішення Бережанського районного суду від 17 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2