ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Коротуна В.М.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Овідіопольського РС ГУДМС України в
Одеській області про усунення перешкод
у користуванні житловим будинком
шляхом визнання таким, що втратив право
користування житловим приміщенням,
виселення та зняття з реєстраційного
обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 16 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, вимоги
якого під час розгляду справи уточнила,
та остаточно просила визнати ОСОБА_4
таким, що втратив право на користування
житловою площею в будинку по АДРЕСА_1,
та зобов'язати Овідіопольський РС
ГУДМС України в Одеській області зняти
з реєстраційного обліку ОСОБА_4 в
будинку по АДРЕСА_1. Свої
вимоги обґрунтовувала тим, що вона є
власником будинку, в якому проживає
вона та відповідач, який був
зареєстрований у зазначеному будинку у
зв'язку з укладенням шлюбу у 1973 році.
Після розірвання шлюбу відповідач
чинить їй перешкоди в користуванні
будинком, на її вимоги не виселяється.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від
08 квітня 2014 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право
на користування житловою площею в
будинку по АДРЕСА_1.

Зобов'язано Овідіопольський РС ГУДМС
України в Одеській області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_4 в будинку
по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 16 липня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних
у справі доказів.

Судом встановлено, що станом на 1973 рік
власником будинку по АДРЕСА_1
була мати позивача - ОСОБА_5

У 1973 році сторони уклали шлюб, і
відповідач був зареєстрований за цією
адресою як член сім'ї позивача ОСОБА_3,
яка також була прописана у зазначеному
будинку.

04 квітня 1997 року шлюб між сторонами
розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

На підставі свідоцтва про право
власності за заповітом від 09 вересня 2008
року житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами по
АДРЕСА_1 належить позивачу.

Таким чином, власником зазначеного
будинку стала позивач ОСОБА_3,
яка є колишнім членом сім'ї
відповідача, що в свій час було
підставою для реєстрації його місця
проживання в зазначеному будинку.
Тобто відповідач є колишнім членом
сім'ї власника будинку.

Звертаючись до суду з цим позовом,
позивач ОСОБА_3 посилалася на те, що
відповідач втратив право користування
зазначеним будинком, тому він повинен
бути виселений з будинку, який належить
їй на праві власності. При цьому як на
підставу позовних вимог посилалася на
ст. ст. 316, 317, 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник майна, як зазначено у ст. 391 ЦК
України, має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Задовольняючи указаний позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки позивач ОСОБА_3 є власником
будинку, однак позбавлена можливості
користуватися та розпоряджатися ним в
повному обсязі, то її право підлягає
захисту на підставі ст. ст. 386, 391 ЦК
України.

Проте з такими висновками обґрунтовано
не погодився апеляційний суд, при цьому
дійшов висновку, що відповідач є
колишнім чоловіком позивача, тобто
колишнім членом сім'ї власника будинку,
вселився до вказаного будинку в
установленому законом порядку, набувши
прав і обов'язків щодо користування цим
приміщенням, а тому безпідставними й
недоведеними є вимоги позову про
усунення перешкод у користуванні
житловим будинком шляхом визнання
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, виселення та
зняття з реєстраційного обліку,
виходячи зі ст. ст. 316, 317, 391 ЦК України.

Такий висновок апеляційного суду є
законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення в цій справі,
апеляційний суд правильно визначився з
характером спірних правовідносин,
повно та всебічно дослідив наявні у
справі докази, надав їм належну оцінку,
в результаті чого ухвалив законне й
обґрунтоване рішення, яке відповідає
вимогам ст. 316 ЦПК України, підстави для
скасування рішення відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують, зводяться до переоцінки
доказів.

Вищенаведене дає підстави для
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду - залишенню без змін
з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК
України.

Разом з тим апеляційний суд помилково
зазначив про необхідність
застосування до спірних правовідносин
норм ЖК Української РСР, хоча такий
висновок не вплинув на правильність і
законність його рішення.

За таких обставин колегія суддів
вбачає за необхідне виключити з
мотивувальної частини цього рішення
посилання суду на норми
ЖК Української РСР.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 16 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак