РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року Ленінський районний
суд міста Луганська у складі:

головуючого судді: Антоненко М.В.

при секретарі: Єсауленко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луганська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Управління житлово-комунальним
господарством Луганської міської ради,
третя особа Департамент Луганської
міської ради у справах дітей та молоді
про визнання розпорядження управління
житлово-комунального господарства
Луганської міської ради недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом з вимогами визнати
розпорядження управління
житлово-комунального господарства
Луганської міської ради недійсним, в
обґрунтування якого зазначив, що
ОСОБА_1 на підставі службового ордеру
від 17.02.1994 року, була надана
однокімнатна квартира АДРЕСА_2. 12.08.
1995 році позивач зареєстрував шлюб з
відповідачкою, ОСОБА_2 і зі своєї
згоди 03.04. 1996 році позивач її
зареєстрував у квартирі. У
ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного життя у
подружжя народилася донька, ОСОБА_4,
яка також була зареєстрована у
квартирі. Приблизно у жовтні місяці
2013 році позивачу стало відомо, що
відповідачка без його згоди у 2000 році
приватизувала квартиру і получила
у відділі приватизації житлового
фонду Луганської міської ради
свідоцтво про право власності на
житло, яке до цього часу в порушення
вимог ст. 182 ЦК України не було
зареєстроване у БТІ . 27 січня 2005 році
шлюб між позивачем та відповідачкою
розірваний, про що свідчить
свідоцтво про розірвання шлюбу від 03
лютого 2005 року. 06 квітня 2005 році
відповідачка та донька, - ОСОБА_4,
знялися з реєстраційного обліку,
забрали усі свої речі і покинули
квартиру, про що свідчить довідка
від 24.01.2007 року і від 03.10.2013 року. З 2005
року і по цей час відповідачка
квартирою не користувалася,
перебуває у другому шлюбі. Приблизно
у жовтні 2013 року, позивачу стало
відомо про те, що відповідачка у 1994
році приймала участь у приватизації
квартири за адресою : АДРЕСА_3, де крім
неї у приватизацію увійшли :
відповідачка, її дідусь ОСОБА_5 та
бабуся ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло від 08.02.2000 р. Позивач як наймач
квартири не збирав документи для
приватизації, не писав власноручно
заяву про приватизацію квартири, не
підписував ніяких документів і не
розписувався за отримання свідоцтва
про право власності на житло. На
підставі викладеного позивач просить
суд визнати розпорядження
виконавчого комітету Луганської
міської ради від 08 лютого 2000 року №
671 та свідоцтво про право власності
на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на
ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
недійсним.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_7 позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, надала
суду пояснення аналогічні викладеним у
позові, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні присутня не була, до його
початку надала суду заяву, відповідно
до якої позовні вимоги визнала в
повному обсязі, не заперечувала проти
їх задоволення, просила справу
розглядати без її участі.

Представник відповідача
Управління житлово-комунальним
господарством Луганської міської ради
в судовому засіданні присутній не був,
до його початку надав суду відзив на
позовну заяву, відповідно до якого
просив в задоволенні позову відмовити
за необґрунтованістю.

Представник третьої особи
Департамент Луганської міської ради у
справах дітей та молоді в судовому
засіданні присутній не був, про час та
дату розгляду повідомлявся належним
чином, причину неявки суду не доповів.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності від
08.02.2000 року, квартира, що розташована за
адресою: м. Луганськ, кв. Шевченко 54/26
належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (а.с.6).

Відповідно до довідки з МКП
«Центржилком» філії № 6 в квартирі
мешкають та зареєстровані ОСОБА_1, що є
наймачем по службовому ордеру від
17.02.1994 року, ОСОБА_9 - дружина наймача,
ОСОБА_10 - донька наймача. ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 06.04.2005 року були виписані з
квартири (а.с.8).

Відповідно до акту від 10.10.2013 року,
складеного жильцями будинку АДРЕСА_2,
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з
січня 2005 року не мешкають в квартирі
АДРЕСА_2 (а.с.9).

Також фактичні обставини справи
підтверджують: розпорядження органу
приватизації, заява про оформлення
передачі в приватну власність
квартири, довідка про склад сім'ї,
розрахунок площі квартири,
розпорядження органу приватизації №
6901 від 25.04.1994 року, заява про оформлення
передачі в приватну власність квартири
АДРЕСА_3, довідка про склад сім'ї, що
мешкає в квартирі АДРЕСА_3, заява,
розрахунок площі квартири АДРЕСА_3
(а.с.14-19).

Також суд враховує пояснення
відповідача ОСОБА_2, які були надані в
судовому засіданні від 07.04.2014 року,
відповідно до яких вона зазначила, що
документи на квартиру вона оформлювала
самостійно. ОСОБА_1 не звертався до
керівника органу приватизації з заявою
про оформлення передачі в приватну
власність квартири АДРЕСА_3, та вказану
заяву не підписував.

Згідно п. 5 статті 5 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» 1992р., кожний
громадянин України має право
приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз.

Згідно ч.1 ст. 345 ЦК України фізична
особа може набути право власності у
разі приватизації державного майна та
майна, що є в комунальній власності.
Приватизація здійснюється у порядку,
встановленому законом.

Згідно ч.2 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» передача займаних
квартир (будинків) здійснюється в
спільну сумісну або часткову власність
за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло.

Відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Отже, оскільки приватизація спірної
квартири була здійснена без згоди
позивача, що підтверджується
відповідачем, то це є порушенням вимог
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду».
Приватизацію житла необхідно визнати
недійсною, оскільки вона не відповідає
вимогам Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» і ущемляє особисті і майнові
права наймача на момент здійснення. В
зв'язку з цим видане свідоцтво про
право власності на житло від 08.02.2000 року
необхідно визнати недійсним.

Таким чином, суд вважає, що право
позивача на приватизацію спірної
квартири порушено і підлягає захисту,
тому його позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 157, 158, 174, 214, 215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, ст.ст. 328, 345 ЦК України, ст.ст. 5, 8
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду»суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, задовольнити.

Визнати розпорядження виконавчого
комітету Луганської міської ради від
08 лютого 2000 року № 671 та свідоцтво
про право власності на квартиру за
адресою: АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_4 недійсним.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Луганської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Ленінський районний суд м.
Луганська протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а в разі
оскарження рішення особами, які не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення рішення - протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
М.В. Антоненко