№ апеляційного провадження:22-ц/796/
6708/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Захарчук С.С.Доповідач у
суді апеляційної інстанції:
Лапчевська О.Ф.АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

Головуючого - судді Лапчевської О.Ф.

Суддів Корчевного Г.В.,
Слободянюк С.В.

при секретарі Лужецькій І.С.

за участю: представника виконавчої
служби Бойко О.С.

представника заінтересованої особи
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
ОСОБА_3, який діє на підставі угоди в
інтересах ОСОБА_4 та Державної
виконавчої служби України на ухвалу
Подільського районного суду м. Києва
від 07 квітня 2014 року

У справі за скаргою ОСОБА_5 на дії
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кеди М.В., заінтересована особа ОСОБА_4
,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 07 квітня 2014 року скаргу
задоволено частково /а.с. 64-66 /

Не погоджуючись з вказаною ухвалою,
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, посилаючись на її
незаконність та необґрунтованість.
Вважає, що судом при постановленні
оскаржуваної ухвали не враховано
імперативного припису п. 7 ч. 1 ст. 26 ЗУ
«Про виконавче провадження»
відповідно до якого державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі, якщо
виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів, а тому постанова про відмову
у відкритті виконавчого провадження
повністю відповідає вимогам чинного
закону. З урахування викладеного в
апеляційній скарзі просив ухвалу
скасувати на постановити нову, якою в
задоволенні скарги відмовити.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою,
Державна виконавча служба України
також подала апеляційну скаргу,
посилаючись на те, що висновки,
викладені в ухвалі суду, не
відповідають дійсним обставинам
справи, ухвала постановлена з
порушенням норм матеріального права,
оскільки заявник звернувся до суду зі
скаргою до неналежного відповідача. В
даному випадку відділ виконавчої
служби на є окремим органом державної
виконавчої служби, а тому належним
суб'єктом, дії якого оскаржуються
повинна бути Державна виконавча служба
України. Зазначив також, що постанова
про відмову у відкритті виконавчого
провадження прийнята в межах закону,
оскільки, згідно ст. 26 ЗУ «Про виконавче
провадження» державний виконавець не
вправі відкривати виконавче
провадження за виконавчим листом, який
повернуто стягувачу за його заявою.
Крім того, зазначив, що суд,
зобов'язавши відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України прийняти до виконання
виконавчий лист, вийшов за межі своїх
повноважень, оскільки дане право
належить виключно до компетенції
органів ДВС. З урахування викладеного в
апеляційній скарзі просив ухвалу
скасувати на постановити нову, якою в
задоволенні скарги відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників заінтересованих сторін,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційні скарги підлягають
задоволенню, а ухвала скасуванню на
підставі наступного.

Судом встановлено, що 29 липня 2010 року
Подільським районним судом м. Києва
видано виконавчий лист №2-3332/10 про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
суми боргу за договором позики від 12
грудня 2007 року у розмірі 13 771 063 грн. 61
коп., судового збору у сумі 1 700 грн.,
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі
120 грн. та правову допомогу у розмірі 20
000 грн. /а.с.7/

03 вересня 2013 року на підставі заяви від
25 липня 2013 року про повернення
виконавчого документа без виконання
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачу, у
якій зазначено, що виконавчий документ
може бути пред'явлено повторно до
виконання в строк до 03 вересня 2014 року.
/а.с.6/

24 січня 2014 року ОСОБА_5 повторно подав
на виконання виконавчий лист №2-3332/10.

25 січня 2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 26 ЗУ
«Про виконавче провадження». /а.с.4/

Задовольняючи скаргу в частині
скасування оскаржуваної постанови та
зобов'язуючи відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України прийняти до виконання
виконавчий лист №2-3332/10 від 29 липня 2010
року, суд першої інстанції виходив з
вимог п. 1 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче
провадження» про те, що виконавчий
документ, за яким виконання не
здійснювалось або здійснено частково,
повертається у разі, якщо є письмова
заява стягувача, а згідно ч. 5 ст. 47
вказаного Закону це не позбавляє його
права повторного пред'явлення
виконавчого документа протягом строку,
встановленого ст. 22 Закону.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі, якщо
виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів.

Згідно ч. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче
провадження» повернення виконавчого
документа стягувачу з підстав,
передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

Статтею 22 ЗУ «Про виконавче
провадження», на момент звернення
судового рішення до виконання, було
передбачено строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання у
три роки щодо виконання судових рішень
- з наступного дня після набрання
рішенням законної сили.

Рішення про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 суми боргу за договором
позики набрало законної сили 26.07.2010
року, кінцевий термін пред'явлення
виконавчого листа до виконання - 26.07.2013
року.

ОСОБА_5, подавши 24 січня 2014 року вдруге
на виконання виконавчий лист №2-3332/10,
пропустив строк який встановлюється ЗУ
«Про виконавче провадження», а не
державним виконавцем, шляхом
зазначення у постанові про повернення
виконавчого документа стягувачеві, що
суд першої інстанції не взяв до уваги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд змінює або скасовує
ухвалу і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Враховуючи викладене, колегія суду
вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню, ухвала суду
скасуванню з постановлення ухвали про
відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, який діє на
підставі угоди в інтересах ОСОБА_4 та
Державної виконавчої служби України
задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м.
Києва від 07 квітня 2014 року - скасувати,
постановивши нову ухвалу про відмову у
задоволенні скарги.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: